РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2020 м. Київ Справа № 910/10985/19

За позовом: заступника генерального прокурора в інтересах держави в особі:

позивача-1: ДЕПАРТАМЕНТУ КУЛЬТУРИ ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ);

позивача-2: Київської міської державної адміністрації;

до відповідача-1: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Котенко Ірини Миколаївни;

до відповідача-2: товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМ-ЕКСПО";

про: скасування рішення державного реєстратора.

За зустрічним позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМ-ЕКСПО";

до відповідача-1: ДЕПАРТАМЕНТУ КУЛЬТУРИ ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ);

до відповідача-2: Київської міської державної адміністрації;

до відповідача-3: комунального підприємства Київської міської ради "КИЇВСЬКЕ МІСЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ";

про: визнання дій незаконними та визнання права власності.

Суддя Балац С.В.

Секретар судового засідання Часовська М.С.

Представники:

прокурор у справі: Кузнецова Ю.В.;

позивача-1 (відповідача-1 за зустрічним позовом): Пісковенко І.А.;

позивача-2 (відповідача-2 за зустрічним позовом): Фещенко В.В.;

відповідача-1: Гордієнко Т.М.;

відповідача-2 (позивача за зустрічним позовом): Христофоров О.В.;

відповідача-3 (за зустрічним позовом): не з`явилися.

С У Т Ь С П О Р У:

Заступник генерального прокурора звернувся до господарського суду міста Києва із позовом в інтересах держави в особі ДЕПАРТАМЕНТУ КУЛЬТУРИ ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) (далі - позивач-1) та Київської міської державної адміністрації (далі - позивач-2) до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Котенко Ірини Миколаївни (далі - відповідач-1) та товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМ-ЕКСПО" (далі - відповідач-2) про скасування рішення державного реєстратора.

Так прокурором оскаржуються дії державного реєстратора щодо вчинення за заявою відповідача-2 державної реєстрації права власності на будівлю, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Волоська/Борисоглібська/Набережно-Хрещатицька, 2/21/19 (літера Б) на підставі договору купівлі-продажу від 16.02.2000 № 451, який на момент здійснення такої реєстрації був розірваний в судовому порядку.

Прокурор вказує, що рішенням господарського суду м. Києва від 15.10.2010 № 6/187-32/279, зокрема, припинено право власності відповідача-2 на нерухому пам`ятку місцевого значення, а саме: будинок, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Волоська/Борисоглібська/Набережно-Хрещатицька, 2/21/19 (літера Б) та розірвано договір купівлі-продажу від 16.02.2000 № 451. Вказане рішення було виконане, що підтверджується листом Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності та об`єкти нерухомого майна від 30.11.2011 № 53366 (И-2011). Проте, в подальшому, прокурору стало відомо, що в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості, що відповідачем-1 прийнято рішення від 09.12.2016 № 32838464 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та зареєстровано право приватної власності за відповідачем-2 на нежитловий будинок по вул. Волоська/Борисоглібська/Набережно-Хрещатицька, 2/21/19 (літера Б) у м. Києві на підставі договору купівлі-продажу від 16.02.2000 № 451.

Таким чином, за твердженнями прокурора, незважаючи на наявність рішення суду, яке набрало законної сили, відповідачем-1 прийнято рішення: про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна за відповідачем-2, яке є незаконним та підлягає скасуванню.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.09.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/10985/19 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 02.10.2019.

В підготовчому судовому засіданні 02.10.2019 оголошено перерву.

До господарського суду в межах строку для подання відзиву на позов надійшла зустрічна позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМ-ЕКСПО" (далі - відповідач-2/позивач за зустрічним позовом) до ДЕПАРТАМЕНТУ КУЛЬТУРИ ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) (далі - позивач-1/відповідач-1 за зустрічним позовом), Київської міської державної адміністрації (далі - позивач-2/відповідач-2 за зустрічним позовом) та комунального підприємства Київської міської ради "КИЇВСЬКЕ МІСЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ" (далі - відповідач-3 за зустрічним позовом) про визнання дій незаконними та визнання права власності.

