РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.02.2020Справа № 910/14387/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Зінчук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомтех - Проект»

до Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

про стягнення 856 507, 10 грн.

Представники учасників справи:

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: Васійчук Л.Ф.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інкомтех - Проект» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - відповідач) про стягнення 856 507, 10 грн., з яких: 132 383, 27 грн. пеня, 108 808, 15 грн. 3 % річних, 615 315, 68 грн. штрафних санкцій.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем умов Договору № про закупівлю товарів (матеріально - технічних ресурсів) від 17.12.2018 року в частині здійснення вчасної оплати по Договору, у зв`язку з чим позивачем нараховані штрафні санкції у встановленому вище розмірі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2019 у справі № 910/14387/19 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 20.11.2019.

08.11.2019 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

19.11.2019 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

Представник позивача у підготовче засідання 20.11.2019 не з`явився, про дату та час підготовчого засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштових відправлень № 916.

Представник відповідача у підготовчому засіданні 20.11.2019 заявив усне клопотання про відкладення підготовчого засідання для підготовки заперечень на відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2019, яку занесено до протоколу судового засідання, задоволено усне клопотання про відкладення підготовчого засідання та відкладено підготовче засідання по справі № 910/14387/19 на 16.12.2019.

02.12.2019 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру неустойки.

02.12.2019 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшли заперечення щодо орієнтовного розрахунку судових витрат.

02.12.2019 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

09.12.2019 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшли заперечення.

16.12.2019 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшли пояснення та заперечення на клопотання АТ "Укртрансгаз" від 25.11.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 22.01.2020 року.

26.12.2020 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшли письмові пояснення.

Судом у судовому засіданні 22.01.2020 року постановлено ухвалу про оголошення перерви у зазначеній справі до 03.02.2020, яку занесено до протоколу судового засідання.

Представник відповідача у судовому засіданні 03.02.2020 заперечив проти позовних вимог, з підстав викладених у відзиві.

Представник позивача у судове засідання 03.02.2020 не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про оголошення перерви від 22.01.2020 року, яка наявна в матеріалах справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 року у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У судовому засіданні 03.02.2020 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17.12.2018 року між Акціонерним товариством «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інкомтех - Проект» (далі - постачальник) укладено Договір № про закупівлю товарів (матеріально - технічних ресурсів), відповідно до предмету якого постачальник зобов`язується у визначений цим Договором строк передати у власність покупця телекомунікаційні кабелі та обладнання (мультипортові плати, концентратори та гворювачі) (далі - товари), зазначені в специфікації, яка наведена в додатку 1 до Договору та є його невід`ємною частиною (надалі - Специфікація), а покупець зобов`язується прийняти і оплатити такі Товари (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 1.2. Договору найменування (номенклатура, асортимент), кількість товарів, одиниця виміру, ціна за ницю, строк поставки, місце поставки, інші умови зазначаються у Специфікації.

Постачальник зобов`язаний передати покупцеві товари у тарі та (або) в упаковці, що відповідає якості і комплектності вимогам, встановленим стандартами, технічними умовами, кресленнями, рецептурами, зразками (еталонами) виробника та (або) державним стандартам, якщо такі передбачені (п. 2.4. Договору).

Згідно з п. 3.1. Договору загальна сума цього Договору становить 20 690 000,00 грн. (Двадцять мільйонів шістсот дев`яносто тисяч гривень 00 коп), в тому числі ПДВ - 3 448 333,33 грн. (Три мільйона чотириста сорок вісім тисяч триста тридцять три гривні 33 коп).

Ціна за одиницю Товару наведена у Специфікації (п. 3.3. Договору).

Як встановлено пунктом 4.1. Договору розрахунки здійснюються у безготівковій формі шляхом перерахування покупцем на зазначений у розділі 13 цього Договору поточний рахунок постачальника грошових коштів на умовах, визначених цим Договором.

