ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2020 року м.Дніпро Справа № 904/3780/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Чередко А.Є., Коваль Л.А.

секретар судового засідання Кандиба Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд"

на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 31.10.2019

у справі № 904/3780/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд" (м. Павлоград, Дніпропетровської області)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Південний" (м. Одеса)

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Буракової Олександри Ігорівни (м. Одеса)

третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Приватного виконавця Шагана Олексія Анатолійовича (м. Дніпро)

про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Південний", в якій просить суд визнати виконавчий напис від 19.03.2019 № 245, вчинений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою Олександрою Ігорівною, таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою суду від 31.10.2019 у справі №904/3780/19 визнано подання Товариством з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд" заяви про відвід головуючому судді Фещенко Ю.В. у справі № 904/3780/19 зловживанням процесуальними правами.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд" про відвід головуючого судді Фещенко Ю.В. залишено без розгляду.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд" в дохід Державного бюджету штраф у сумі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот одна) грн. 00 коп.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд" подано апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 31.10.2019 у справі №904/3780/19, згідно якої останній просить скасувати дану ухвалу в частині визнання подання заяви про відвід судді зловживанням процесуальними правами та накладення штрафу.

В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала в частині визнання подання про відвід судді зловживаннями процесуальними правами та в частині накладенні штрафу прийнята з порушеннями норм матеріального та процесуального права

За твердженням апелянта, в діях представника позивача адвоката Ткаченко С.М. не вбачається зловживання процесуальними правами, оскільки той вступив до розгляду справи лише перед судовим засіданням 31.10.2019 року та мав право на ознайомлення з матеріалами справи згідно ст. 43 ГПК України.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизовано розподілу судової справи між суддями від 18.11.2019 року визначено склад судової колегії для розглялду справи: Мороз В.Ф. (головуючий суддя), Чередко А.Є., Коваль Л.А.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.11.2019 апеляційну скаргу ТОВ "Спецдоррембуд" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 31.10.2019 у справі №904/3780/19 залишено без руху та надано апелянту строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви та надано докази сплати судового збору.

За даними автоматизованої системи "Діловодство спеціалізованого суду" 04.12.2019 Центральним апеляційним господарським судом справу №904/3780/19 направлено до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2019 у справі №904/3780/19.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.12.2019, у зв`язку з направленням справи №904/3780/19 до Верховного Суду, було відкладено вирішення питання щодо прийняття певного процесуального рішення до надходження матеріалів справи до Центрального апеляційного господарського суду.

14.01.2020 справу №904/3780/19 повернуто на адресу Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.01.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Спецдоррембуд" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2019 у справі № 904/3780/19 та призначено розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з викликом сторін на 20.02.2020 о 10 год. 30 хв.

У зв`язку з перебуванням судді-члена колегії у відпустці та неможливістю проведення судового засідання 20.02.2020 року, ухвалою від 24.02.2020 року розгляд апеляційної скарги призначено на 05.03.2020 року.

В судове засідання 05.03.2020 року з`явився представник відповідача, який заперечив проти доводів апеляційної скарги, оскаржувану ухвалу вважає обґрунтованою та законною, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Треті особи-1,2 належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання у вказане судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивував зайнятістю його представників Заруднього І.В. та Ткаченко С. М. в іншому судовому засіданні у іншому суді.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. За правилами частини 11 статті 270 ГПК суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Причини неявки представника в судове засідання, наведені позивачем, не можуть бути визнані судом поважними. Позивачем не підтверджено належними доказами участь кожного з представників у іншому судовому засіданні в іншому суді. Відповідно до доданої до клопотання довіреності Ткаченко С.М. уповноважений представляти інтереси іншої особи поряд з іншими представниками, тоді як позивачем не підтверджено обов`язковість його участі в іншому судовому засіданні та неможливість прибути в судове засідання у цій справі, як і неможливість представництва інтересів позивача іншими представниками, окрім зазначених, у тому числі таким, який приймав участь у суді першої інстанції (адвокат Пекній Т.В.).

Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ухвалою суду від 02.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено її розгляд у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження на 30.09.2019; залучено до участі у справі у якості третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Буракову Олександру Ігорівну та третю особу-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Приватного виконавця Шагана Олексія Анатолійовича.