Позовні вимоги мотивовані наявністю підстав для визнання права власності на будівлю, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Волоська/Борисоглібська/Набережно-Хрещатицька, 2/21/19 (літера Б), оскільки рішення господарського суду м. Києва від 15.10.2010 у справі № 6/187-32/279 не виконано.

Ухвалою від 09.10.2019 № 910/10985/19 зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду та об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом у справі № 910/10985/19. Підготовче засідання призначене на 11.11.2019.

В поданих до суду заявах по суті спору прокурор вказує наступне: підставою для звернення прокурора з позовом в інтересах держави слугувала наявність порушень закону у сфері державної реєстрації та бездіяльність органів, уповноважених на здійснення інтересів держави; при прийнятті оспорюваного рішення відповідачем-1 допущені грубі порушення п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а також не використано відомості, отримані в порядку інформаційної взаємодії державного реєстру прав з єдиним державним реєстром судових рішень; рішення господарського суду м. Києва від 15.10.2010 у справі № 6/187-32/279 є виконаним, про що свідчить лист Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності та об`єкти нерухомого майна від 30.11.2011 № 53366 (И-2011); враховуючи те, що договір купівлі-продажу від 16.02.2000 № 451 є розірваним на підставі рішення господарського суду м. Києва від 15.10.2010 у справі № 6/187-32/279, такий договір не може бути підставою для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за відповідачем-2 (позивачем за зустрічним позовом); також не може бути підставою для визнання права власності на об`єкт нерухомого майна за відповідачем-2 (позивачем за зустрічним позовом) факт невиконання рішення господарського суду м. Києва від 15.10.2010 у справі № 6/187-32/279; саме неправомірні дії відповідача-2 (позивача за зустрічним позовом) призвели до припинення його права власності на спірне майно, оскільки як вбачається з рішення господарського суду м. Києва від 15.10.2010 у справі № 6/187-32/279, позов прокурора задоволено саме з підстав безгосподарного ставлення відповідача-2 (позивача за зустрічним позовом) до спірного майна; будь-які вимоги до відповідача-3 (за зустрічним позовом) мають бути розглянуті в окремому провадженні, оскільки останній не є учасником справи.

В підготовчому засіданні 11.11.2019 суд на місці ухвалив:

- продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів;

- оголосити перерву в підготовчому засіданні до 25.11.2019.

В поданих до суду заявах по суті спору позивач-1 (відповідач-1 за зустрічним позовом) вказує наступне: рішення господарського суду м. Києва від 15.10.2010 у справі № 6/187-32/279 фактично є виконаним, про що свідчить постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 30.07.2013 ВП № 24896576, акт державного виконавця від 23.07.2013 та лист Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності та об`єкти нерухомого майна від 30.11.2011 № 53366 (И-2011); згідно відповіді департаменту охорони культурної спадщини від 29.08.2019 № 060/5266 у 2012 році головним управлінням охорони культурної спадщини кошти у загальній сумі 398.161,00 грн. для викупу об`єкту у відповідача-2 (позивача за зустрічним позовом) не перераховувались; відповідач-2 (позивач за зустрічним позовом) не звертався до виконавчої служби із наказом на виконання рішення господарського суду м. Києва від 15.10.2010 у справі № 6/187-32/279.

В підготовчому засіданні 25.11.2019 оголошено перерву до 16.12.2019.

Ухвалою-повідомленням від 03.12.2019 № 910/10985/19 сторони процесу повідомлені про призначення підготовчого засідання на 13.01.2020.

