РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.02.2020Справа № 910/13967/19

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична група "Здоров`я"

до Публічного акціонерного товариства "Хімфармзавод "Червона зірка" (відповідач 1)

Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (відповідач 2)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична компанія "Здоров`я"

про визнання частково недійсним свідоцтва України на знак для товарів і послуг, зобов`язання вчинити дії.

Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Дюбко С.П.

Представники:

Від позивача: Панасенко О.О., адвокат;

Від відповідача 1: Гур`єв А. А., адвокат, довіреність № 627 ХВ № 000027 від 07.11.19 р.;

Від відповідача 2: Ресенчук В. М., довіреність № 2434-03/549 від 17.09.19 р.;

Тюріна Л. А., довіреність № 2434-03/536 від 17.09.19 р.;

Від третьої особи: Панасенко О. О., адвокат.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична група "Здоров`я" звернулося до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Хімфармзавод "Червона зірка" та Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, в якому просить визнати частково недійсним свідоцтво України на знак для товарів і послуг "Тонзилекс", що видане відповідачу-1 від 06.06.2017 № 254733 стосовно всього переліку товарів 05 класу МКТП та стосовно визначеного у позовній заяві переліку послуг 35 класу МКТП, а також зобов`язати відповідача-2 внести зміни до Державного реєстру свідоцтв на знаки для товарів і послуг стосовно вказаного свідоцтва в оскаржуваній частині.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2019 відкрито провадження у справі № 910/13967/19 та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання, розгляд справи призначено на 12.11.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2019 до участі у справі залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична компанія "Здоров`я" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, підготовче засідання відкладено до 28.11.2019.

Через відділ діловодства суду 17.12.2019 р. від представника позивача надійшло клопотання про призначення у справі експертизи об`єктів інтелектуальної власності. Судом відхилене зазначене вище клопотання, оскільки у матеріалах справи вже міститься висновок експертів № С-001-БНВ/19 від 10.12.2019 р., за результатами проведення комісійної експертизи у сфері інтелектуальної власності, а позивачем не обґрунтовано неможливості вирішення спору без призначення ще однієї експертизи у сфері інтелектуальної власності. Також суд наголошує, що відповідно до ч. 2 ст. 80 ГПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд. Позивач не був позбавлений можливості як ініціатор даного спору надати суду висновок експерта разом з позовом або заздалегідь підготувати клопотання про призначення експертизи відповідно до ч. 3 ст. 164 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/13967/19 до судового розгляду по суті на 18.02.2020 р.

У судовому засіданні 18.02.2020 оголошено перерву в слуханні справи по суті до 20.02.2020.

Під час розгляду спору по суті 20.02.2020 представник позивача та третьої особи підтримав позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача 1 та відповідача 2 в судовому засіданні 20.02.2020 р. проти позовних вимог заперечували, у задоволенні позову просили відмовити з підстав, викладених у своїх письмових запереченнях по суті спору.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ

ТОВ "Фармацевтична група "Здоров`я" є власником свідоцтва України № 115806 від 10.12.2009 на знак для товарів і послуг "АНГИЛЕКС", зареєстрованого для всіх товарів 5 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг (надалі - "МКТП") (дата подання заявки 21.07.2008).

Міністерство економічного розвитку та торгівлі України на підставі поданої Публічним акціонерним товариством "Хімфармзавод "Червона зірка" заявки № m201712333 від 06.06.2017 зареєструвало словесний знак "Тонзилекс" за Свідоцтвом України № 254733 для товарів 3, 5, 35 класу МКТП. В результаті зазначеної реєстрації на ім`я відповідач - 1 було видано свідоцтво України № 254733 від 25.02.2019 року на знак для товарів і послуг «Тонзилекс».

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що знак за свідоцтвом України № 254733 не відповідає умовам надання правової охорони на підставі пункту 3 статті 6 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", є схожим настільки, що його можна сплутати із раніше зареєстрованим знаком для товарів і послуг позивача "АНГИЛЕКС" за свідоцтвом України № 115806.

Згідно з ст. 418 ЦК України, право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним.

Стаття 154 ГК України вказує, що відносини, пов`язані з використанням у господарській діяльності та охороною прав інтелектуальної власності, регулюються Господарським кодексом України та іншими законами. До відносин, пов`язаних з використанням у господарській діяльності прав інтелектуальної власності, застосовуються положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України та іншими законам.

Пунктом 1 ст. 494 ЦК України та п. 3 ст. 5 Закону встановлено, що набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом, умови та порядок видачі якого встановлюються законом". Пункт 1 ст. 157 ГКУ також визначає: "Право інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом у випадках і порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 494 ЦК України обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з абзацом другим пункту 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо правової охорони інтелектуальної власності" №850-IV від 22.05.2003, умови надання правової охорони визначаються законодавством, що діяло на дату подання заявки.

