ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" березня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/3089/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Луцюк Р.П.

за участю представників сторін:

від позивача: Хілько А.С. адвокат;

від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Машинобудівний завод «Квік» до відповідача Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» про стягнення 4504877,31грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Машинобудівний завод «Квік» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» 4504877,31грн.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Машинобудівний завод «Квік» посилається на неналежне виконання Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» умов укладеного між сторонами договору на надання послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів №ОД/Т-18-896/НЮ від 14.09.2018р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.10.2019р. відкрито провадження у справі №916/3089/19, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 14.11.2019р. о 11:20.

12.11.2019р. за вх.суду№23428/19 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву.

В підготовчому засіданні від 14.11.2019р. було оголошено про відкладення підготовчого засідання на 10.12.2019р. о 12:00, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.11.2019р. викликано учасників справи у підготовче засідання відкладене на 10.12.2019р. о 12:00.

29.11.2019р. за вх.суду№24738/19 позивач надав до суду відповідь на відзив відповідача.

В підготовчому засіданні від 10.12.2019р. було оголошено перерву на 24.12.2019р. о 12:20, про що зазначено в протоколі судового засідання.

В підготовчому засіданні від 24.12.2019р. було оголошено про відкладення підготовчого засідання на 15.01.2020р. о 10:40, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.12.2019р. викликано учасників справи у підготовче засідання відкладене на 15.01.2020р. о 10:40.

В підготовчому засіданні від 15.01.2020р. позивач звернувся до суду з клопотанням про стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 34500,00грн.

В підготовчому засіданні від 15.01.2020р. було оголошено про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.01.2020р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 03.02.2020р. о 11:20.

В судовому засіданні від 03.02.2020р. було оголошено про початок розгляду справи по суті.

В судовому засіданні від 03.02.2020р. було оголошено перерву на 03.03.2020р. о 12:00, про що зазначено в протоколі судового засідання.

В судовому засіданні від 03.03.2020р. було оголошено вступну та резолютивну частину рішення по справі №916/3089/19.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

14.09.2018р. між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» (відповідач, Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробнича компанія «Квік-2006» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Машинобудівний завод «Квік») (позивач, Виконавець) було укладено договір на надання послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів (далі договір) відповідно до умов якого Виконавець зобов`язується надати послуги з ремонту лінійного обладнання локомотивів, переданих Замовником, в обсягах та переліком, зазначених у додатку №1, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги (п.1.1. договору).

Відповідно до пп.4.3.1. п. 4.3. договору розрахунки за надані послуги здійснюються Замовником протягом 30 календарних днів з дати надання послуг, але не раніше дати реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування з операцій по наданню послуг які підлягають сплаті в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановленому чинним законодавством порядку та строки. У разі реєстрації податкових накладних розрахунків коригування з порушенням граничних строків їх реєстрації, встановлених чинним законодавством, оплата здійснюється протягом 10 банківських днів після реєстрації податкових накладних в ЄРПН.

Згідно пп.4.3.2. п.4.3. договору днем надання послуг вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками акту приймання-передачі лінійного обладнання локомотивів з ремонту та надання рахунків на оплату, з обов`язковим наданням акту прийому-передачі лінійного обладнання локомотивів з ремонту, остаточної дефектної відомості, калькуляції фактично виконаного обсягу ремонту обладнання локомотивів.

Пунктом 4.4. договору сторони встановили, що сума договору становить 10203648,00грн. у тому числі ПДВ 1700608,00грн.

Відповідно до п.п.5.1. 5.3. договору строк виконання ремонту лінійного обладнання локомотивів визначається додатком №2 до договору. Термін знаходження лінійного обладнання локомотивів в ремонті не більше 60 календарних днів з дати подачі його в ремонт. Термін надання послуг до 31.12.2018р. з правом дострокового виконання. Місце виконання ремонту на території Виконавця.

Згідно п.6.3. договору за несвоєчасне здійснення Замовником оплати послуг, згідно умов договору, Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі однієї облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення строків розрахунку.

Пунктом 14.1. договору сторони передбачили, що строк дії договору встановлюється сторонами з моменту його підписання та діє до 31.12.2018р., а в частині виконання обов`язків щодо розрахунків по договору до закінчення місяця, наступного за місяцем у якому закінчується строк реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН за операціями з договору.

29.12.2018р. сторони уклали додаткову угоду №1 до договору якою виклали додаток №1 та додаток №2 у новій редакції, збільшили суму договору до 12166332,00грн. у тому числі ПДВ 2027722,00грн., продовжили термін дії договору до 31.03.2019р.