В поданих до суду заявах по суті спору відповідач-1 вказує наступне: станом на день реєстрації права власності за відповідачем-2 (позивачем за зустрічним позовом) жодна з підстав для відмови у здійсненні такої реєстрації, які передбачені статтею 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не існувала; доданий прокурором до позову лист Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності та об`єкти нерухомого майна від 30.11.2011 № 53366 (И-2011) не містить відомостей про те, в якій саме частині виконане рішення господарського суду м. Києва від 15.10.2010 № 6/187-32/279; документом, на підставі якого здійснено державну реєстрацію є договір купівлі-продажу від 16.02.2000 № 451, а не судове рішення, відтак обов`язкове використання відомостей з єдиного державного реєстру судових рішень на таку державну реєстрацію не розповсюджується; станом на день надання заперечень ніяких дій щодо викупу спірного майна не здійснено; позивачем не подано до суду жодних доказів в підтвердження розірвання договору купівлі-продажу від 16.02.2000 № 451 з будь-якими наслідками щодо позбавлення відповідача-2 (позивача за зустрічним позовом) права власності на спірне майно; державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

В поданих до суду заявах по суті спору відповідач-2 (позивач за зустрічним позовом) вказує наступне: прокурором не наведено причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, які є підставами для звернення прокурора до суду; рішення господарського суду м. Києва від 15.10.2010 № 6/187-32/279 не виконано в частині викупу у відповідача-2 (позивача за зустрічним позовом) об`єкта нерухомого майна, що виключає перехід права власності на такий об`єкт нерухомого майна до держави; права позивачів не порушені; позиція відповідача-2 (позивача за зустрічним позовом) з приводу правомірності здійснення державної реєстрації та листа Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності та об`єкти нерухомого майна від 30.11.2011 № 53366 (И-2011) є аналогічною з позицією відповідача-1.

В підготовчому засіданні 13.01.2020 суд на місці ухвалив: закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 05.02.2020.

В судовому засіданні 05.02.2020 суд на місці ухвалив: відкласти судове засідання на 17.02.2020.

В судовому засіданні 17.02.2020 оголошено перерву до 03.03.2020.

В судовому засіданні 03.03.2020 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши прокурора, присутніх представників сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Наказом комітету охорони і реставрації пам`яток історії, культури та історичного середовища від 16.05.1994 затверджений перелік нововиявлених пам`яток історії та культури міста Києва, до якого віднесена, зокрема, садиба середини ХІХ століття по вул. Борисоглібській, 19-21/19, в Подільському районі міста Києва.

Подільською районною у місті Києві радою прийнято рішення від 09.09.1999 про приватизацію нововиявленої пам`ятки архітектури, що знаходиться на вул. Волоській/ Борисоглібськїй / Набережно-Хрещатицькій, 2/21/19 (літера Б).

Між відповідачем-2 (позивачем за зустрічним позовом) та фондом державного майна України в Подільському районі міста Києва був укладений договір купівлі-продажу будинку від 16.02.2000, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нізовцевою С.Г., зареєстрований в реєстрі за № 451 (далі - Договір купівлі-продажу), відповідно до предмету якого фонд зобов`язується передати у власність відповідача-2 (позивача за зустрічним позовом) будинок загальною площею 397,6 кв. м, що знаходиться за адресою: місто Київ, вул. Волоська / Борисоглібська / Набережно-Хрещатицька, 2/21/19 (літера Б), а відповідач-2 (позивач за зустрічним позовом) - прийняти вказаний будинок та сплатити його ціну.

Пунктом 1.5 Договору купівлі-продажу визначено, що ціна об`єкту складає 398.161,00 грн.

Положеннями пунктів 5.7 та 5.8 розділу 5 "Обов`язки покупця" Договору купівлі-продажу передбачені зобов`язання відповідача-2 (позивача за зустрічним позовом) нести відповідальність за схоронність будинку та додержуватися правил охорони, використання, обліку та реставрації пам`яток історії та культури; здійснювати реставрацію, консервацію та ремонт приватизованого будинку тільки з відому відповідних державних органів охорони державних пам`яток та під їх контролем. Проекти реставрації та консервації будинку погоджувати з відповідними державними органами пам`яток історії та культури.