Пунктом 4 статті 5 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" (далі - Закон) встановлено, що обсяг правової охорони, що надається, визначається зображенням знака та переліком товарів і послуг, внесеними до Реєстру, і засвідчується свідоцтвом з наведеними у ньому копією внесеного до Реєстру зображення знака та переліком товарів і послуг.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 19 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" свідоцтво може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково, зокрема, у разі:

а) невідповідності зареєстрованого знака умовам надання правової охорони;

в) видачі свідоцтва внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб.

Згідно приписів п. 63 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із захистом прав інтелектуальної власності", порушенням прав на знак, зокрема, визнається введення в цивільний оборот позначень, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати із: знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім`я іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів і послуг.

Відповідно до п. 3 ст. 6 Закону не можуть бути зареєстровані як знаки позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати з знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім`я іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів та послуг.

У матеріалах справи міститься висновок експертів № С-001-БНВ/19 від 10.12.2019 р., за результатами проведення комісійної експертизи у сфері інтелектуальної власності, складений експертами Стародубовим І.В. та Бегуш Н.В.

За результатами проведеного експертного дослідження щодо визначення схожості знаків для товарів і послуг, експертами було встановлено:

- знак для товарів та послуг «Тонзилекс» за свідоцтвом України № 254733 не є схожим настільки, що його можна сплутати із знаком для товарів і послуг «АНГИЛЕКС» за свідоцтвом України № 115806.

- знак для товарів та послуг «Тонзилекс» за свідоцтвом України № 254733 не є таким, що може ввести в оману щодо особи - ТОВ «Фармацевтична компанія «Здоров`я», яка виробляє товар, або особи - ТОВ «Фармацевтична група «Здоров`я», яка є власником знака за свідоцтвом України № 115806.

Відповідно до ст. 98 ГПК України:

1. Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

2. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

3. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

4. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.

5. Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку.

6. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

7. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Господарським судом встановлено, що висновок експертів № С-001-БНВ/19 від 10.12.2019 р., за результатами проведення комісійної експертизи у сфері інтелектуальної власності, відповідає вищенаведеним вимогам і не викликає сумнівів у його правильності, оскільки висновки надані в межах компетенції експертів, висновки чіткі, логічні, послідовні і відповідають фактичним обставинам справи.

В той же час, позивачем зі своєї сторони не було надано висновку експерта із висновками, що відрізняються від тих, що надані експертами у вищезазначеному дослідженні.

За таких обставин висновок експертів № С-001-БНВ/19 від 10.12.2019 р за результатами проведення комісійної експертизи у сфері інтелектуальної власності приймається судом в якості належного та допустимого доказу у справі.

Як встановлено ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За результатом дослідження зібраних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку про недоведеність доводів і тверджень позивача про те, що знак для товарів і послуг «Тонзилекс» за свідоцтвом України № 254733, є тотожним або схожим настільки, що його можна сплутати із належним позивачу знаком «АНГИЛЕКС» за свідоцтвом України № 115806, а відтак позивачем належними доказами не доведено у встановленому законом порядку невідповідність спірного свідоцтва України № 254733 умовам надання правової охорони, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва України № 254733 належить відмовити.

За відсутності підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва України на знак для товарів і послуг № 254733, відсутні підстави для задоволення похідної вимоги про зобов`язання Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України внести відомості про визнання недійсним цього свідоцтва до Державного реєстру свідоцтв України на знак для товарів і послуг та здійснити публікацію про це в своєму офіційному бюлетені.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Відповідач у своїх письмових поясненнях просив суд покласти на позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 30 000,00 грн. та 49 926,00 грн. витрат по оплаті вартості експертизи.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження факту отримання професійної правничої допомоги та факту понесення витрат на її оплату відповідачем 1 було долучено до матеріалів справи договір про надання професійної правничої допомоги № 01/11/19 від 01.11.2019, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю , ордер серії ХВ № 000027 від 07.11.2019 р., а також копію платіжного доручення від 06.11.2019 № 7345 на суму 21 000,00 грн., що підтверджує оплату за надання правничої допомоги. Також відповідачем 1 було долучено до матеріалів справи копію рахунка-фактури № 27 від 06.11.2019, що підтверджує сплату останнім вартості проведення експертизи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача 21 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 49 926,00 грн. витрат по сплаті вартості експертизи.

Керуючись ст. ст. 129, 231, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична група "Здоров`я" (61013, м. Харків, вул. Шевченка, буд. 22, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Хімфармзавод "Червона зірка" (61010, м. Харків, вул. Гордієнківська, 1, ) 21 000 (двадцять одну тисячу) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу та 49 926 (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять шість) грн. 00 коп. витрат по сплаті вартості експертизи.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 10.03.2020

Суддя О.В. Мандриченко