Ухвалою суду від 30.09.2019 підготовче засідання було відкладено на 23.10.2019, а також витребувано у третьої особи-1 - Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Буракової Олександри Ігорівни засвідчені належним чином матеріали нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису за реєстровим № 245 про звернення стягнення, з метою погашення заборгованості за кредитним договором № ВL2017-04348 у загальному розмірі 12 644 500 грн. 73 коп. на наступні транспортні засоби: самоскиди у кількості 10 штук марки Ford Сагgo 3542 D, 2017 року випуску; автобус марки ПАЗ, модель - 4234-04, 2017 року випуску; транспортний засіб марки ГАЗ, модель "НЕКСТ", модель - С41R13-50, 2016 року випуску.

Ухвалою суду від 23.10.2019 підготовче засідання було відкладено на 29.10.2019, у зв`язку з неможливістю виконання у цьому засіданні завдання підготовчого провадження та вчинення всіх процесуальних дій, передбачених частиною 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України.

У підготовчому засіданні 29.10.2019 судом, відповідно до вимог статті 182 Господарського процесуального кодексу України, були здійснені всі дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

У зв`язку з виконанням завдань підготовчого провадження, ухвалою суду від 29.10.2019 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 31.10.2019.

У судове засідання 31.10.2019 з`явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 31.10.2019 представником позивача було заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтоване тим, що у справу вступив новий представник позивача та необхідністю ознайомлення з матеріалами справи. Представник відповідача проти задоволення вказаного клопотання заперечував, зазначав, що вказані дії є зловживанням позивачем своїми процесуальними правами, оскільки під час призначення даного судового засідання з`ясовувалась думка представника позивача, який підтвердив можливість явки у судове засідання 31.10.2019.

Судом було відмовлено в задоволенні вказаного клопотання позивача з огляду на його необґрунтованість та безпідставність, оскільки:

- вказана дата судового засідання була узгоджена судом з представниками як позивача так і відповідача до моменту винесення ухвали суду від 29.10.2019;

- про призначення розгляду справи по суті на 31.10.2019 позивачу було відомо з 29.10.2019;

- до початку судового засідання 31.10.2019 будь-яких клопотань про надання матеріалів справи для ознайомлення чи інформацією про проблеми із забезпеченням участі його представника від позивача не надходило, отже посилання представника позивача на те, що йому стало відомо про дане судове засідання лише о 15:00 31.10.2019 не може прийматися до уваги судом, оскільки учасником справи є саме позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд", а не адвокат Ткаченко С.М.;

- більше того, видаючи ордер на представництво інтересів учасника справі, яка перебуває у провадженні суду близько двох місяців та яка вже перебуває на стадії розгляду по суті - стадії, на якій вже подані всі заяви по суті справи із сформованою кожним учасником справи правовою позицією, а також зібрані всі докази та матеріали, необхідні для її всебічного та правильного вирішення судом, презюмується, що залучений новий представник обізнаний із обставинами спору, із сформованою учасником справи до його вступу у справу правовою позицією, стадією розгляду справи, оскільки відповідно до статті 28 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокату, адвокатському бюро або адвокатському об`єднанню забороняється укладати договір про надання правової допомоги у разі конфлікту інтересів; адвокату забороняється укладати договір про надання правової допомоги і він зобов`язаний відмовитися від виконання договору, укладеного адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням, у разі, якщо:

1) доручення на виконання дій виходять за межі професійних прав і обов`язків адвоката;

2) результат, досягнення якого бажає клієнт, або засоби його досягнення, на яких він наполягає, є протиправними, суперечать моральним засадам суспільства, присязі адвоката України, правилам адвокатської етики;

3) адвокат брав участь у відповідному провадженні, і це є підставою для його відводу згідно з процесуальним законом;

4) виконання договору про надання правової допомоги може призвести до розголошення адвокатської таємниці;

5) адвокат є членом сім`ї або близьким родичем посадової особи, яка брала або бере участь у господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справи про адміністративне правопорушення, щодо яких до адвоката звертаються з пропозицією укладення договору про надання правової допомоги;

6) виконання договору може суперечити інтересам адвоката, членів його сім`ї або близьких родичів, адвокатського бюро або адвокатського об`єднання, засновником (учасником) якого він є, професійним обов`язкам адвоката, а також у разі наявності інших обставин, що можуть призвести до конфлікту інтересів;

7) адвокат надає правову допомогу іншій особі, інтереси якої можуть суперечити інтересам особи, яка звернулася щодо укладення договору про надання правової допомоги. Таким чином, обставини спору у даному випадку мають бути відомі адвокату до моменту укладання договору про надання правової допомоги;

- більше того, адвокат, як особа, що надає фахову (професійну) правову допомогу обізнаний із особливостями ведення господарського процесу, а відносини між юридичною особою та адвокатом є добровільними та усвідомленими, отже посилання на повну необізнаність адвоката Ткаченко С.М. щодо даної справи є очевидно штучними та непереконливими.