Умовами пункту 7.2 Договору купівлі-продажу передбачено, що якщо покупець не виконає один із пунктів розділу "Обов`язки покупця" цього договору, продавець має право вимагати виконання обов`язків, відшкодування збитків, завданих затримкою виконання, або порушувати питання про розірвання цього договору та вимагати відшкодування збитків.

17.04.2000 на підставі акту прийняття-передачі нежитловий будинок було передано відповідачу-2 (позивачу за зустрічним позовом)

Пунктом 4 вказаного акту зазначено, що покупець - відповідач-2 (позивач за зустрічним позовом), на виконання умов Договору купівлі-продажу сплатив продавцю грошові кошти в сумі 398.161,00 грн.

Комунальне підприємство "Київське міське бюро технічної інвентаризації" 07.09.2001 здійснило реєстрацію права власності на вказаний нежитловий будинок за відповідачем-2 (позивачем за зустрічним позовом).

Головним управлінням охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 29.10.2008 був складений Акт обстеження споруди за адресою: вул. Волоська/ Борисоглібська/Набережно-Хрещатицька, 2/21/19, літ. Б, Ж.

У вказаному акті зазначено, що візуальним обстеженням будинків встановлено, що на них надбудований мансардний поверх, що здійснено згідно з проектом, узгодженим з головним управлінням охорони пам`яток від 10.02.2000, збільшена площа забудови пам`ятки за рахунок перенесення капітальної стіни дворового фасаду на ширину прибудованих дерев`яних сходів, що змінило типологічно-планувальну структуру пам`ятки і збільшило площі будинків, що є порушенням пам`ятко-охоронного зобов`язання. На даний час будинки огороджені монтажним парканом, але роботи не закінчені і проводяться майже рік. На будівельному майданчику робітники відсутні. За наслідком проведеного обстеження зроблено висновок про те, що відповідачем-2 (позивачем за зустрічним позовом) не виконані пп. 1 та 18 охоронних зобов`язань від 01.10.1999 № 288 та № 289.

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.10.2010 у справі № 6/187-32/279, прийнятим за наслідками нового розгляду зазначеної справи, суд вирішив:

"1) припинити право власності ТОВ "ПРОМ-ЕКСПО" на нерухому пам`ятку місцевого значення будинок, що знаходиться за адресою: 04070, м. Київ, вул. Волоська/Борисоглібська/Набережно-Хрещатицька, 2/21/19, літ. Б;

2) зобов`язати Головне управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) викупити у ТОВ "ПРОМ-ЕКСПО" нерухому пам`ятку місцевого значення - будинок, що знаходиться за адресою: 04070, м. Київ, вул. Волоська/Борисоглібська/Набережно-Хрещатицька, 2/21/19, літ. Б;

3) розірвати Договір купівлі-продажу будинку від 16.02.2000, укладений між ТОВ "ПРОМ-ЕКСПО" та представництвом Фонду державного майна України в Подільському районі міста Києва (правонаступник - Відділ приватизації комунального майна Подільського району м. Києва), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нізовцевою С.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 451;

4) зобов`язати ТОВ "ПРОМ-ЕКСПО" скласти та підписати з Головним управлінням охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) акт приймання-передачі нерухомої пам`ятки місцевого значення будинку, що знаходиться за адресою: 04070, м. Київ, вул. Волоська/Борисоглібська/Набережно-Хрещатицька, 2/21/19, літ. Б, та передати на підставі цього акту приймання-передачі зазначений будинок у власність держави на баланс Головному управлінню охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації);

5) зобов`язати виконавчий орган Київської міської ради (Київську міську державну адміністрацію), (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36; ) передбачити кошти у сумі 398.161,00 грн. для Головного управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), для викупу зазначеного будинку в ТОВ "ПРОМ-ЕКСПО" у власність держави в особі Головного управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації);

6) стягнути з Головного управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ТОВ "ПРОМ-ЕКСПО" 398.161,00 грн.".

