ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2020 справа № 914/2070/19

За позовом: Товариства з додатковою відповідальністю "Будівельно-монтажна фірма "Стрийбуд", м. Стрий Львівської області,

до відповідача: Стрийської міської ради, м. Стрий Львівської області,

про визнання недійсним договору.

Суддя Яворський Б.І.,

при секретарі Муравець О.М.

Прокурор: не з`явився.

Представники cторін:

від позивача: Міла-Поляков Д.П.,

від відповідача: не з`явився.

Відводів складу суду сторонами не заявлялося.

Відповідно до ст. 222 ГПК України фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу - програмно-апаратного комплексу "Акорд".

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з додатковою відповідальністю "Будівельно - монтажна фірма "Стрийбуд" до Стрийської міської ради про визнання недійсним договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Стрия №12 від 15.06.2017 року.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на час укладення спірного договору об`єкт оренди перебував під арештом та у власності третьої особи. Окрім того, позивач зазначає, що правовий статус об`єкта незавершеного будівництвом об`єкту нерухомого майна виключає можливість його використання як об`єкта прав.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 09.10.2019 справу № 914/2070/19 передано на розгляд судді Яворському Б.І.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 15 жовтня 2019 суд залишив без руху позовну заяву ТзДВ "БМФ "Стрийбуд" та надав позивачу строк для усунення недоліків. Після усунення позивачем допущених недоліків, ухвалою суду від 28 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 21.11.2019, надано відповідачу строк на подання відзиву - протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі, явку сторін визнано обов`язковою.

20.11.2019 р. прокуратура Львівської області звернулася до суду із заявою (вх.№3171/19) про вступ у справу на стороні відповідача, у якій необхідність вступу у справу обгрунтовує пов`язаністю даної справи зі справою №914/1184/19 за позовом першого заступника керівника Стрийської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Стрийської міської ради до ТзДВ "Будівельно-монтажна фірма "Стрийбуд" про стягнення 560'159,55 грн. плати за фактичне користування майном на підставі договору оренди нежитлового приміщення №12 від 15.06.2017.

Господарський суд Львівської області ухвалою від 21.11.2019 відклав підготовче засідання на 05.12.2019.

05.12.2019 прокуратура Львівської області подала суду відзив на позовну заяву (вх.№ 51103/19) з обгрунтуванням своєї правової позиції,.

Ухвалою від 05.12.2019 підготовче засідання відкладено на 26 грудня 2019 року.

26.12.2019 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву (вх.№54527/19). У відзиві міська рада зазначає, що майно, яке було передано в оренду, належить до комунальної власності територіальної громади м.Стрия в особі Стрийської міської ради, а наявність арештів на предмет спірного договору зумовлені заходами забезпечення позову виконавчого комітету Стрийської МР до ОСОБА_1 , ТзОВ СРК «Лідер» та КП «Стрийське МБТІ» про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у цивільній справі № 8-16-09. Додатково інформував суд, що спірний договір між сторонами укладався терміном на один рік (до 30.06.2018), орендарем сплачувалась орендна плата за користування орендованим майном, а 01.02.2019 орендоване майно було повернуте орендодавцю і будь-яких претензій щодо недійсності договору позивач не пред`являв. Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою від 26.12.2019 Господарський суд Львівської області за клопотанням позивача продовжив строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та відклав підготовче засідання на 16.01.2020.

У підготовчому засіданні 16.01.2020 за клопотанням сторін оголошувалась перерва до 03.02.2020.

Ухвалою суду від 03.02.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.02.2020.

Протокольною ухвалою від 24.02.2020 Господарський суд Львівської області відклав судове засідання на 02.03.2020. Ухвалою від 24.02.2020 Господарський суд Львівської області у порядку ст.ст. 120-121 ГПК України викликав прокурора та повідомив йому про дату, час і місце судового засідання.

Прокурор у судове засідання не з`явився.

Присутній у судовому засіданні 02.03.2020 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити.

Представник відповідача у судове засідання 02.03.2020 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у попередньому судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову.

У судовому засіданні 02.03.2020 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

28.12.2004 за територіальною громадою м.Стрия в особі Стрийської міської ради зареєстровано право комунальної власності на будівлі спорткомплексу по АДРЕСА_1 (свідоцтво про право власності САА № НОМЕР_1 від 27.12.2004).

