ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2020 р. Справа№ 910/8419/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Тищенко А.І.

Яковлєва М.Л.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Старс Трейд"

на рішення Господарського міста Києва

від 27.09.2019

у справі №910/8419/19 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Кузьменчук Олександра Павловича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Старс Трейд"

про стягнення 32 426,93 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Кузьменчук Олександр Павлович (далі -позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Старс Трейд" (далі - відповідач) суми в розмірі 32 065,02 грн., у зв`язку з невиконанням вимог Договору транспортного експедирування №16-01/2018 від 16.01.2018.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.09.2019 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Старс Трейд" на користь Фізичної особи-підприємця Кузьменчук Олександра Павловича суму основного боргу в розмірі 20 700,00 грн., суму пені у розмірі 8 483,60 грн., суму 3% річних в розмірі 720,00 грн., суму інфляційних втрат в розмірі 2 161,42 грн. та суму судового збору в розмірі 1 921,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Старс Трейд" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2019 у справі №910/8419/19 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що оскаржуване рішення прийнято при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням судом норм процесуального та матеріального права. Зазначає при цьому, що наданий позивачем Акт звірки за січень 2018 - грудень 2018 року за операцією між СПД «Кузьменчук О.П. та ТОВ «Старс Трейд» не відповідає вимогам, які ставляться до первинних документів, не підтверджує наявність заборгованості відповідача перед позивачем. На переконання скаржника, достовірність такого акту звірки є сумнівною.

Також скаржник звернувся з заявою про застосування строків позовної давності, зазначаючи при цьому, що враховуючи той факт, що Договір транспортного експедирування №16-01/2018 було підписано сторонами 16.01.2018, позивач заявляє про надання послуг відповідачу у період з січня 2018 року до 24 квітня 2018 року, останній просить застосувати строк позовної давності та наслідки її спливу у справі №910/8419/19.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2019 апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Старс Трейд" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2019 у справі №910/8419/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (судді-доповідача) Куксова В.В., судді Шаптали Є.Ю., Яковлєва М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Старс Трейд" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2019 у справі №910/8419/19.

Роз`яснено учасникам апеляційного провадження, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2020 у зв`язку з перебуванням судді Шаптали Є.Ю. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/8419/19.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 10.01.2020 для розгляду справи № 910/8419/19 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Куксов В.В., судді: Тищенко А.І., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду 11.01.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Старс Трейд" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2019 у справі №910/8419/19 прийнято до провадження у визначеному складі суддів: головуючого судді Куксова В.В., судді: Тищенко А.І., Яковлєва М.Л.

Роз`яснено учасникам апеляційного провадження, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні (частина 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 3 статті 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що предметом розгляду у справі № 910/8419/19 є вимоги про стягнення 32 065,02 грн., вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України.

З огляду на малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування, колегія суддів вирішила розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження на підставі частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 16.01.2018 між позивачем (експедитор) та відповідачем (замовник) було укладено Договір транспортного експедирування №16-01/2018 (надалі - Договір).

Відповідно до розділу 1. Договору замовник доручає, а експедитор бере на себе зобов`язання від свого імені та за рахунок замовника забезпечити організацію та здійснення перевезень вантажу замовника автомобільним транспортом в межах території України.

Згідно з розділу 2. Договору вартість послуг, які включають у себе провізну плату й винагороду, що належить експедитору, а також розмір зборів на виконання експедитором пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення операцій то послуг, визначаються за взаємною згодою сторін і фіксуються у рахунках. Загальна сума Договору складається з сум згідно рахунків за період дії цього Договору. У випадку необхідності сторони підписують акт звірки. За виконання транспортно-експедиторського обслуговування замовник зобов`язаний перерахувати кошти на розрахунковий рахунок експедитора протягом 3 банківських днів після надання послуг.

Договір вступає в дію з моменту його підписання, або з моменту фактичного виконання сторонами обов`язків згідно цього Договору та діє до 31 грудня поточного року. У випадку, якщо жодна із сторін не виявила бажання розірвати договір до 31 грудня поточного року, Договір вважається продовженим ще на рік. (розділ 6 Договору).