Головне управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 18.07.2011 звернулося до Комунального підприємства Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" із заявою № 3586, в якій, на підставі Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно та рішення Господарського суду м. Києва від 15.10.2010 у справі № 6/187-32/279 просило припинити право власності відповідача-2 (позивача за зустрічним позовом) на об`єкт нерухомого майна за адресою: місто Київ, вул. Волоська/Борисоглібська/Набережно-Хрещатицька, 2/21/19 (літера Б).

У відповідь на зазначену вище заяву Комунальне підприємство Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" листом від 30.11.2011 № 53366 (И-2011) повідомило Головне управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), що рішення господарського суду м. Києва від 15.10.2010 у справі № 6/187-32/279 щодо скасування реєстрації права власності за відповідачем-2 (позивачем за зустрічним позовом) на об`єкт нерухомого майна - нежитловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Волоська/Борисоглібська/Набережно-Хрещатицька, 2/21/19 (літера Б) виконано.

Заступником генерального прокурора разом з позовною заявою на підтвердження позовних вимог подано, серед іншого, копію постанови головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві Барановського Б.В про закінчення виконавчого провадження від 30.07.2013 ВП № 24896576 з примусового виконання наказу господарського суду м. Києва від 01.02.2011 № 6/187/32/279, про зобов`язання відповідача-2 (позивача за зустрічним позовом) скласти та підписати з головним управлінням охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) акт приймання-передачі нерухомої пам`ятки місцевого значення - будинку, що знаходиться за адресою: місто Київ, вул. Волоська/Борисоглібська/Набережно-Хрещатицька, 2/21/19 (літера Б) та передати на підставі цього акту прийняття-передачі зазначений будинок у власність держави на баланс головному управлінню охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Головне управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) зверталося державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявами про реєстрацію права власності на спірне майно (30.01.2015 № 10001356 та 30.01.2015 № 10001115), проте державним реєстратором прав на нерухоме майно відмовлено у такій реєстрації, що підтверджується рішеннями про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 09.09.2015 № 24291517 та від 09.09.2015 № 24290309. Підставами для такої відмови були: наявність суперечностей в поданих документах, а також те, що заяви подані для проведення державної реєстрації об`єкта нерухомості на праві комунальної власності, а відповідно до рішення господарського суду м. Києва від 15.10.2010 № 6/187-32/279 було вирішено передати об`єкт нерухомості у власність держави.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу міста Києва Котенко І.М. 09.12.2016 рішенням № 32838464 здійснено державну реєстрацію права приватної власності за відповідачем-2 (позивачем за зустрічним позовом) на зазначений нежитловий будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що первісний позов задоволенню не підлягає з урахуванням наступного.

Рішенням від 15.10.2010 у справі № 6/187-32/279 Господарський суд м. Києва встановив спосіб та порядок переходу права власності на спірний нежитловий будинок у власність держави, а саме шляхом його викупу, в тому числі прямо зазначивши про це в мотивувальній частині рішення.

Відповідно до положень статті 21 Закону України "Про охорону культурної спадщини", ст. 352 Цивільного кодексу України "викуп" є одним із похідних способів набуття права власності, що передбачає оплатний перехід від однієї особи до іншої права власності на об`єкт нерухомого майна, що є об`єктом культурної спадщини.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" викуп - це спосіб продажу об`єкта приватизації одному покупцю.

Таким чином, для реалізації рішення суду в частині викупу об`єкта культурної спадщини, такий об`єкт нерухомого майна на момент виконання рішення суду має належати на праві приватної власності особі, у якої здійснюється викуп.

Підтвердженням вказаного є також норма пункту 5 частини 1 статті 346 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що право власності на нерухоме майно, серед іншого, припиняється у разі його викупу.

Положеннями норм частини 4 статті 352 Цивільного кодексу України, частини 4 статті 21 Закону України "Про охорону культурної спадщини" саме викуплена пам`ятка культурної спадщини переходить у власність держави.