Судом з`ясовано, що у провадженні Стрийського міськрайонного суду перебувала цивільна справа № 8-16-09 за позовом виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області до ОСОБА_1 , ТзОВ СРК «Лідер» та КП «Стрийське МБТІ» про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.09.2009 задоволено заяву виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області про забезпечення позову та заборонено ОСОБА_1 і ТзОВ СРК «Лідер» вчиняти будь-які дії щодо відчуження будівлі спортивного комплексу, а саме: спорткорпус «А-2», загальною площею 641,9 кв.м., басейн «Б-1», що знаходяться в АДРЕСА_1 в і належить ТзОВ СРК «Лідер» до вирішення спору по суті.

На виконання вказаної ухвали, 11.09.2009 Стрийською державною нотаріальною конторою та 16.09.2009 Відділом державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження у вигляді арешту нерухомого майна за № 9048812 та № 9060813 відповідно.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області у цивільній справі № 8-16-09 від 04.01.2011 відмовлено у задоволенні позову ТзОВ СРК «Лідер» до ОСОБА_1 та третіх осіб із самостійними вимогами - виконавчого комітету Стрийської міської ради про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна будівель спортивного комплексу в АДРЕСА_1 від 15.04.2009 дійсним; задоволено позов виконавчого комітету Стрийської міської ради до ОСОБА_1 , ТзОВ СРК «Лідер», третьої особи без самостійних вимог КП «Стрийське МБТІ» про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна будівель спортивного комплексу в АДРЕСА_1 від 15.04.2009 та свідоцтва про право власності на нерухоме майно будівель спортивного комплексу в АДРЕСА_1 недійсним; визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна будівель спортивного комплексу в АДРЕСА_1 від 15.04.2009, укладений між ОСОБА_1 , ТзОВ СРК «Лідер», та визнано недійсним право власності на нерухоме майно, а саме будівлі спорткомплексу в АДРЕСА_1, яке зареєстроване за ТзОВ СРК «Лідер» 03.08.2009, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер запису 452 в книзі 3.

Ухвалою апеляційного суду Львіської області від 19.05.2011 рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04.01.2011 залишено без змін, а ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.07.2011 відмовлено ТзОВ СРК «Лідер» у відкритті касаційного провадження щодо перегляду рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду.

15 червня 2017 Стрийською міською радою Львівської області (орендодавець) та Товариством з додатковою відповідальністю "Будівельно-монтажна фірма "Стрийбуд" (орендар) укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Стрия №12.

За умовами п.1 договору (предмет договору) орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування індивідуально визначене майно, а саме будівлю спорткомплексу у складі спорткорпусу «А-2», площею 646,3 м.кв, блок сан побутових приміщень «В» (незавершене будівництво - 24% готовності), огорожа №1, по вул.Коссака, 9 «в» у м.Стрию, що перебуває на балансі виконавчого комітету Стрийської міської ради (балансоутримувач), вартість якого визначена, згідно зі звітом про оцінку/актом оцінки від 07.10.2016 року, і становить 1'965'689,00 грн. Майно передається в оренду з метою відновлення спортивного комплексу, шляхом реконструкції для подальшого використання за призначенням. Стан майна на момент укладення договору визначається в акті приймання-передавання і вказується у додатку до цього договору, який є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п.2.4 договору реалізація проекту передбачає отримання орендодавцем закінченого будівництвом та введеного в експлуатацію об`єкта нерухомого майна спортивно-оздоровчого призначення загальною площею, не меншою, аніж площа нерухомого майна, що є об`єктом оренди за цим договором.

Орендна плата та порядок її сплати визначені у п.3 договору.

За змістом підпункту 6.1.1 договору сторони погодились, що орендар зобов`язаний відновити об`єкт оренди та його функціонування відповідно до призначення шляхом реконструкції об`єкта та введення його в експлуатацію в рамках реалізації проекту.

Пунктом 9.1 договору сторони встановили, що договір укладено строком на один рік з 01.07.2017 по 30.06.2018.