На виконання умов договору позивачем від подачу були надані послуги з ремонту лінійного обладнання локомотивів за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №130.4 від 30.01.2019р. на суму 149880,00грн., за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №130.5 від 30.01.2019р. на суму 1049160,00грн., за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №213.8 від 13.02.2019р. на суму 914856,00грн., за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №319.1 від 19.03.2019р. на суму 872832,00грн., за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №328.2 від 28.03.2019р. на суму 465336,00грн., за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №328.3 від 28.03.2019р. на суму 210384,00грн., за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №328.4 від 28.03.2019р. на суму 414132,00грн.

Позивач зазначає, що згідно умов договору, а саме пп.4.3.1. п.4.3., оплата за виконані послуги повинна була відбутися в наступні строки: за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №130.4 від 30.01.2019р. до 14.03.2019р., за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №130.5 від 30.01.2019р. до 14.03.2019р., за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №213.8 від 13.02.2019р. на суму до 28.03.2019р., за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №319.1 від 19.03.2019р. на суму до 03.05.2019р., за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №328.2 від 28.03.2019р. на суму до 15.05.2019р., за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №328.3 від 28.03.2019р. до 15.05.2019р. за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №328.4 від 28.03.2019р. до 15.05.2019р., однак відповідач за отримані послуги не розрахувався у зв`язку з чим станом на день подання позову з відповідачем рахується заборгованість по оплаті за надані послуги у сумі 4076580,00грн.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати наданих позивача послуг, позивач нарахував останньому 334259,30грн., 31858,21грн. інфляційних збитків та 62179,80грн. 3% річних.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача 4076580,00грн. основного боргу, 334259,30грн. пені, 31858,21грн. інфляційних збитків, 62179,80грн. 3% річних.

Відповідач проти позовних вимог заперечує посилаючись на те, що відповідно до умов пп.4.3.1. п.4.3. договору, розрахунок за надані послуги здійснюється Замовником протягом 30 календарних днів з дати надання послуг, але не раніше дати реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування операцій по наданню послуг, які підлягають оплаті, в Єдиному реєстрі накладних у встановлених чинним законодавством порядку та строки. У разі реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН з граничних строків їх реєстрації, встановлених чинним законодавством, оплата здійснюється протягом 10 банківських днів після реєстрації податкових накладних ЄРПН. Однак, згідно з витягом, зробленим із Єдиного реєстру електронних накладних, видно, що реєстрація електронних накладних не відбулася у встановленні чинним законодавством порядку та строки, що унеможливлює здійснити оплату за надані послуги. Отже, позивачем були надані результати послуг у формі, яка не дозволяла їх оплатити, а за наданими доказами підтверджується, що саме внаслідок відсутності оформлених податкових накладних, відповідно до умов договору, у Єдиному реєстрі податкових накладних відповідач не оплатив зазначену у них суму.

Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У своїй відповіді на відзив відповідача позивач зазначає, що посилання відповідача на виникнення обов`язку з оплати товару протягом 10 днів з моменту реєстрації податкової накладної в ЄРПН суперечать законодавству оскільки гідно зі ст. 252 Цивільного кодексу України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, має неминуче настати, в силу ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню настанням цієї події. Отже, наведені норми ЦК України імперативно визначають, що строк (термін) виконання зобов`язання має бути або чітко встановлений роками, місяцями, тижнями, днями, годинами, датою або може визначатись подією, яка неминуче настане. Подія є явищем об`єктивної реальності, яке відбувається незалежно від волі людини та її суб`єктивної поведінки, на відміну від дій, під якими розуміють обставини, що виникають за волею людини, тобто вольові акти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (аналогічної позиції притримується і ВГСУ в Постанові 07.04.2017р. у справі №905/2680/16 та Постанові від 22.02.2017р. у справі №904/5288. Таким чином, умова укладеного між сторонами договору щодо обов`язку Замовника здійснити оплату у строк 10 календарних днів після реєстрації податкової накладної в ЄРПН містить вказівку на подію, яка має неминуче настати, конкретну календарну дату, або чітко визначений період у часі. Обов`язок постачальника з реєстрації податкової накладної вважається виконана в момент надіслання складеної накладної до реєстру податкових накладних, адже усі наступні дії вчиняються податковим органом, і знаходяться поза впливом постачальника.