Процесуальні права надано законом тим особам, які беруть участь у процесі для сприяння суду під час розгляду справ, їх правильному вирішенню, і кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не із цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, затягування розгляду, створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто використовує його всупереч основним засадам господарського судочинства, а отже зловживає ним.

Відразу після відмови судом у задоволенні усного клопотання про відкладення розгляду справи представником позивача було оголошено завчасно підготовлену у письмовому вигляді заяву про відвід судді, в якій він просив суд задовольнити заяву про відвід судді Фещенко Ю.В. від розгляду справи, посилаючись на те, що:

- лише о 15:00 годині 31.10.2019 представнику позивача - адвокату Ткаченко С.М. стало відомо про розгляд даної справи судом;

- 31.10.2019 у судовому засіданні представником позивача було заявлено клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату та ознайомлення з матеріалами справи, оскільки лише 31.10.2019 у представника з`явилися повноваження на захист та представництво ТОВ "Спецдоррембуд";

- клопотання не було задоволено судом, чим було порушено вимоги частини 1 статті 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", вимоги статті 55, статті 129 Конституції України, вимоги статті 42 Господарського процесуального кодексу України;

- представник ТОВ "Спецдоррембуд" фактично позбавлений належним чином представляти інтереси довірителя;

- суддею обмежено повноважному представнику доступ до суду для здійснення захисту законних прав та охоронюваних законом інтересів, що, на думку представника позивача, викликає сумніви в неупередженості та об`єктивності судді.

Розглянувши подану представником позивача заяву про відвід судді Фещенко Ю.В., господарський суд прийшов до таких узагальнених висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, вказаний відвід представником позивача заявлено на стадії розгляду справи по суті, при цьому, під час підготовчого провадження у даній справі, яке тривало два місяці, будь-яких сумнівів в об`єктивності суду заявлено не було, після роз`яснення судом учасникам справи у підготовчому засіданні права на відвід складу суду, представниками позивача та відповідача було вказано про довіру до складу суду та відсутність відводів.

В даному випадку, проаналізувавши заявлені представником позивача клопотання та фактичні обставини справи, оцінивши їх обґрунтованість, взаємозв`язок, значення та ймовірну мету, суд першої інстанції дійшов до висновку, що такі дії представника позивача суперечать завданню господарського судочинства та спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.

До вказаного висновку суд прийшов з огляду та такі обставини:

1) за приписами частини 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу. Тобто, у даному випадку подання заяви про відвід судді, яка фактично обґрунтована непогодженням з процесуальними рішеннями є такою, що завідомо суперечить частині 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України;

2) дії представника позивача відразу після відмови судом у задоволенні усного клопотання про відкладення розгляду справи (заявлення завідомо безпідставного відводу заздалегідь виготовленого у письмовому вигляді та роздрукованого) яскраво свідчать про те, що, заявляючи у судовому засіданні усне клопотання про відкладення розгляду справи, позивач розраховував на відмову у його задоволенні та заздалегідь підготував заяву про відвід судді Фещенко Ю.В., у зв`язку з відмовою у задоволенні його клопотання. Що додатково підтверджує, що сам позивач, заявляючи клопотання про відкладення розгляду справи з підстави необізнаності його представника з обставинами справи, усвідомлював безпідставність такого клопотання та бажав і готувався до такої відмови судом.

В мотивувальній частині оскаржуваної ухвали суд першої інстанції зазначив, що заявлений позивачем відвід у цій справі має очевидно штучний характер, є нічим іншим як спробою затягнути її розгляд або перешкодити йому; метою його подання є недопущення вирішення справи по суті у призначеному судовому засіданні - 31.10.2019, затягування строків вирішення спору через використання процесуального порядку розгляду заяви про відвід (у разі визнання судом відводу необґрунтованим, передання відповідної заяви для визначення судді в порядку, встановленому частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України та зупинення провадження у справі (частина 3 статті 39 Господарського процесуального кодексу України)) з нелегітимною метою, що призводить до безпідставного затягування розгляду справи та неможливості своєчасного ухвалення судового рішення по суті справи. Внаслідок чого буде порушено положення законодавства про завдання та основні засади господарського судочинства, при тому, що процесуальними законодавством визначено стадії господарського процесу, певні обмеження та наслідки вчинення певних процесуальних дій, які представнику позивача - адвокату, який надає професійна правову допомогу, відомі.