Відтак, обов`язкова первинна дія, яка мала бути вчинена для переходу нежитлового будинку у власність держави - оплата вартості нерухомого майна, що підлягає примусовому відчуженню.

Приписами статті 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності є непорушним, а примусове відчуження об`єктів такого права може бути застосоване лише як виняток та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується позивачами за первісним позовом те, що право власності відповідача-2 (позивача за зустрічним позовом) на спірний нежитловий будинок виникло внаслідок його приватизації за Договором купівлі-продажу та існувало на дату прийняття рішення господарським судом міста Києва від 15.10.2010 у справі № 6/187-32/279, у зв`язку з чим суд зобов`язав виконавчий орган Київської міської ради (Київську міську державну адміністрацію) передбачити для викупу нежитлового будинку у відповідача-2 (позивача за зустрічним позовом) відповідні кошти та прямо зобов`язав головне управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) викупити відповідача-2 (позивача за зустрічним позовом) спірний нежитловий будинок.

Виходячи зі змісту вказаного судового рішення та з урахуванням вимог статті 41 Конституції України, пункту 5 частини 1 статті 346, частини 4 статті 352 Цивільного кодексу України, частини 4 статті 21 Закону України "Про охорону культурної спадщини" припинення права власності відповідача-2 (позивача за зустрічним позовом) на нежитловий будинок повинно (може) відбутися саме в результаті викупу нежитлового будинку після здійснення повної оплати власнику викупної ціни визначеними судом особами у визначений судом спосіб.

Не заперечується учасниками справи той факт, що станом на день розгляду спору по суті в судовому засіданні рішення господарського суду міста Києва від 15.10.2010 у справі № 6/187-32/279 в частині зобов`язання головного управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) викупити у відповідача-2 (позивача за зустрічним позовом) спірний нежитловий будинок не виконано, будь-яких грошей в якості відшкодування за примусове відчуження нежитлового будинку відповідач-2 (позивач за зустрічним позовом) не отримував. Дана обставина підтверджується також і прокурором, який зазначає у первісному позові, що ні Київською міською радою, ні Департаментом культури виконавчого органу Київської міської ради не вживається жодних заходів для оформлення права власності на зазначений об`єкт нерухомості. Підтверджується викладене й матеріалами позову, зокрема, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, жоден з яких не містить даних про реєстрацію права власності на спірний нежитловий будинок за Виконавчим органом Київської міської ради.

Щодо вимоги про скасування рішення державного реєстратора (нотаріуса) суд зазначає наступне.

Виключний перелік підстав, за наявності яких державний реєстратор може відмовити в здійсненні реєстрації, встановлено ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон про Реєстрацію).

Приписами частини 1 статті 11 Закону про Реєстрацію встановлено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Положеннями частини 1 статті 27 Закону про Реєстрацію визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, проводиться, серед іншого, на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

З метою державної реєстрації права власності на спірний нежитловий будинок відповідачем-2 (позивачем за зустрічним позовом) було подано до приватного нотаріуса заяву про державну реєстрацію права власності на нежитловий будинок, який знаходиться за адресою: місто Київ, вул. Волоська/Борисоглібська/Набережно-Хрещатицька, 2/21/19 (літера Б). У якості підстави виникнення права власності заявником було визначено наданий разом із вказаною заявою Договір купівлі-продажу.

Водночас, станом на 09.12.2016 (день вчинення оспорюваної реєстраційної дії приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу міста Києва Котенко І.М.) підстав для відмови у здійсненні державної реєстрації прав та їх обтяжень за відповідачем-2 (позивачем за зустрічним позовом) на спірний нежитловий будинок, які передбачені статтею 24 Закону України Закону про Реєстрацію не існувало.

При цьому, судом відхилені доводи прокурора та позивачів про те, що приватний нотаріус мав можливість зробити висновок про незаконність реєстрації права власності на нежитловий будинок за відповідачем-2 (позивачем за зустрічним позовом) з огляду на наступне.

Так, стаття 2 Закону України Закону про Реєстрацію визначає, що Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав.