Позивач вказує, що укладаючи умовний правочин з відкладальною обставиною, його сторони пов`язують виникнення прав і обов`язків за таким правочином з певною обставиною, щодо поява якої в майбутньому у сторін існує лише відповідна вірогідність. Однак, як слідує з аналізу положень ст. 212 ЦК України, а також вказано в тій ж Постанові ВГСУ від 07.04.2017р. у справі №905/2680/16, відкладальна обставина може полягати у діях як однієї із сторін договору, так і третьої особи, яка нею не є, але у будь-якому разі повинна обумовлювати настання (зміну) відповідних прав і відповідних обов`язків сторін договору, а не лише однієї з них, та у момент укладання договору стосовно такої обставини має бути невідомо, настане вона чи ні. Те, що відкладальна обставина повинна обумовлювати настання (зміну) відповідних прав і відповідних обов`язків саме обох сторін договору, а не лише однієї з них зазначено також і в Постанові ВГСУ від 17.02.2016р. по справі №910/17610/15. Таким чином, на відміну від строку, яким є визначений проміжок часу до відомого моменту або події, яка неминуче має настати, відкладальна обставина має характер такої обставини, що може і не настати. Втім, враховуючи, що умови договору про здійснення оплати після реєстрації податкової накладної стосується лише виникнення обов`язку Замовника щодо оплати, при цьому ніяким чином не обумовлюючи виникнення жодних обов`язків Постачальника, то така умова не може розцінюватись як відкладальна.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 175 Господарського процесуального кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.09.2018р. між позивачем та відповідачем було укладено договір на надання послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати послуги з ремонту лінійного обладнання локомотивів, переданих відповідачем, в обсягах та переліком, зазначених у додатку №1, а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити надані послуги.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що відповідачу були надані послуги ремонту лінійного обладнання локомотивів, що підтверджується наданими до позовної заяви та підписаними двома сторонами копіями актів приймання-передачі (надання послуг) №130.4 від 30.01.2019р. на суму 149880,00грн., №130.5 від 30.01.2019р. на суму 1049160,00грн., №213.8 від 13.02.2019р. на суму 914856,00грн., №319.1 від 19.03.2019р. на суму 872832,00грн., №328.2 від 28.03.2019р. на суму 465336,00грн., №328.3 від 28.03.2019р. на суму 210384,00грн., №328.4 від 28.03.2019р. на суму 414132,00грн.

Згідно пп.4.3.2. п.4.3. договору днем надання послуг вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками акту приймання-передачі лінійного обладнання локомотивів з ремонту та надання рахунків на оплату, з обов`язковим наданням акту прийому-передачі лінійного обладнання локомотивів з ремонту, остаточної дефектної відомості, калькуляції фактично виконаного обсягу ремонту обладнання локомотивів.

Статтею 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Умовами договору, а саме до пп.4.3.1. п. 4.3. договору сторони передбачили, що розрахунки за надані послуги здійснюються Замовником протягом 30 календарних днів з дати надання послуг, але не раніше дати реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування з операцій по наданню послуг які підлягають сплаті в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановленому чинним законодавством порядку та строки. У разі реєстрації податкових накладних розрахунків коригування з порушенням граничних строків їх реєстрації, встановлених чинним законодавством, оплата здійснюється протягом 10 банківських днів після реєстрації податкових накладних в ЄРПН.

З метою досудового врегулювання спору, 03.09.2019р. за №353-09/2019 позивач направив відповідачу претензію з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 4418111,85грн.

Однак відповідач за надані послуги не розрахувався.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно до ст. 193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Посилання відповідача на те, що згідно з витягом, зробленим із Єдиного реєстру електронних накладних, реєстрація електронних накладних не відбулася у встановленні чинним законодавством порядку та строки, що унеможливлює здійснити оплату за надані послуги судом до уваги не приймається оскільки позивач за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних в ЕРПН несе окрему відповідальність, однак це не звільніє відповідача від здійснення оплат за фактично отримані відповідачем послуги, що підтверджується підписаними між сторонами актами приймання-здачі послуг.

