ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2020 Справа № 917/2163/19

м. Полтава

за позовною заявою Державного публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Украгролізинг, вул. Мечникова 16-А, м. Київ, 01601

до 1. Фермерського господарства "Доля Нова", вул. Погрібняка, 4-А, м. Зіньків, Полтавська область, 38100

2. ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

про стягнення солідарно 141 319,69 грн.

Суддя Пушко І.І.

Секретар судового засідання Квіта О.Т.

Представники сторін в судове засідання не викликались, справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку спрощеного провадження відповідно до ст. 247 ГПК України.

Суть справи: Розглядається позовна заява Державного публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Украгролізинг до Фермерського господарства "Доля-Нова" та ОСОБА_1 про стягнення солідарно 141 319,69 грн. заборгованості за договором фінансового лізингу № 16-18-169 ств-фл/342 від 20.11.2018 року, з яких 113 860,97 грн. заборгованості за лізинговими платежами, 523,60 грн. штрафу, 14 442,42 грн. пені, 1 682,52 грн. втрат від інфляції, 10 810,18 грн. 25% річних.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням Фермерським господарством "Доля Нова" (Відповідач-1) умов договору фінансового лізингу № 16-18-169 ств-фл/342 від 20.11.2018 року в частині оплати лізингових платежів. Оскільки виконання зобов`язання за вказаним договором забезпечено порукою за договором поруки № 343 від 20.11.2018 року, позивач просить стягнути суму заборгованості з відповідачів солідарно.

Позовна заява підлягає розгляду в порядку господарського судочинства з огляду на приписи п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України, за яким господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Великої палати Верховного Суду від 13.03.2018 року в справі № 415/2542/15-ц зазначено, що з 15.12.2017 року господарські суди мають юрисдикцію, зокрема щодо розгляду: спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи. Така юрисдикція визначається, враховуючи суб`єктний склад основного зобов`язання.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 17.12.2019 року (а.с. 85-86) суд звернувся до Зіньківської міської ради із запитом щодо доступу до персональних даних фізичної особи ОСОБА_1 .

У відповідь на запит суду Зіньківська міська рада надала відповідні відомості стосовно ОСОБА_1 (а.с. 88).

Ухвалою від 13.01.2020 року (а.с. 90-91) суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Цією ж ухвалою суд встановив процесуальні строки: відповідачам для подання відзиву на позов - до 15 днів з дня отримання ухвали та для подання заперечень до 3 днів з дати отримання від позивача відповіді на відзив; позивачу для подання відповіді на відзив - 5 днів з моменту отримання відзивів.

Позивач отримав зазначену ухвалу 17.01.2020 року, відповідачі 16.01.2020 року, про що свідчать відмітки на повідомленнях про отримання поштового відправлення (а.с. 92-93).

Відповідачі своїм правом на подання відзиву на позов у строк, визначений судом, не скористались. За п. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В зв`язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи, достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

20.11.2018 року між позивачем (Лізингодавець) та відповідачем-1 (Лізингоодержувач) укладений договір фінансового лізингу № 16-18-169 ств-фл/342 (далі Основний договір, а.с. 14-23).

Згідно п. 1.1 Основного договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, Лізингодавець зобов`язується набути у власність у Постачальника Предмет лізингу відповідно до встановлених Лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати його (Предмет лізингу) за плату (лізингові платежі) у користування Лізингоодержувачу на визначений у цьому Договорі строк не менше одного року.

Відповідно до п. 1.2 Основного договору, сторони погоджуються з тим, що Специфікацією та умовами Предмета лізингу є найменування, кількість, тип, модель, марка, інші технічні характеристики, вартість Предмета лізингу, а також найменування виробника (постачальника) Предмета лізингу, що визначені у додатках до цього Договору "Найменування, кількість, ціна і вартість Предмета лізингу".

Лізингодавець на письмове замовлення Лізингоодержувача для потреб останнього купує у постачальника Предмет лізингу. Строк лізингу відраховується з дати підписання акту приймання-передачі між Сторонами (далі - Акт), що укладається у 5 (п`яти) автентичних примірниках.(п. 2.1., 2.2. Основного договору)

Пунктом 2.3. Основного договору передбачено, що Постачальник, перелік, кількість, ціна, вартість, строк передачі і адреси місця передачі Предмета лізингу, строк лізингу встановлюються додатками до цього Договору "Найменування, кількість, ціна і вартість Предмета лізингу". Місцем поставки (передачі) Предмета лізингу є: Чернігівська область, м. Ніжин, вул. Шевченка, 109/13.

Згідно п.п. 2.4., 2.5 Основного договору, витрати з доставки Предмета лізингу до Лізингоодержувача несе Лізингоодержувач. Порядок гарантійного обслуговування та відшкодування витрат і збитків, пов`язаних з ремонтом Предмета лізингу у гарантійний період експлуатації, встановлюється відповідним договором поставки.

Розрахунки по видатках, позовах і компенсаціях, пов`язаних із гарантіями, якістю та комплектністю Предмета лізингу, проводяться безпосередньо між Лізингоодержувачем і Постачальником (п. 2.7 Основного договору).