Положенням частини 2. статті 26 Закону про Реєстрацію передбачає, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Пунктом 4 частини 3 статті 10 Закону про Реєстрацію визначено, що державний реєстратор під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень.

Водночас, в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази того, що під час проведення оспорюваних реєстраційних дій приватний нотаріус Котенко І.М. проводила пошук у Державному реєстрі прав і використовувала всю доступну інформацію, у тому числі відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень, що підтверджується наданими суду копіями результатів пошуку заяв у базі даних про реєстрацію заяв та запитів від 09.12.2016 відповідно до яких заборон для проведення реєстраційних дій не існувало.

При цьому, вимога щодо обов`язкового використання безпосередньо відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень передбачена абз. 2 п. 1 ч. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності", де зазначено, що державний реєстратор прав на нерухоме майно з метою встановлення набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі поданого рішення суду обов`язково використовує відомості Єдиного державного реєстру судових рішень за допомогою офіційного веб-порталу судової влади України щодо наявності такого рішення у відповідному реєстрі в електронній формі, відповідності його за документарною інформацією та реквізитами.

В той же час, документом, на підставі якого проведено оспорювану згідно з первісним позовом державну реєстрацію прав, є не судове рішення, а договір купівлі-продажу.

Таким чином, наведені вище приписи обов`язкового використання безпосередньо відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень на таку державну реєстрацію прав не розповсюджуються.

Пунктом 3 частини 3 статті 10 Закону про Реєстрацію передбачено, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Водночас, судом встановлено, що при прийнятті рішення про державну реєстрацію права власності на нежитловий будинок за відповідачем-2 (позивачем за зустрічним позовом) державний реєстратор (нотаріус) отримав від заявника всі передбачені законом документи для здійснення державної реєстрації, при цьому державний реєстратор здійснив запити до всіх реєстрів (Державний реєстр обтяжень майна про податкові застави, Єдиний реєстр спеціальних бланків нотаріальних документів, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, тощо) та отримав всі відомості необхідні для проведення реєстраційної дії, при цьому жоден акт чинного законодавства України не покладає на приватного нотаріуса (як державного реєстратора) обов`язку вивчення матеріалів судового реєстру з метою встановлення наявності/відсутності підстав для відмови у здійсненні державної реєстрації прав.

Таким чином, за висновками суду, дії відповідача-1 при здійсненні реєстрації на спірне майно за відповідачем-2 (позивачем за зустрічним позовом) були правомірними, а жодна з підстав для відмови у здійсненні такої реєстрації, які передбачені статтею 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" станом на дату такої реєстрації не існувала.

Приписи що частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України закріплюють за кожною особою право на захист свого цивільного права. Підставою для їх захисту є порушення, невизнання або оспорювання цивільного права.

Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у недодержанні сторонами при вчиненні правочину вимог закону; поширенні про особу недостовірної інформації; протиправному позбавленні права власності чи його обмеженні; безпідставному заволодінні особою майном іншої особи-власника; вчиненні власнику перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїх майном; неправомірному використанні товару без згоди автора; невиконанні чи неналежному виконанні умов зобов`язання; безпідставній односторонній відмові від договору.

Положеннями до статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

"Рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (частина друга статті 26 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).".

Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 802/1340/18-а.

Таким чином, прокурором при зверненні до суду, зокрема, із вимогою про скасування рішення державного реєстратора (нотаріуса) обрано невірний спосіб захисту права, оскільки належним способом захисту права у даному випадку є скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності.

Вказані обставини, а саме: невірно обраний прокурором спосіб захисту є окремою підставою для відмови у задоволенні первісного позову.

Вказані мотиви стосуються рівною мірою й вимоги позивача за зустрічним позовом до комунального підприємства Київської міської ради "КИЇВСЬКЕ МІСЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ" про визнання дій незаконними. Відповідно такі вимоги задоволенню також не підлягають.