Покупець зобов`язаний оплатити вартість переданих товарів не раніше 35-ти та не пізніше 45-ти календарних днів з дати поставки, визначеної за правилами п. 5.8 цього Договору (п. 4.2. Договору).

Постачальник зобов`язується передати покупцю товари в кількості, строки та в місці поставки відповідно до Специфікації (п. 5.1. Договору).

Відповідно до п. 5.3. Договору поставка товарів здійснюється на умовах DDP «Поставка зі сплатою мита» (місце поставки згідно специфікації), ІНКОТЕРМС (Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної Торгової Палати (редакція 2010 року).

Як встановлено п. 5.6. Договору право власності на товари переходить від постачальника до покупця в дату прийняття Ттварів покупцем за видатковою накладною.

Датою поставки товарів за цим Договором є прийняття покупцем товарів за кількістю та якістю відповідно до п. 5.13. цього Договору та передача постачальником покупцю в повному обсязі наведених нижче наступні документів:

5.8.1 Видаткової накладної;

5.8.2 Оригіналу паспорту якості або сертифікату якості виробника товарів на кожну одиницю (або партію) товару;

5.8.3 Документу про підтвердження гарантійних зобов`язань виробника на товар;

5.8.4 Інструкції з експлуатації;

5.8.5 Рахунок-фактури;

5.8.6 Товарно-транспортної накладної.

Відповідно до п. п. 6.1., 6.1.1. та 6.1.2. Договору покупець зобов`язаний: прийняти поставлені товари у порядку визначеним Договором та оплатити їх своєчасно і в повному обсязі згідно з умовами Договору.

Пунктом 6.2.5 Договору передбачено, що покупець має право вимагати від постачальника здійснення поставки товарів на умовах цього Договору.

Постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим Договором (п. 6.3.1 Договору).

Постачальник має право вимагати від покупця належного виконання зобов`язань з оплати товарів, лише у разі підписання Актів по кількості та якості покупцем (п. 6.4.2. Договору).

Відповідно до п. 7.1. Договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим Договором .

У разі порушення покупцем строків оплати за цим Договором, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,01% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п. 7.2. Договору).

Згідно з пунктом 11.1. Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє в частині поставки товарів по « 30» вересня 2019 року, а в частині розрахунків до їх повного виконання.

Додатком № 1 до Договору про закупівлю товарів № від 17.12.2018 сторони підписали Специфікацію, в якій визначили найменування товарів, технічні вимоги і якісні характеристики товарів, кількість, ціну за одиницю, строк поставки та місце поставки.

Додатковою угодою № 1 від 06.02.2019 сторони виклали додаток № 1 до Договору про закупівлю товарів № від 17.12.2018 в новій редакції.

Як вказує позивач у позовній заяві, на виконання зазначеного Договору постачальник повністю поставив товар покупцю, що підтверджується наступним:

1) Видатковою накладною № 21978 від 07.02.19 р., відповідно до якої поставлено товар на суму 4 874 915,82 грн. (з ПДВ), до якої додається акт приймання передачі товару від 07.02.2019 р.;

2) Видатковою накладною № 21978-1 від 08.04.19 р., відповідно до якої поставлено товар на суму 15 815 084,18 грн. (з ПДВ), до якої додається акт приймання передачі товару від 08.04.2019 р.

Після поставки товару відповідачу надано рахунок на оплату № 21978 від 07.02.2019 р. на всю суму поставки -20 690 000,00 грн. (з ПДВ).

Відповідно до п. 4.2 Договору поставки та специфікації, яка додатковою угодою № 1 від 06.02.2019 р. викладена у новій редакції, покупець (відповідач) зобов`язаний оплатити вартість товарів не пізніше 45-ти календарних днів з дати поставки.