Відповідно до п.п. 3.4.1, 3.4.3 Основного договору, Лізингоодержувач зобов`язаний прийняти Предмет лізингу у строк п`яти робочих днів з дня отримання від Лізингодавця повідомлення про готовність передати Предмет лізингу, при цьому провести огляд Предмета лізингу і в разі виявлення неусувних дефектів, що виключають експлуатацію Предмета лізингу, або у разі наявності у Лізингоодержувача претензій щодо якості та комплектності Предмета лізингу, протягом двох робочих днів з дня огляду письмово повідомити Лізингодавця про відмову у прийнятті Предмета лізингу. Якщо Лізингоодержувач при підписанні Акту не вказав в Акті про наявність неусувних недоліків чи претензій щодо якості чи комплектності Предмета лізингу і протягом 2-х робочих днів не заявив про це Лізингодавцю, вважається, що приймання Предмета лізингу відбулося без зауважень. Лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати лізингові платежі відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до п. 4.1 Основного договору, протягом 7 календарних днів з моменту набрання чинності цим Договором Лізингоодержувач перераховує на рахунок Лізингодавця попередній лізинговий платіж в частині відшкодування вартості Предмета лізингу в розмірі 15 відсотків його вартості (включаючи ПДВ). Датою сплати попереднього лізингового платежу є дата надходження коштів на рахунок Лізингодавця.

Пунктом 4.2 Основного договору передбачено, що з моменту підписання Акту Лізингоодержувач сплачує Лізингодавцю лізингові платежі, що включають:

- відшкодування вартості Предмета лізингу від невідшкодованої попереднім лізинговим платежам вартість предмета лізингу (п. 4.2.1);

- комісію за організацію лізингової операції в розмірі 7% (без ПДВ) від вартості Предмету лізингу відповідно до законодавства України щодо оподаткування податком на додану вартість, яка сплачується одночасно із сплатою першого, другого та третього лізингового платежу в частині відшкодування вартості Предмета лізингу та комісії за супроводження Договору згідно з Графіком сплати лізингових платежів, що є додатком до цього Договору (п. 4.2.2);

- комісію за супроводження договору в розмірі 11 відсотків річних (без ПДВ) від невідшкодованої попереднім лізинговим платежем га черговими лізинговими платежами вартості Предмета лізингу, відповідно до законодавства України щодо оподаткування податком на додану вартість (п. 4.2.3).

Комісія за супроводження договору с складовою частиною лізингового платежу, не відноситься до послуг та не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.

Відповідно до п. 4.3, 4.4 Основного договору, лізингові платежі у частині відшкодування вартості Предмета лізингу та комісії за супроводження Договору сплачуються Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця щомісячно. Термін сплати кожного лізингового платежу встановлюється числом дати підписання Акта. Перший лізинговий платіж сплачується через 1 місяць з лаги підписання Акта, всі наступні лізингові платежі -щомісячно. Розмір лізингових платежів, їх складових частин встановлюються Графіком сплати лізингових платежів, що с додатком до цього Договору.

Пунктом 4.8 Основного договору встановлено, загальна сума оплати за цим Договором, періодичність та терміни сплати визначаються Графіком сплати лізингових платежів, що є додатком до цього Договору, розділами 4 та 8 цього Договору. Зарахування та розподіл коштів, отриманих за цим Договором, Лізингодавець здійснює першочергово відповідно до ст. ст. 534, 625 Цивільного кодексу України.

У пунктах 5.1, 5.2 Основного договору зазначено, предмет лізингу передається Лізингоодержувачу за Актом, за умови перерахування платежу у розмірі та в порядку, визначеному пунктом 4.1 цього Договору, та (за необхідності) у разі укладення забезпечувального (забезпечувальних) договору (договорів) відповідно до розділу 7 цього Договору. Предмет лізингу протягом всього строку дії цього Договору є власністю Лізингодавця.

Пунктом 8.2. Основного договору сторони погодили, що вартість цього Договору (розмір фінансового активу) за домовленістю і згодою Сторін складає загальну суму виплат, передбачених графіком сплати лізингових платежів (Додаток №2 до Основного договору, а.с. 25) і становить 812 491,21 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Основного договору Позивач передав Відповідачу-1 у користування трактор КИЙ-14102, зав. № 017718, 1 од., вартістю 616 000,00 грн. (далі - Предмет лізингу) строком на 3 (три) роки, а останній зобов`язався сплачувати за це лізингові платежі на умовах Договору. Факт отримання техніки Відповідачем-1 підтверджується актом приймання-передачі сільськогосподарської техніки № 3 від 30.11.2018 року (а.с. 26).

Відповідач-1 зобов`язання щодо сплати лізингових платежів виконав не в повному обсязі, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість в розмірі 113 860,97 грн. за період з 30.04.2019 року по 30.11.2019 року, що підтверджується доданим розрахунком (а.с. 37).

