ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2020 р. Справа№ 910/12397/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Євсікова О.О.

Чорногуза М.Г.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2019

у справі №910/12397/19 (суддя Ярмак О.М.)

За позовом Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 10 705,05 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У 2019 році Приватне акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 10 705,05 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідач неналежно виконав свої обов`язки в частині своєчасної доставки вантажу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.11.2019 року позовні вимоги задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод 10 705 грн. 05 коп. штрафу, 1921 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт прострочення терміну доставки вантажу зі сторони відповідача на суму 10 705,05 грн.. Крім того місцевий господарський суд зазначив, що на момент розгляду справи по суті строк на розгляд претензії відповідачем сплив, а в матеріалах справи відсутня відповідь на претензію.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2019 року у справі №910/12397/19 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що оскаржуване рішення є безпідставним, необґрунтованим та винесеним в наслідок неправильного встановлення обставин, які мають значення для справи, а також неправильного застосування норм матеріального та процесуального права. Зокрема скаржник зазначає, що на дату звернення позивача з позовною заявою 29.08.2019 року строк на розгляд претензії та надання відповідачем відповіді на неї не сплив.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2019 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Євсіков О.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2019 року встановлювався строк для усунення недоліків, а саме не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали апелянту усунути недоліки, а саме подати докази сплати судового збору в сумі 2881 грн. 50 коп.

27.12.2019 року від Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків з доказами сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі та з доказами направлення копії апеляційної скарги позивачу у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.01.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2019 року у справі №910/12397/19, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2019 року у справі №910/12397/19, вирішено розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2019 року у справі №910/12397/19 здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

31.01.2020 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 06.12.2017 року між позивачем - ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод" (продавець за договором) та Компанією "MERTRADE spol s r.o." (покупець) був укладений контракт №862/17, відповідно до умов якого позивач зобов`язався поставити Компанії бензол сирий кам`яновугільний марки БС та марки БС-1. (а.с. 12-20).

З залізничної накладної №53598363 вбачається, що 29.12.2018 року ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" здійснило відправлення по вказаній залізничній накладній зі станції Авдіївка на адресу отримувача СВС с.р.о. ВОЯНИ 07672, Словацька республіка - 7672 для фірми ДЕЗА, а.с., станція призначення: ВОЯНИ Словацька республіка ЖСР, пограничні станції переходів: 381104 Ужгород (эксп. ЖСР) 168708 Матьовце (експ. ЖСР) у вагоні № 50194026 УЗ. (а.с. 10-11).

Відповідно до залізничної накладної №53598363 вагон № 50194026 УЗ прибув на станцію Ужгород 10.01.2019 року, 11.01.2019 переданий на станцію Матьовце та прибув на станцію призначення ВОЯНИ Словацька республіка ЖСР, переданий одержувачу, про що у графі 27 накладної проставлений календарний штемпель станції ВОЯНИ про прибуття.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що відповідач допустив перевищення терміну доставки на 3 доби.

Позивач звернувся до відповідача із претензією № 11/08/49 від 07.03.2019 року, в якій просив відповідача розглянути вказану претензію та перерахувати на рахунок позивача відшкодування за перевищення терміну доставки у вигляді неустойки. (а.с. 22-23).

Однак, відповідач відповіді на вказану претензію не надав, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Місцевим господарським судом при прийняті рішення було відхилено доводи відповідача щодо відсутності права позивача на звернення до суду з вказаним позовом до розгляду претензії.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом ст. 307 ГК України, ст. 909 ЦК України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до вимог статті 908 ЦК України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 4 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Як вбачається з матеріалів справи, перевезення вантажу у вагоні № 50194026 УЗ залізницею за накладною № 53576641 здійснювалось у міжнародному сполученні, а саме зі станції Авдіївка на адресу отримувача СВС с.р.о. ВОЯНИ 07672, Словацька республіка - 7672 для фірми ДЕЗА, а.с., станція призначення: ВОЯНИ Словацька республіка ЖСР, пограничні станції переходів: 381104 Ужгород (эксп. ЖСР) 168708 Матьовце (експ. ЖСР), а тому до даних правовідносин застосовуються положення Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 року (далі - УМВС).

