ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" лютого 2020 р. Справа № 924/1012/19

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заярнюк І.В., за участю секретаря судового засідання Виноградова Б.С., розглянувши матеріали

за позовом державного підприємства "Славутське лісове господарство", м. Славута Хмельницької області

до Герасимчук Олександра Анатолійовича , м. Славута Хмельницької області

про стягнення 1 658 000,00 грн.

представники сторін: не з`явились

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Встановив: державне підприємство "Славутське лісове господарство", м. Славута Хмельницької області звернулось до суду з позовом про стягнення з до Герасимчук Олександра Анатолійовича , м. Славута Хмельницької області 1 658 000,00 грн. безпідставно отриманих коштів.

Ухвалою суду від 21.10.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.11.2019 р.

Ухвалою суду від 12.11.2019р. продовжено строк підготовчого провадження у справі на тридцять днів, відкладено підготовче засідання у справі на 10 грудня 2019 року.

Ухвалою суду від 10.12.2019р. підготовче засідання відкладено на 21.01.2020р.

21.01.2020р. у зв`язку з необхідністю належної підготовки до слухання справи по суті, судом постановлено ухвалу про оголошення перерви у підготовчому засіданні на "03" лютого 2020 року.

Ухвалою суду від 03.02.2020р. підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 24.02.2020р.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що актом планової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності позивача №07-08/2 від 08.01.2019, проведеної працівниками Західного офісу Держаудитслужби у Хмельницькій області, встановлена наявність дебіторської заборгованості без підтверджуючих первинних бухгалтерських документів, яка виникла внаслідок перерахування коштів контрагентам, в тому числі ФОП Герасимчук О.А. Як на правову підставу позову посилається на положення ст. ст. 11, 15, 16, 92, 177, 180, 181, 203, 208, 316, 319, 321, 387, 388, 627, 1212 ЦК України, ст. ст. 180, 181 ГК України.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, у попередніх засіданнях підтримав позов у повному обсязі.

Відповідач у підготовчому судовому засіданні 21.01.2020р. зазначив, що з матеріалами господарської справи не ознайомлений. Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

Судом також враховано, що розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010р., "Смірнова проти України" від 08.11.2005р., "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006р., "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Згідно ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

В силу ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що сторонам, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 р. про те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, що кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 р. у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 р. у справі Смірнова проти України). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи Федіна проти України від 02 вересня 2010 р., Смірнова проти України від 08 листопада 2005 р., Матіка проти Румунії від 02 листопада 2006 р., Літоселітіс проти Греції від 05 лютого 2004 р. та інші).

З огляду на обставини справи, належне повідомлення сторін про наявність судового спору та надання можливості забезпечити в повному обсязі право на захист, обов`язок дотримання принципу розумних строків вирішення спору, суд, керуючись з ч. 9 ст. 165 ГПК України, ч. 2 ст. 178 ГПК України, вирішує спір за наявними матеріалами справи.

При вирішенні спору судом зважається на те, що приписами ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, судом враховується, що відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідачем як фізичною особою-підприємцем припинено господарську діяльність 13.05.2019р.

Згідно з правовою позицією, викладеною в п. 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

З огляду на викладене, господарські суди розглядають справи, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

ДП "Славутське лісове господарство" як платником було перераховано на користь отримувача - ФОП Герасимчук О.А. кошти відповідно до платіжних доручень: платіжне доручення №1606 від 07.08.2017 на суму 99893 грн., платіжне доручення № 1592 від 28.07.2017 на суму 99500 грн., платіжне доручення № 1561 від 19.07.2017 на суму 99780 грн., платіжне доручення № 1559 від 07.07.2017 на суму 99874 грн., платіжне доручення № 1549 від 30.06.2017 на суму 90000 грн., платіжне доручення № 1516 від 07.06.2017 на суму 99700 грн., платіжне доручення №2702 від24.05.2017 на суму 82500 грн., платіжне доручення № 1474 від25.04.2017 на суму 99580 грн., платіжне доручення № 2675 від 20.04.2017 на суму 99540 грн., платіжне доручення № 4600 від 29.12.2016 на суму 98117 грн., платіжне доручення № 4546 від 23.12.2016 на суму 95000 грн., платіжне доручення № 4483 від16.12.2016 на суму 98900 грн., платіжне доручення № 4462 від 09.12.2016 на суму 99500грн., платіжне доручення № 4431 від02.12.2016 на суму 99100 грн., платіжне доручення № 4372 від23.11.2016 на суму 99850 грн., платіжне доручення № 1352 від11.11.2016 на суму 98912 грн., платіжне доручення № 1347 від 04.11.2016 на суму 98254 грн. (із призначенням платежу "за матеріали згідно рахунків (без ПДВ пров. проц. закуп. не передбачено").