Так на виконання умов Договору позивачем було надано експедиторські послуги в період з січня 2018 року по квітень 2018 року на загальну суму в розмірі 131 300,00 грн. на підставі наступних актів виконаних робіт:

- №ст-1 від 17.01.2018 року на суму 19 500,00 грн;

- №ст-2 від 30.01.2018 року на суму 19 800,00 грн;

- №ст-3 від 02.02.2018 року на суму 20 300,00 грн;

- №ст-4 від 12.02.2018 року на суму 20 500,00 грн;

- №ст-5 від 14.02.2018 року на суму 9 000,00 грн;

- №ст-6 від 23.03.2018 року на суму 20 800,00 грн;

- №ст-7 від 16.04.2018 року на суму 3 000,00 грн;

- №ст-8 від 16.04.2018 року на суму 15 600,00 грн;

- №ст-9 від 24.04.2018 року на суму 2 800,00 грн.

Позивачем було виставлено відповідачу на оплату рахунки на загальну суму в розмірі 131 300,00 грн., а саме:

- №ст-1 від 16.01.2018 року на суму 19 500,00 грн;

- №ст-2 від 29.01.2018 року на суму 19 800,00 грн;

- №ст-3 від 01.02.2018 року на суму 20 300,00 грн;

- №ст-4 від 09.02.2018 року на суму 20 500,00 грн;

- №ст-5 від 13.02.2018 року на суму 9 000,00 грн;

- №ст-6 від 22.03.2018 року на суму 20 800,00 грн;

- №ст-7 від 12.04.2018 року на суму 3 000,00 грн;

- №ст-8 від 12.04.2018 року на суму 15 600,00 грн;

- №ст-9 від 23.04.2018 року на суму 2 800,00 грн.

Враховуючи те, що у 2017 році між сторонами діяв Договір транспортного експедирування за цей рік, і у відповідача рахувалась заборгованість за попередніми поставка в розмірі 136 600,00 грн., з огляду на часткове проведення відповідачем оплат вартості послуг за Договором, за вирахування зобов`язань за договором переведення боргу від 23.02.2018 в розмірі 88 700,00 грн. та часткового зарахування сплат в рахунок раніше здійснених поставок (ті, що хронологічно виникли раніше строку оплати) за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 20 700,00 грн, що підтверджується Актом звіряння взаємних розрахунків за період з січня 2018 року по грудень 2018 року.

Як зазначає позивач, він виконав договірні зобов`язання, щодо перевезення, проте відповідач оплату послуг перевезення в повному обсязі не здійснив, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми вартості послуг перевезення в розмірі 20 700,00 грн., пені в розмірі 8 483,60 грн., 3% річних в розмірі 720,00 грн. та інфляційних втрат в розмірі 2 161,42 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався, тим що у 2017 році між сторонами діяв Договір транспортного експедирування за цей рік, і у відповідача рахувалась заборгованість за попередніми поставка в розмірі 136 600,00 грн., з огляду на часткове проведення відповідачем оплат вартості послуг за Договором від 16.01.2018, за вирахування зобов`язань за договором переведення боргу від 23.02.2018 в розмірі 88 700,00 грн. та часткового зарахування сплат в рахунок раніше здійснених поставок (ті, що хронологічно виникли раніше строку оплати) за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 20 700,00 грн., що підтверджується Актом звіряння взаємних розрахунків за період з січня 2018 року по грудень 2018 року.

Розглянувши апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю "Старс Трейд", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне

Внаслідок укладення Договору транспортного експедирування №16-01/2018 від 16.01.2018 між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України).

Статтею 919 Цивільного кодексу України визначено, що перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Згідно зі статтею 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як зазначалось вище, на виконання умов Договору позивачем було надано експедиторські послуги в період з січня 2018 року по квітень 2018 року на загальну суму в розмірі 131 300,00 грн на підставі актів виконаних робіт №№ст-1 - ст-9.

Також, факт здійснення поставок підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними за період з січня 2018 року по квітень 2018 року за підписом обох сторін.

Позивачем було виставлено відповідачу на оплату рахунки на загальну суму в розмірі 131 300,00 грн, про які зазначалось вище.

Відповідно до ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них

Так, згідно Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказ Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363 (надалі - Правила), товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Також в п. 11.1. Правил передбачено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Таким чином, згідно норм чинного законодавства, основним документом в підтвердження факту поставки є товарно-транспортна накладна, яка в свою чергу є підставою для проведення між сторонами розрахунків.