На час розгляду справи доказів погашення зазначеної вище суми заборгованості, суду не надано.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно, ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі у вигляд обов`язку сплатити неустойку.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За своєю правовою природою, неустойка (пеня, штраф) є видом забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно п. 8.1 Основного договору, за будь-яке порушення умов Договору (у тому числі строків розрахунків та сум платежів), що не передбачене п. 8.4. цього Договору, Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь Лізингодавця штраф у розмірі 0,1% невідшкодованої вартості предмета лізингу.

Відповідно до умов п. 8.1 Основного договору, за прострочення сплати лізингових платежів, позивачем розраховано та заявлено до стягнення штраф у розмірі 523,60 грн.

Пунктом 8.3 Договору сторони встановили, що на прострочену суму лізингових платежів (встановлюється графіком) нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ що діяла в період нарахування пені, та відсотки (проценти) у розмірі 25% (двадцять п`ять) річних. Сплата Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця пені та процентів, що були нараховані на прострочену суму чергового платежу за Договором, не звільняє Лізингоодержувача від сплати штрафу, встановленого п.8.1 цього Договору

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 року у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 року у справі № 911/1351/17, від 25.05.2018 року у справі № 922/1720/17, від 02.04.2019 року у справі № 917/194/18).

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначених вище умов договору та вимог ст. 625 ЦК України, позивачем розраховано пеню в розмірі 14 442,42 грн. за період прострочення з 03.01.2019 року по 02.12.2019 року, 25 процентів річних від простроченої суми в розмірі 10 810,18 грн. та втрати від інфляції в сумі 1 682,52 грн.

Зобов`язання за Основним договором забезпечено договором поруки № 343 від 20.11.2018 року (далі - Договір поруки, а.с. 41-43), укладеним між позивачем та поручителем ОСОБА_1 (відповідач - 2).

Згідно п. 1.1 Договору поруки, предметом є надання поруки відповідачем-2 перед Кредитором, за виконання відповідачем-1 всіх своїх зобов`язань, що випливають із договору фінансового лізингу № 16-18-169 ств-фл/342 від 20.11.2018 року.

Відповідно до умов п. 2.1. Договору поруки, передбачений п. 1.1. цього договору обов`язок Поручителя перед Кредитором не обмежується певною сумою та встановлюється в повному обсязі, що визначений у Основному договорі.

03.09.2019 року позивачем були направлені на адресу відповідачів вимоги №№ 14/666, 14/664 про сплату заборгованості за Основним договором станом на 22.08.2019 року в сумі 93 896,67 грн. , що підтверджується накладними Укрпошти із описом вкладення (а.с. 27-36).

За викладених обставин позивач звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів-1, -2 заборгованості за договором лізингу у розмірі 141 319,69 грн., з якої 113 860,97 грн. заборгованості за лізинговими платежами, 523,60 грн. штрафу, 14 442,42 грн. пені, 1 682,52 грн. втрат від інфляції, 10 810,18 грн. 25% річних.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На час розгляду спору відповідачі не надали суду доказів добровільної сплати спірної суми заборгованості, обставини, наведені позивачем в обґрунтування позовних вимог, не спростували.

Відповідно до вимог ст.ст. 554, 610 Цивільного кодексу України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

В силу вимог ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов`язку в натурі та застосування штрафних санкцій.

З урахуванням наведеного, вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів 141 319,69 грн. заборгованості за договором фінансового лізингу № 16-18-169 ств-фл/342 від 20.11.2018 року, з яких 113 860,97 грн. заборгованості за лізинговими платежами, 523,60 грн. штрафу, 14 442,42 грн. пені, 1 682,52 грн. втрат від інфляції, 10 810,18 грн. 25% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до абз. 3 п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", у разі коли позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

При зверненні із позовом до суду позивачем було сплачено 2119,80 грн. судового збору платіжним дорученням № 9744 від 06.12.2019 року (а.с. 13).

Враховуючи задоволення позовних вимог в повному обсязі, судові витрати в сумі 2119,80 грн. підлягають стягненню з відповідачів по 1 059,90 грн. витрат по сплаті судового збору з кожного.

Керуючись ст. ст. 129 (ч. 1), 232-233, 237-238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути солідарно з Фермерського господарства "Доля Нова" (вул. Погрібняка, 4-А, м. Зіньків, Полтавська область, 38100, ) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Державного публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Украгролізинг (вул. Мечникова 16-А, м. Київ, 01601, ) 113 860,97 грн. основного боргу, 523,60 грн. штрафу, 14 442,42 грн. пені, 1 682,52 грн. втрат від інфляції, 10 810,18 грн. 25% річних.

3. Стягнути з Фермерського господарства "Доля Нова" (вул. Погрібняка, 4-А, м. Зіньків, Полтавська область, 38100, ) на користь Державного публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Украгролізинг (вул. Мечникова 16-А, м. Київ, 01601, ) 1059,90 грн. витрат по сплаті судового збору.

4. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Державного публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Украгролізинг (вул. Мечникова 16-А, м. Київ, 01601, ) 1059,90 грн. витрат по сплаті судового збору.

5. Копію рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

6. Видати накази з набранням цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.І. Пушко