Так, УМВС являє собою міжнародну угоду про пряме вантажне сполучення між станціями, які відкриті для вантажних операцій у внутрішньому залізничному сполученні країн, яка розроблена і діє в рамках організації співпраці залізниць (ОСЖД), членом якої є і Україна. УМВС є чинною з 01.11.1951 для УРСР, а для України УМВС є чинною з 05.06.1992 та відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" та "Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів", тобто, міжнародні перевезення вантажу здійснюються відповідно до правил міжнародних договорів, які відповідно ст.9 Конституції України та ст.10 Цивільного кодексу України, є частиною національного законодавства України та підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Крім того, у постанові Кабінету Міністрів України №246 від 03.04.1993р. «Про угоди щодо міжнародного залізничного вантажного та пасажирського сполучення» зазначено, що у зв`язку з прийняттям Державної адміністрації залізничного транспорту України до Організації співдружності залізниць та її приєднанням до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення та Угоди про міжнародне залізничне пасажирське сполучення залізницям, морським пароплавствам, вантажовідправникам і вантажоодержувачам України забезпечити виконання цих угод.

Відповідно до параграфу § 1 статті 3 УМВС ця Угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу в прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому міжнародному залізнично-поромному сполученні.

Параграфом § 1 статті 14 УМВС передбачено, що у відповідності з договором перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти ввірений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, узгодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу.

Відповідно до параграфу § 3 статті 14 УМВС укладення договору перевезення підтверджується накладною.

Параграфами 5, 7 статті 24 УМВС визначено, що перебіг строку доставки вантажу розпочинається з 0.00 годин дня, наступного за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі отримувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповна доба вважається повною. Строк доставки вважається дотриманим, якщо вантаж прибув на станцію призначення до спливу строку доставки і перевізник повідомив отримувача про прибуття вантажу і можливості передачі вантажу в розпорядження отримувача. Порядок повідомлення отримувача визначається національним законодавством, що діє в місці видачі вантажу.

З матеріалів справи вбачається, що вантаж за залізничною накладною №53598363 відправлений зі станції Авдіївка 29.12.2018 року, тому перебіг строку доставки вантажу розпочато 30.12.2018 року. Вантаж прибув на станцію призначення 11.01.2019 року, тобто, через 13 діб. При цьому, відстань перевезення, що зазначається у п. 38 накладної, складає УЗ-1591км.+ЖСР-10км.=1601 км. Термін доставки вантажу складає 10 діб (1601км/200км=8,01 діб=9 діб+1 доба (на операції, пов`язані з відправленням вантажу), тобто фактичний термін доставки вантажу за накладною №53598363 перевищує встановлений ст. 24 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення термін доставки на 3 доби.

Параграфом 1 статті 45 УМВС визначено, що якщо перевізником не був дотриманий строк доставки вантажу, обчислений відповідно до статті 24 термін доставки вантажу, перевізник сплачує відшкодування за перевищення строку доставки у вигляді неустойки.

Згідно параграфу 2 ст. 45 УМВС розмір неустойки за перевищення терміну доставки вантажу визначається виходячи з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення терміну доставки, та величини (тривалості) перевищення терміну доставки і розраховується, як відношення перевищення терміну доставки (в добах) до загального терміну доставки, а саме: 6 % провізної плати при перевищенні терміну доставки не зверху однією десятою загального терміну доставки; 18 % провізної плати при перевищенні терміну доставки більше за одну десяту, але не понад три десятих загального терміну доставки; 30 % провізної плати при перевищенні терміну доставки більше трьох десятих загального терміну доставки.

Відповідно до параграфу 1 статті 46 УМВС право пред`явлення претензії до перевізника належить відправнику і одержувачу.

Параграфом 3 статті 46 УМВС передбачено, що претензія пред`являється щодо кожної відправки окремо.

Згідно з параграфом 5 статті 46 УМВС претендатель зобов`язаний додати до претензії документи, що обґрунтовують претензію, зазначені в Правилах перевезень вантажів. Накладна і комерційний акт прикладаються в оригіналах.

Відповідно до параграфу 6 статті 46 УМВС якщо претензія оформлена з порушенням приписів § 3 і § 5 цієї статті, вона повертається претендателю без розгляду в строк не пізніше 15 днів з дня її надходження перевізнику із зазначенням причини її повернення. У таких випадках не настає призупинення перебігу строку давності, передбачений § 3 статті 48 "Строки давності". Якщо перевізник повертає претендателю претензію пізніше 15-денного терміну, то перебіг строку давності зупиняється з наступного дня після закінчення цього терміну до дня відправлення перевізником претендателю даної претензії. Повернення перевізником претендателю такої претензії не є її відхиленням і не дає претендателю права звернутися з позовом до судових органів.