Позивач стверджує, що об`єкт незавершеного будівництва не міг бути переданий в оренду позивачу, оскільки на момент державної реєстрації прав на незавершені будівництвом будівлі спорткомплексу за адресою м. Стрий, АДРЕСА_1, така реєстрація була можлива лише на підставі рішення суду (частина 4 ст.331 ЦК в діючий на той час редакції), натомість як вбачається з відомостей Державного реєстру така реєстрація відбулась лише на підставі свідоцтва, виданого самим відповідачем - Стрийською міською радою. Окрім того, правовстановлюючі документи на земельну ділянку під вказаним об`єктом оренди не були оформлені відповідачем.

Крім того, на переконання позивача, укладання спірного договору оренди за наявності діючих арештів щодо нежитлових приміщень будівлі спорткомплексу, позначеного літ. «А-2», площею 641,9 м.кв., суперечить вимогам цивільного законодавства, а тому в силу приписів ст. 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання договору недійсним.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ч.2 ст.74 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Стрийська міська рада у відповідності до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є органом місцевого самоврядування в Україні, що представляє територіальну громаду міста Стрий та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами України. Територіальні громади, які реалізують право власності через органи місцевого самоврядування, є суб`єктами права власності на землю, що є комунальною власністю (ст.80 вказаного Закону).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 140 та ч. 1 ст. 144 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч.1 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (положення ч.1 ст. 626 ЦК України).

Між позивачем та відповідачем виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Стрия №12 від 15.06.2017 року, а саме: будівля спорткомплексу у складі спорткорпусу «А-2», площею 646,3 м.кв, блок сан побутових приміщень «В» (незавершене будівництво - 24% готовності), огорожа №1, по вул.Коссака, 9 «в» у м.Стрию.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ч. 7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та ч.6 ст.203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України).

Під порушеним правом необхідно розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При вирішенні спору про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст.ст. 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце (відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016р. у справі № 920/1771/14).

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Отже, при вирішенні спору суд з`ясовує характер спірних правовідносин (предмет та підставу позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний позивачем спосіб.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів полягає у з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були або ж можуть бути вони порушеними.

Суд зазначає, що Закони України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про іпотеку», Національний стандарт №1 «Загальні засади майна та майнових прав» використовують термін «нерухоме майно».

За змістом ч.1 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, тобто об`єкти, переміщення яких без непропорційної шкоди їх призначенню неможливе, в тому числі будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Водночас, за приписами ч. 1 ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Судом враховується, що вказане визначення «нерухомої речі» за Цивільним кодексом України є універсальним, оскільки воно містить ознаки нерухомого майна, які повинні бути притаманні тому чи іншому об`єкту при визначенні його належності до нерухомого майна.

Отже, на відміну від рухомих речей, нерухомість має безпосередній та нерозривний правовий зв`язок із земельною ділянкою, на якій вона розташована. В силу особливого правового статусу нерухомого майна чинне земельне законодавство передбачає і особливий пріоритетний порядок набуття законним власником нерухомості речового права на земельну ділянку, зокрема, автоматичний перехід речового права на землю (ст. 120 ЗК України), отримання земельної ділянки у власність поза конкурсом (ч.2 ст. 134 ЗК України) тощо. До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) (ст.377 ЦК України).

Позивач не довів, яким чином наявність чи відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку може вплинути на дійсність договору оренди нерухомого майна, право власності на яке зареєстроване за відповідачем. Тому суд не бере таке твердження позивача до уваги.

Суд зауважує, що право власності є найбільш фундаментальним речовим правом, яке створює основну юридичну передумову для нормального функціонування цивільного обороту, тому закон спеціально регулює як підстави набуття права власності, так і підстави його припинення. Зокрема, за нормами Цивільного кодексу України підставами виникнення (набуття) права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини. Право власності може набуватися різними способами, які традиційно поділяють на дві групи: первинні, тобто такі, що не залежать від прав попереднього власника на майно, та похідні, за якими право власності на майно переходить до власника від його попередника в порядку правонаступництва.

Відповідно до абз.1 ч.3 ст.331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності, особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону (абз.2 ч.3 ст.331 ЦК України).