За твердженням позивача, відповідач здійснив оплату товару з порушенням строків, а тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 856 507, 10 грн., з яких: 132 383, 27 грн. пеня, 108 808, 15 грн. 3 % річних та 615 315, 68 грн. штрафні санкції.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти заявлених позовних вимог та вказав на те, що позивачем товари на суму 15 815 084,18 грн. були поставлені 08.04.2019 з простроченням виконання зобов`язань на 22 календарні дні, чим було порушено умови п.5.1. Договору, а також вимоги ст.ст.526, 530 ЦК України.

Відповідач також звертає увагу на те, що виникнення у відповідача обов`язку щодо оплати товару обумовлено виконанням позивачем іншого свого обов`язку - поставки товару.

Крім того, відповідач зазначив, що на момент укладання Договору та виконання відповідачем зобов`язань згідно умов Договору, реальне фінансування видатків, з незалежних від відповідача причин, було неповним та недостатнім.

За доводами відповідача, зобов`язання з оплати вартості поставленого товару та зобов`язання з поставки товару є зустрічними зобов`язаннями по Договору, а тому до правовідносин між сторонами застосовуються положення ч. 3 ст.538 ЦК України.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на правову природу укладеного між сторонами договору поставки, який у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються положеннями глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Статтею 663 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач прострочив виконання зобов`язання з оплати поставленого товару за видатковою накладною № 21978 від 07.02.2019 року на суму 4 874 915, 82 грн. та видатковою накладною № 21978-1 від 08.04.2019 на суму 15 815 084, 18 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, копії, яких долучені до матеріалів справи.

Як встановлено судом на день подання позову відповідачем оплачено товар повністю, але не своєчасно.

Щодо тверджень відповідача про те, що позивач порушив строки поставки товару, у зв`язку із цим відповідач скористався передбаченим ч. 3 ст. 538 ЦК України правом на відстрочення виконання своїх зобов`язань з оплати товару, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Водночас, частина 4 вказаної статті передбачає, що якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Згідно з пунктом 4.2. Договору покупець зобов`язаний оплатити вартість переданих Товарів не раніше 35-ти та не пізніше 45-ти календарних днів з дати поставки, визначеної за правилами п. 5.8 цього Договору.

Суд відзначає, що умовами договору було передбачено відстрочення оплати товару не раніше 35-ти та не пізніше 45-ти календарних днів з дати поставки, отже, станом на день, коли сплили 45 календарних дні, позивачем своє зобов`язання уже було виконано, а тому суд не вбачає підстав для застосування відповідачем положень ст. 538 ЦК України, до правовідносин, що склались між сторонами.

Як було встановлено судом, товар відповідачем був отриманий без зауважень та заперечень, видаткові накладні підписані з боку обох сторін, а рахунки-фактури передані відповідачу для їх оплати та частково ним сплачені.

Якщо відповідач прийняв товар, поставлений із простроченням, то прострочення позивача не спростовує обов`язок відповідача виконати свої грошові зобов`язання у визначеному договором порядку та строки.

Позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 132 383, 27 грн., 108 808, 15 грн. 3 % річних та 615 315, 68 грн. штрафних санкцій на підставі ч. 6 ст. 231 ГК України.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в сумі 132 383, 27 грн. відповідно до п. 7.2. Договору та штрафних санкцій у розмірі 615 315, 68 грн., нарахованих на підставі ч. 6 ст. 231 ГК України, суд зазначає наступне.

Згідно з приписами частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання (ч. 2 ст. 216 Господарського кодексу України).

Відповідно до положень частин 1, 4 статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності (ст. 218 Господарського кодексу України).

Так, виходячи з положень частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

При цьому, згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 у справі № 904/4156/18, необхідною умовою застосування договірної господарсько-правової відповідальності за порушення договірних зобов`язань є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

Так, за змістом положень частин четвертої і шостої статті 231 ГК України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

З аналізу положень статті 231 ГК України вбачається, що нею передбачено можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, що мають імперативний характер (тобто, їх розмір не може бути змінений за згодою сторін та не залежить від їх волевиявлення), а також можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, розмір яких може бути змінений сторонами за умовами договору.