Враховуючи вказані обставини, ухвалою суду від 31.10.2019 було визнано подання Товариством з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд" заяви про відвід головуючому судді Фещенко Ю.В. у справі № 904/3780/19 зловживанням процесуальними правами; заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд" про відвід головуючого судді Фещенко Ю.В. залишено без розгляду; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд" в дохід Державного бюджету штраф у сумі 1 921 грн. 00 коп.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками місцевого господарського суду та вважає за необхідне додати наступне.

Статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому, вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється (ст. 126 Конституції України).

Згідно ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; розумні строки розгляду справи судом.

Згідно з частинами 1, 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Разом з цим, одними з основних засад (принципів) господарського судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами, а також розумність строків розгляду справи судом (пункти 10, 11 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України ).

Згідно з частиною 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За приписами частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004 Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

В своєму рішенні у справі «Ріпан проти Австрії» ЄСПЛ наголосив, що проведення публічних судових засідань є основоположним принципом, закріпленим у пункті 1 статті 6 Конвенції. Саме публічність захищає сторони від таємного здійснення правосуддя за відсутності прискіпливої уваги суспільства (п. 27). Європейський суд не одноразово нагадував про цей принцип, зокрема, і в справах, в яких відповідачем виступала Україна (див. п. 55 рішення Суду у справі «Лучанінова проти України»).

Суттєво те, щоб сторони могли належним чином брати участь у провадженні перед «судовим органом» (див., mutatismutandis, рішення по справі «Кєроярві проти Фінляндії» (Keroja?rvi v. Finland) від 19 липня 1995 р., серія A № 322, с. 16, п. 42, прикінцева частина).

У рішенні від 26.07.2018 у справі «Bartaia v. Georgia» Європейський суд з прав людини відзначив, що питання особистої присутності, форми розгляду - усного чи письмового, а також юридичного представництва взаємозв`язані. Тому повинні аналізуватися в ширшому контексті гарантії «справедливого судового розгляду», передбачені в ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, учасникові судочинства повинна бути дана можливість представити свою справу в умовах, які не призводять до «істотної незручності» порівняно з його опонентом. Право на справедливий судовий розгляд серед іншого включає право сторін висловлювати зауваження, які вони вважають такими, що стосуються справи. Причому це повинне бути не ілюзорне, а практичне й ефективне право. Таким воно може вважатися тільки в тому випадку, якщо суд фактично «чує» сторону, тобто її твердження належним чином аналізуються.

Водночас, у своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання (див. рішення Суду у справі Плахтєєв та Плахтєєва проти України, no. 20347/03, від 12.03.2009). Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються, та ціллю, якої прагнуть досягти (див. рішення Суду у справі Наталія Михайленко проти України, no. 49069/11, від 30.05.2013).

Ключовим для концепції справедливого розгляду справи як у цивільному, так і кримінальному провадженні є те, щоб скаржник не був позбавлений можливості ефективно представляти свою справу в суді та мав змогу нарівні із протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін. Принцип рівності сторін вимагає "справедливого балансу між сторонами", і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її опонентом. Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення Суду у справі Мала проти України, no. 4436/07, від 03.07.2014).

Суд нагадує, що принцип процесуальної рівності сторін... означає надання сторонам судового процесу можливості ознайомитись з усіма пред`явленими доказами і зауваженнями та прокоментувати їх, навіть якщо вони надані незалежним представником державної юридичної служби з метою здійснення впливу на рішення суду (див. рішення Суду у справі Жук проти України, no. 45783/05, від 21.10.2010).

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до частини 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010; рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Суд зазначає, що запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у судовому процесі є завданням саме державних органів (див. рішення Суду у справі Мусієнко проти України, no. 26976/06, від 20.01.2011).

Зважаючи на викладене, суд вживає всіх заходів для забезпечення ефективності відправлення правосуддя, при цьому важливим аспектом є поведінка учасників судового процесу, яка не повинна сприяти затягуванню розгляду справи, що знаходить своє вираження, в тому числі, в заявленні безпідставних відводів, неодноразових й інколи невмотивованих клопотань про відкладення судових засідань і т.п..