Таким чином, об`єкти незавершеного будівництва є різновидом об`єктів цивільних прав, що набувають оборотоздатності у разі проведення державної реєстрації прав власника об`єкта незавершеного будівництва у встановленому законом порядку, що узгоджується з приписами частин 2, 3 ст.331 та ч.4 ст. 334 ЦК України.

Державна реєстрація права власності як на об`єкт незавершеного будівництва, так і на нерухоме майно здійснюється в порядку встановленому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на об`єкт незавершеного будівництва та їх обтяжень проводиться у порядку, визначеному цим Законом, з урахуванням особливостей правового статусу такого об`єкта.

Незавершене будівництво зареєстроване в установленому законом порядку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та є нерухомим майном у розумінні чинного законодавства України.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено поняття державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень як офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державній реєстрації прав підлягає право власності на об`єкт незавершеного будівництва (п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно з ч.5 ст.12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом.

У рішенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04.01.2011 зазначено, що право власності на будівлі спорткомплексу у АДРЕСА_1 було зареєстроване за ТзОВ Спортивно-розважальним клубом «Лідер» 03.08.2009, згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (запис №452 в книзі 3).

Інформаційними довідками за №183149191 від 01.10.2019, № 191391576 та № 191428737 від 04.12.2019 підтверджується, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні подальші записи про реєстрацію права власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1 за ТзОВ Спортивно-розважальним клубом «Лідер», окрім тих відомостей, що були внесені у період розгляду цивільної справи № 8-16-09 на виконання вимог ухвали суду від 11.09.2009 про забезпечення позову.

Відтак, матеріалами справи підтверджується, що право комунальної власності на будівлі спорткомплексу по АДРЕСА_1 28.12.2004 зареєстровано за територіальною громадою м.Стрия в особі Стрийської міської ради на підставі свідоцтва про право власності САА № НОМЕР_1 від 27.12.2004.

Матеріали справи не містять доказів визнання недійсним чи скасування свідоцтва про право власності САА № НОМЕР_1 від 27.12.2004, реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на дане нерухоме майно за відповідачем чи визнання недійсними реєстраційних дій з внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів щодо речових прав територіальної громади м.Стрия в особі Стрийської міської ради на будівлі спорткомплексу.

Щодо тверджень відповідачів про те, що укладання спірного договору оренди за наявності діючих арештів є підставою для визнання договору недійсним, суд зазначає наступне.

Як уже відзначалося, ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.09.2009 у цивільній справі № 8-16-09 ОСОБА_1 та ТзОВ СРК «Лідер», а не Стрийській міській раді, заборонено вчиняти будь-які дії щодо відчуження будівлі спортивного комплексу (спорткорпус «А-2» загальною площею 641,9 кв.м., басейн «Б-1», що знаходяться в АДРЕСА_1 ) до вирішення спору по суті. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області у цивільній справі № 8-16-09 від 04.01.2011, яке набрало законної сили, задоволено позов виконавчого комітету Стрийської міської ради; визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна будівель спортивного комплексу в АДРЕСА_1 від 15.04.2009, укладений між ОСОБА_1 , ТзОВ СРК «Лідер» та визнано недійсним право власності на нерухоме майно (будівлі спорткомплексу в АДРЕСА_1 ), яке зареєстроване за ТзОВ СРК «Лідер» 03.08.2009, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер запису 452 в книзі 3. Оскільки спір у справі №8-16-09 вирішено по сутіі рішення суду набрало законної сили дія заборони закінчилася.

Крім того, необхідно відзначити, що накладення арешту на майно, власником якого є територіальна громада міста Стрий в особі Стрийської міської ради, могло б призводити до порушення права власності саме міської ради на належне територіальній громаді міста майно. Відтак, суд не погоджується з наведеними у позові доводами та вважає їх безпідставними, а подання позову про визнання недійсним договору оренди після того як орендар повернув приміщення, суд розцінює як намагання останнього уникнути сплати заборгованості з орендної плати, стягнення якої є предметом спору у справі № 914/1184/19.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Сплата позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжним дорученням № 355 від 27.09.2019 на суму 1'921,00 грн.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки суд відмовив у задоволенні позову судовий збір у розмірі 1'921,00 грн. покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 12, 13, 73-80, 123, 129, 221, 232-233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 11.03.2020.

Суддя Яворський Б.І.