Перевізник зобов`язаний в 180-денний строк з дня отримання претензії розглянути її, дати відповідь претендателю і при повному або частковому визнанні претензії сплатити претендателю належну суму.

При частковому або повному відхиленні претензії перевізник повідомляє претендателю підставу відхилення претензії і одночасно повертає документи, прикладені до претензії (параграф 7, 8 статті 46 УМВС).

Відповідно до частини 6 статті 315 Господарського кодексу України щодо спорів, пов`язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред`явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Згідно частини 3 статті 124 Конституції України законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

У частині 1 статті 19 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Параграфом 2 статті 47 УМВС передбачено момент виникнення права на пред`явлення претензії та позову, за умовами якого право пред`явлення претензії та позову про відшкодування за недостачу, пошкодження (псування) вантажу, а також за перевищення строку доставки, виникає з дня видачі вантажу одержувачеві.

Параграфом 1 статті 47 Угоди передбачено умови, за дотримання яких може пред`являтися відповідний позов. Так, відповідно до положень даного параграфу позов може бути пред`явлено тільки після пред`явлення відповідної претензії і тільки до того перевізника, до якого була пред`явлена претензія. Право пред`явлення позову на підставі цієї Угоди належить тій особі, яка має право пред`явити претензію перевізнику.

За приписами параграфу 3 статті 47 УМВС позов може бути пред`явлений, якщо перевізник не дав відповіді на претензію в строк, встановлений на розгляд претензії, або якщо протягом строку на розгляд претензії перевізник повідомив особі, яка звернулася із претензією, про відхилення претензії повністю або частково.

Відповідно до параграфу 7 ст. 46 УМВС претензійні вимоги, що випливають із договору міжнародного залізничного вантажного перевезення розглядаються перевізником протягом 180 днів з дня її отримання.

Як зазначає позивач та вбачається з матеріалів справи, Приватним акціонерним товариством "Авдіївський коксохімічний завод" була виставлена відповідачу претензія № 11/08/49 від 07.03.2019 року в порядку ст. 46 УМВС. (а.с. 22-23).

Вказана претензія отримана відповідачем 13.03.2019 року, що підтверджується вхідним штампом останнього, а тому мала були розглянута протягом 180 днів, тобто в строк до 09.09.2019 року. (а.с. 40).

Позивач звернувся із позовом у даній справі 03.09.2019 року, про що свідчить відмітка на поштовому конверті, в якому надійшла позовна заява до суду першої інстанції. (а.с. 34).

Позовна заява була зареєстрована в Господарському суді 10.09.2019 року, що вбачається з штампу вхідної кореспонденції Господарського суду міста Києва. (а.с. 6).

Тобто, на дату надходження позовної заяви до суду першої інстанції, 180-ти денний строк розгляду відповідачем претензії сплив.

При цьому, провадження у справі №910/12397/19 відкрито 16.09.2019 року, що вбачається з ухвали Господарського суду міста Києва. (а.с. 1-2).

Колегію суддів також звертає увагу, що відповідач подаючи відзив на позовну заяву 07.10.2019 року, тобто вже через місяць після дати коли останній повинен був розглянути претензію позивача, також не надає відповіді на претензію, та при цьому будь-яких інших обґрунтувань щодо своїх заперечень стосовно позовної заяви позивача не надає.

Таким чином, протиправна поведінка відповідача, який порушив умови вимоги чинного законодавства (затримав доставку вантажу та не надав відповідь на претензію позивача), не може звільняти його від відповідальності лише тому, що позовна заява була направлена 03.09.2019 року.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.

Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

З конструкції ч. 3 ст. 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з порушенням своїх зобов`язань, які виникають з цих правовідносин, є формою зловживання правом.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, беручи до уваги вищевстановлені обставини у даній справі, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного та обґрунтованого висновку, що станом на момент розгляду справи по суті 180-ти денний строк розгляду претензії позивача сплив, а в матеріалах справи відсутня відповідь на претензію.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано відповідачу вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2019 року у справі №910/12397/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2019 року у справі № 910/12397/19 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2019 року у справі №910/12397/19.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/12397/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді О.О. Євсіков

М.Г. Чорногуз