Згідно з розділу 2 Договору за виконання транспортно-експедиторського обслуговування замовник зобов`язаний перерахувати кошти на розрахунковий рахунок експедитора протягом 3 банківських днів після надання послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, враховуючи те, що у 2017 році між сторонами діяв Договір транспортного експедирування за цей рік, і у відповідача рахувалась заборгованість за попередніми поставка в розмірі 136 600,00 грн., з огляду на часткове проведення відповідачем оплат вартості послуг за Договором від 16.01.2018, за вирахування зобов`язань за договором переведення боргу від 23.02.2018 року в розмірі 88 700,00 грн. та часткового зарахування сплат в рахунок раніше здійснених поставок (ті, що хронологічно виникли раніше строку оплати) за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 20 700,00 грн., що підтверджується Актом звіряння взаємних розрахунків за період з січня 2018 року по грудень 2018 року.

Таким чином, суму заборгованості в розмірі 20 700,00 грн. відповідачем визнано, шляхом підписання Акту звіряння взаємних розрахунків за період з січня 2018 року по грудень 2018 року.

Твердження скаржника, що достовірність акту звіряння викликає сумніви у останнього, судовою колегією залишаються поза увагою, оскільки скаржником, на якого покладено обов`язок доказування обставин, покладених в основу апеляційної скарги, не надано будь-яких доказів стосовно непідписання директором відповідача акту звірки взаємних розрахунків за період січень 2018 - грудень 2018.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження здійснення відповідачем оплати вартості послуг перевезення на суму в розмірі 20 700,00 грн.

За таких підстав, враховуючи встановлену судовою колегією обставину здійснення позивачем перевезення вантажу, отримання цього вантажу стороною відповідача та відсутністю доказів повної оплати вартості послуг експедирування, судова колегія дійшла до переконання, що відповідно до умов спірного Договору у відповідача станом на час розгляду даної справи обов`язок по оплаті наданих послуг настав та виконаний не був, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги щодо стягнення 20 700,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Водночас, позивачем також заявлено до стягнення з відповідача суму пені в розмірі 8 483,60 грн., нарахованої за період з 27.04.2018 по 24.06.2019.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання з оплати вартості транспортного перевезення, то позивачем правомірно здійснено нарахування пені.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В той же час розділом 5 Договору сторонами передбачено, що у разі затримки оплати послуг транспортного експедирування вантажу, замовник сплачує експедитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення платежу без обмеження строку нарахування та інфляцію за прострочений період.

Перевіривши наведені позивачем розрахунки пені судом першої інстанції вірно встановлено, що здійснені вони у відповідності до умов Договору, а тому, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума пені в розмірі 8 483,60 грн.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 720,00 грн. та інфляційних втрат у розмірі 2 161,42 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 27.04.2018 по 24.06.2019.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наведені в позовній заяві розрахунки вказаних сум за визначений позивачем період, судовою колегією визнано їх обґрунтованими, а тому вказані позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Стосовно поданої скаржником заяви про застосування строків позовної давності до позовних вимог, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Скаржник, вказуючи на пропуск позовної давності, посилається на ст 315 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 315 Господарського кодексу України до пред`явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред`явлення йому претензії. Претензії можуть пред`являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п`яти днів. Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п`яти днів. Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді. Для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що, за вище встановленими висновками суду, правовідносини, з приводу яких виник борг, який є предметом Договору, є правовідносинами щодо здійснення транспортного експедирування (глава 65 Цивільного кодексу України), а не перевезення (глава 64 Цивільного кодексу України), а отже відсутні підстави застосування до згаданих правовідносин норм ст. 315 ГК України щодо строків звернення до суду з позовом.

За наведених обставин, у суду відсутні підстав вважати строк позовної давності таким, що пропущений, з огляду на що позовна давність не застосовується судом як підстава для відмови в позові.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2019 у справі №910/8419/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Старс Трейд" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2019 у справі №910/8419/19 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Старс Трейд" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2019 у справі №910/8419/19 - залишити без змін.

Матеріали справи №910/8419/19 повернути до господарського суду першої інстанції.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді А.І. Тищенко

М.Л. Яковлєв