Тобто, частиною четвертою статті 231 ГК України законодавець передбачає застосування штрафних санкцій, у разі якщо їх розмір законом не визначено, у розмірі, визначеному умовами господарського договору, а також надає сторонам право встановлювати різні способи визначення штрафних санкцій, - у відсотковому відношенні до суми зобов`язання (виконаної чи невиконаної його частини) або у певній визначеній грошовій сумі, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з пунктом 1 статті 546, статті 547 Цивільного кодексу виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу).

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено пунктом 7.2. Договору разі порушення покупцем строків оплати за цим Договором, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,01% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Суд зазначає, що такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір та спосіб визначення встановлено частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 ГК України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України.

З урахуванням викладеного, розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача у відповідності до умов п. 7.2. Договору, за розрахунком суду становить 128 229, 39 грн., оскільки при розрахунку пені позивачем не вірно визначено періоди нарахування та взято більшу кількість днів прострочки по сплаті суми поставленого товару по видатковим накладних.

Щодо стягнення штрафних санкцій у розмірі 615 315, 68 грн. нарахованих на підставі ч. 6 ст. 231 ГК України, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 343 ГК України, як спеціальною нормою, яка регулює відповідальність за порушення строків розрахунків, встановлено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Між тим, ч. 6 ст. 231 ГК України на яку посилається позивач, в обґрунтування штрафної санкції, не встановлює розмір штрафної санкції за порушення грошового зобов`язання, а визначає певний спосіб її формування (у відсотковому відношенні, розмір відсотків визначається через облікову ставку Національного банку України), а відтак не може бути застосована у даному випадку як законна підстава для визначення розміру стягуваної пені, оскільки умовами спірного договору встановлений розмір пені у розмірі 0, 01 % від суми простроченого платежу, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми у розмірі 615 315, 68 грн. не підлягають задоволенню.

Що стосуються позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 108 808, 15 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних, судом встановлено, що позивачем невірно вказано періоди нарахування, а саме взято більшу кількість днів, а тому за розрахунком суду сума 3% річних, яка підлягаю стягнення з відповідача становить 106 306, 31 грн.

Разом з тим, стосовно заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру пені до 1 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зазначена стаття кореспондується зі ст. 233 Господарського кодексу України, яка визначає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення (Рішення Конституційного суду України від 11.07.13 № 7-рп/2013).

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Суд зазначає, що статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Тобто, в контексті зазначеного, суд звертає увагу на те, що наявність обставин для зменшення штрафних санкцій повинна бути доведена належними та допустимими доказами саме відповідачем.

Проте, всупереч викладеного вище, Акціонерним товариством «Укртрансгаз» не було наведено причин неналежного виконання зобов`язання, яке стало підставою для застосування заходів відповідальності позивачем, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Тобто, з наведеного вбачається, що на момент вирішення спору по суті у суду відсутні підстави вважати наявними та належним чином доведеними обставини, які є достатніми для зменшення розміру неустойки у відповідності до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні клопотання Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про зменшення розміру штрафних санкцій.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведеного.

Разом з цим, суд зазначає, що частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, у зв`язку з чим, на підставі встановлених під час розгляду справи обставин суд вважає заявлені позивачем вимоги обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеній частині позову.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомтех - Проект» задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 9/1; Код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомтех - Проект» (04050, м. Київ, вул. Герцена, буд. 17-25, оф. 9; Код ) пеню у розмірі 128 229 (сто двадцять вісім тисяч двісті двадцять дев`ять) грн. 39 коп., 3 % річних у розмірі 106 306 (сто шість тисяч триста шість) грн. 31 коп. та судовий збір у розмірі 3 518 (три тисячі п`ятсот вісімнадцять) грн.04 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. Відповідно до ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Відповідно до ч.1 ст.256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Згідно з п.п.17.5 п.17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 05.03.2020 року.

Суддя М.Є.Літвінова