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу; незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Згідно з частиною 2 статті 38 Господарського процесуального кодексу України з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Частиною 3 статті 38 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

В даному випадку слід відзначити, що процесуальний порядок розгляду заяви про відвід фактично передбачає розгляд відповідної заяви суддею, на вирішення якому передано відповідний спір, а у разі визнання останнім відводу необґрунтованим, передання відповідної заяви для визначення судді в порядку, встановленому частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України та зупинення провадження у справі (частина 3 статті 39 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто фактично наведений порядок виключає можливість вирішення справи по суті у судовому засіданні, в якому заявлено про відвід, що фактично з урахуванням обставин справи, призводить до затягування строків вирішення спору та, як наслідок, приписів статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що подання заяви про відвід судді від розгляду справи, зміст якої зводиться до незгоди представника позивача із прийнятим процесуальним рішенням суду щодо відмови у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи на стадії розгляду справи по суті у зв`язку з необізнаністю представника позивача із обставинами справи, на переконання суду, є зловживанням процесуальними правами, що полягає у їх недобросовісному використанні, яке можна кваліфікувати через критерій відсутності серйозного законного інтересу, тобто, легітимного прагнення до отримання певних переваг, передбачених процесуальним законом.

Колегія суддів зауважує, що скаржник був обізнаний з матеріалами справи в достатній мірі, що підтверджується неодноразовим виконанням його уповноваженими представниками дій щодо ознайомлення з матеріалами справи (21.10.2019, 23.10.2019, 31.10.2019, 01.11.2019). Крім того, у судовому засіданні 31.10.2019 судом було оголошено перерву у судовому засіданні до 01.11.2019, з метою надання можливості сторонам скористатися процесуальними правами, визначеними статтями 42 та 46 Господарського процесуального кодексу України, та з метою дотримання принципів господарського судочинства.

Процесуальні права надано законом тим особам, які беруть участь у процесі для сприяння суду під час розгляду справ, їх правильному вирішенню, і кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не із цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, затягування розгляду, створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто використовує його всупереч основним засадам господарського судочинства, а отже зловживає ним. (рішення суду у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06 від 20.01.2011).

Під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, Європейський Суд з прав людини розуміє таке його використання, що спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, що суперечить принципу правової визначеності. Суд вказав, що "існує велика кількість змішування таких категорій як зловживання процесуальним правом і реалізація процесуальних прав". Небезпека зловживання процесуальними правами у даному випадку полягає в тому, що формально начебто дії сторони не виходять за межі правового поля, а насправді ними заподіюється шкода інтересам правосуддя та іншим учасникам процесу. Це виявляється у поєднанні диспозитивного права на допустимість для сторони використання різноманітних процесуальних прийомів з протиправним наміром примусити суд вчиняти так, як сторона позивача вважає за потрібне для досягнення своєї особистої мети.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскільки в письмовій заяві про відвід, яка була завчасно заготовлена 31.10.2019, не було зазначено вмотивованих та дійсних підстав, визначених у статті 35 Господарського процесуального кодексу України, та необхідних для задоволення відводу судді господарського суду Дніпропетровської області Фещенко Ю.В., тобто він є очевидно необґрунтованим, а відтак має штучний характер.

Заявляючи відповідний відвід позивач не переслідував легітимну мету, визначену цим процесуальним інструментом, а як встановлено місцевим господарським судом, він був спрямований на затягування строків вирішення спору.

Згідно з пунктами 1, 2, 6, 7 частини 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Так, для запобігання зловживанню процесуальними правами у кожному конкретному випадку може бути вжито, зокрема, таких заходів:

- залишення без розгляду або повернення скарг, заяв, клопотань (частина 3 статті 43 Господарського процесуального кодексу України);

- покладення на сторону судових витрат повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (частина 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України);

- стягнення в дохід державного бюджету штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 2 частини 1 статті 135 Господарського процесуального кодексу України);

- постановлення окремої ухвали (частини 2 статті 246 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 3 статті 135 Господарського процесуального кодексу України передбачено, у випадку невиконання процесуальних обов`язків, зловживання процесуальними правами представником учасника справи суд, з урахуванням конкретних обставин справи може стягнути штраф як з учасника справи, так і з його представника.

Відповідно до частини 5 статті 135 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України.

Зважаючи на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали в частині стягнення штрафу, оскільки можливість застосування такого заходу процесуального примусу прямо пов`язується з недобросовісною поведінкою учасника справи та зловживаннями ним своїми процесуальними правами.

В даному випадку, штраф правомірно застосовано судом першої інстанції за зловживання позивачем своїми процесуальними правами, що виразилося в заявленні завідомо безпідставного відводу спрямованого на затягування справи та порушення розумних строків її розгляду.

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятої ним ухвали.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення ухвали суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 31.10.2019 року у справі № 904/3780/19 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 31.10.2019 року у справі № 904/3780/19 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст постанови складено 10.03.2020

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя А.Є. Чередко

Суддя Л.А. Коваль