Станом на розгляду справи відповідач доказів оплати наданих позивачем послуг не надав, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за надані за актами №130.4 від 30.01.2019р. на суму 149880,00грн., №130.5 від 30.01.2019р. на суму 1049160,00грн., №213.8 від 13.02.2019р. на суму 914856,00грн., №319.1 від 19.03.2019р. на суму 872832,00грн., №328.2 від 28.03.2019р. на суму 465336,00грн., №328.3 від 28.03.2019р. на суму 210384,00грн., №328.4 від 28.03.2019р. на суму 414132,00грн. послуги на суму 4076580,00грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені у сумі 334259,30грн. слід зазначити наступне.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, виходячи з матеріалів справи, відповідач виконав свої зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 229 Господарського кодексу України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ст. 612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами договору, а саме п.6.3. договору сторони встановили, що за несвоєчасне здійснення Замовником оплати послуг, згідно умов договору, Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі однієї облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення строків розрахунку.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у сумі 13263,35грн. за період з 14.03.2019р. по 14.09.2019р. за актом №130.4 від 30.01.2019р. на суму боргу 149880,00грн., у сумі 92843,47грн. за період з 14.03.2019р. по 14.09.2019р. за актом №130.5 від 30.01.2019р. на суму боргу 1049160,00грн., у сумі 80607,59грн. за період з 28.03.2019р. по 28.09.2019р. за актом №213.8 від 13.02.2019р. на суму боргу 914856,00грн., у сумі 68403,72грн. за період з 03.05.2019р. по 15.10.2019р. за актом №319.1 від 19.03.2019р. на суму боргу 872832,00грн., у сумі 33791,04грн. за період з 15.05.2019р. по 15.10.2019р. за актом №328.2 від 28.03.2019р. на суму боргу 465336,00грн., у сумі 15277,34грн. за період з 15.05.2019р. по 15.10.2019р. за актом №328.3 від 28.03.2019р. на суму боргу 210384,00грн., у сумі 30072,79грн. за період з 15.05.2019р. по 15.10.2019р. за актом №328.4 від 28.03.2019р. на суму боргу 414132,00грн., вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягає пеня у сумі 334259,30грн.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних у сумі 62179,80грн. та інфляційних збитків у сумі 31858,21грн. слід зазначити наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних 2660,88грн. за період з 14.03.2019р. по 15.10.2019р. за актом №130.4 від 30.01.2019р. на суму боргу 149880,00грн., у сумі 18626,18грн. за період з 14.03.2019р. по 15.10.2019р. за актом №130.5 від 30.01.2019р. на суму боргу 1049160,00грн., у сумі 15189,12грн. за період з 28.03.2019р. по 15.10.2019р. за актом №213.8 від 13.02.2019р. на суму боргу 914856,00грн., у сумі 11908,78грн. за період з 03.05.2019р. по 15.10.2019р. за актом №319.1 від 19.03.2019р. на суму боргу 872832,00грн., у сумі 5890,01грн. за період з 15.05.2019р. по 15.10.2019р. за актом №328.2 від 28.03.2019р. на суму боргу 465336,00грн., у сумі 2662,94грн. за період з 15.05.2019р. по 15.10.2019р. за актом №328.3 від 28.03.2019р. на суму боргу 210384,00грн., у сумі 5241,89грн. за період з 15.05.2019р. по 15.10.2019р. за актом №328.4 від 28.03.2019р. на суму боргу 414132,00грн., вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних у сумі 62179,80грн.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних збитків у сумі 2848,40грн. за період з 14.03.2019р. по 15.10.2019р. за актом №130.4 від 30.01.2019р. на суму боргу 149880,00грн., у сумі 19938,77грн. за період з 14.03.2019р. по 15.10.2019р. за актом №130.5 від 30.01.2019р. на суму боргу 1049160,00грн., у сумі 9071,04грн. за період з 28.03.2019р. по 15.10.2019р. за актом №213.8 від 13.02.2019р. на суму боргу 914856,00грн., вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягають інфляційні збитки у сумі у сумі 31858,21грн.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Машинобудівний завод Квік до відповідача Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Одеська залізниця про стягнення 4504877,31грн. у тому числі 4076580,00грн. основного боргу, 334259,30грн. пені, 31858,21грн. інфляційних збитків, 62179,80грн. 3% річних, обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 67573,16грн. покладаються на відповідача відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надана копія договору про надання правової допомоги №84 від 01.09.2019р., попередній опис робіт (наданих послуг) та здійснення витрат адвокатом, необхідний для надання правничої допомоги у справі у сумі 34500грн. з яких 28500грн. витрати на збір та ознайомлення з доказами у справі, підготовка правової позиції та узгодження її з клієнтом, підготовка претензії, підготовка позовної заяви з додатками, підготовка відповіді на відзив, участь у підготовчому судовому засіданні, участь у судовому засіданні та 6000,00грн. витрати на проїзд та проживання, копія ордеру серія АР №1004023, копія свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю ЗП 001815, копія рахунку-фактури №8401 від 01.09.2019р. на суму 34500,00грн.копія платіжного доручення №7058 від 15.10.2019р. про сплату послуг адвоката у сумі 34500,00грн., копія акту приймання-передачі наданих послуг від 15.01.2020р. на суму 34500,00грн.

Суд, розглянувши надані докази понесених витрат на правничу допомогу суд, зазначає, що витрати на правову допомогу підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача у сумі 28500,00грн., витрати адвоката у сумі 6000,00грн. пов`язані з проїздом та проживанням задоволенню не підлягають, оскільки не підтверджені належними доказами.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 123, 126, 129, ст.ст. 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Машинобудівний завод Квік до відповідача Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Одеська залізниця про стягнення 4504877,31грн. задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (03150, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі Регіональної філії Одеська залізниця (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Машинобудівний завод Квік (69123, м. Запоріжжя, вул. Василя Стуса, 8А, код ЄДРПОУ 38284,00грн. основного боргу, 334259,30грн. пені, 31858,21грн. інфляційних збитків, 62179,80грн. 3% річних, 67573,16грн. судового збору, 28500,00грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повне рішення складено 12 березня 2020 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Степанова