Приймаючи до уваги викладені вище обставини суд дійшов висновку про те, що права позивачів (в інтересах яких прокурором подано даний позов) жодним чином не порушені.

Вирішуючи спір за первісним позовом в частині вимоги про зобов`язання відповідача-1 вчинити дії (внести запис до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень на співне майно за відповідачем-2 (позивачем за зустрічним позовом) суд зазначає наступне.

Приписами статті 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 41 Конституції України, зокрема, визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Суд вказує, що вказана вище вимога прокурора не передбачена законом та суперечить приписам статті 19 Конституції України.

Як встановлено судом вище, у разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Таким чином, дії державного реєстратора по внесенню змін до реєстру є похідними від рішення суду про скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, або скасування записів про державну реєстрацію прав.

Водночас, дії відповідача-1 при здійсненні реєстрації на спірне майно за відповідачем-2 (позивачем за зустрічним позовом) за висновками суду були правомірними.

Вирішуючи спір в частині зустрічного позову, суд виходить із наступного.

Враховуючи викладені вище обставини та приймаючи до уваги встановлений вище факт невиконання рішення господарського суду м. Києва від 15.10.2010 у справі № 6/187-32/279 в частині зобов`язання головне управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) викупити у відповідача-2 (позивача за зустрічним позовом) спірний об`єкт нерухомого майна, суд дійшов висновку про те, що право власності на спірний об`єкт нерухомого майна до позивачів не перейшло та, відповідно, не припинено за відповідачем-2 (позивачем за зустрічним позовом).

Вказані обставини виключають задоволення позовних вимог за зустрічним позовом.

Більш того, рішенням господарського суду міста Києва від 15.10.2010 у справі № 6/187-32/279 встановлено порядок переходу права власності на спірний об`єкт.

При цьому, не можуть бути прийняті до уваги доводи прокурора та позивачів щодо неможливості виконання рішення господарського суду м. Києва від 15.10.2010 у справі № 6/187-32/279 в частині оплати об`єкту викупу з вини відповідача-2 з посиланням на постанову державного виконавця про розшук боржника-юридичної особи (відповідача-2) від 22.09.2011 ВП № 24896576, оскільки по-перше: саме позивачем-1 мали вчинятися активні дії щодо викупу об`єкта, по-друге: постанова про розшук директора відповідача-2 стосувалася лише частини рішення (передачі об`єкту) і не завадила департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) укласти з відповідачем-2 охоронний договір від 11.09.2019 № 4179.

Підсумовуючи викладені вище обставини суд вказує, що подані до суду позови (як первісний так і зустрічний) є передчасними, враховуючи факт невиконання позивачами рішення господарського суду міста Києва від 15.10.2010 у справі № 6/187-32/279, оскільки резолютивна частина останнього, а саме: розірвання Договору купівлі-продажу, припинення права власності відповідача-2 (позивача за зустрічним позовом) на спірний об`єкт нерухомого майна та передачу останнього позивачам за актом приймання-передачі, мають бути виконані з відкладальною умовою, тобто: за умови виконання позивачами вимоги про викуп у відповідача-2 (позивача за зустрічним позовом) спірного об`єкту нерухомого майна.

Саме внаслідок невиконання рішення господарського суду міста Києва від 15.10.2010 у справі № 6/187-32/279, державним реєстратором (нотаріусом) було здійснено спірну державну реєстрацію (яка за висновками суду проведена правомірно), про скасування якої прокурор і звернувся до суду (обираючи при цьому невірний спосіб захисту).

В свою чергу, відповідачем-2 (позивачем за зустрічним позовом) заявлені вимоги про визнання права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, який, в свою чергу, не був позбавлений такого права власності, враховуючи невиконання рішення господарського суду міста Києва від 15.10.2010 у справі № 6/187-32/279 та проведення (правомірної) спірної державної реєстрації.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні первісного позову відмовити повністю.

2. У задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили та може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 241, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 11 березня 2020 року

Суддя С.В. Балац