Згідно з актом від 08.01.2019 №07-08/2 планової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності державного підприємства "Славутське лісове господарство" за період з 01.01.2016 по завершений місяць 2018 року, складеним управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області, ревізію проведення безготівкових операцій в національній та іноземній валюті проведено суцільним способом по 9 контрагентах, серед яких Герасимчук О.А. Зазначено, що ревізією встановлено, що всі суми коштів, перераховані наведеним в акті контрагентам з рахунків, відображені в журналі-ордері №2 та віднесено на розрахунки з контрагентами у журналі ордері №9-1 по рахунку 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками".

Ревізію правильності відображення дебіторської та кредиторської заборгованості і стану претензійно-позовної роботи проведено вибірковим способом. Зокрема, зазначено, що ревізією відповідності сплаченої вартості товарів, робіт та послуг умовам укладених договорів, відповідність кількості та асортименту отриманих товарів, робіт та послуг умовам договорів порушень не встановлено.

При цьому ревізією законності списання дебіторської заборгованості встановлено, що в грудні 2016 року по бухгалтерських регістрах аналітичного обліку по рахунку 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками" та рахунку 361 "Розрахунки з вітчизняними покупцями" без підтверджуючих первинних бухгалтерських документів списано дебіторську заборгованість в сумі 8476219,25 грн., в тому числі по рахунку 631 - 8472619,25 грн, по рахунку 361 - 3600,00 грн, з яких ФОП Герасимчук О.А. - 787 633,00 грн., та 870 367,00грн.(в періоді з 01.01.2017 по 30.09.2018р.)

Як висновок в акті відображено, що в порушення вимог ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1996 р. №996-ХІ в 2016 році по бухгалтерському обліку підприємства без підтверджуючих первинних бухгалтерських документів списано дебіторську заборгованість по розрахунках з фізичними особами-підприємцями, наявність якої в обліку фізичних осіб-підприємців не підтверджена, на суму 6261048,00 грн, чим завдано матеріальної шкоди (збитків) підприємству на вказану суму. Порушення допущено колишнім заступником директора з фінансово-економічних питань - головним бухгалтером Волошиними А.В., яким складалась фінансова звітність та здійснювався контроль за діяльністю бухгалтерської служби.

Крім того, в акті відображено, що відповідно до пояснення директора Підприємства Сапожніка В.В.: "Платіжні документи на перерахування коштів ФОП Герасимчук О.А., ФОП Гурківський О.В., ФОП Чернюк В.О., ФОП Чернюк Р.О., ФОП Чик А.М., ФОП Бражук І.Б., ФОП Ковальчук Л.В., ФОП Кухарець Г.Г., МКП "Інпол-Сервіс" та МКП "Інтек-Сервіс" мною не підписувались, розпоряджень для перерахування коштів вищевказаним суб`єктам господарювання мною не надавались ні гол.бухгалтеру Волошину А.В., ні бухгалтеру-касиру".

В ході ревізії Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області направлено запити вищевказаним фізичним особам-підприємцям щодо надання інформації про стан взаєморозрахунків з ДП "Славутське лісове господарство" з наданням оборотної відомості по розрахунках, копії накладних на відпущені товарно-матеріальні цінності, стан заборгованості на звітні дати.

Відомостей про отримання відповіді на вищезазначений запит від Герасимчук О.А. акт не містить.

Також зазначено, що ревізією дотримання строків та порядку проведення інвентаризації розрахунків встановлено, що в порушення ч. 1 ст. 10 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-XIV, п. 7 розділу III "Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань", затверджене наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 № 879 інвентаризація розрахунків інвентаризаційною комісією ДП "Славутське лісове господарство" в періоді з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року не проводилась.

У матеріали справи надано лист позивача від 26.07.2018 №464, адресований ОСОБА_2 , про виявлення незрозумілих перерахувань коштів під час роботи комісії по доцільності та правильності списання та використання матеріальних цінностей з проханням з`явитися для дачі пояснень.

Листом від 10.08.2018 №484 позивач звернувся до Шепетівської місцевої прокуратури з проханням провести розслідування щодо фактів безпідставного перерахування значних коштів суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі ФОП Герасимчук О.А.

Шепетівською місцевою прокуратурою повідомлено позивача про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000028 за фактом привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем за попередньою змовою групою осіб; матеріали провадження направлено за підслідністю до СВ Славутського ВП ГУНП у Хмельницькій області (лист від 10.08.2018 №8223вих18).

В акті внутрішньої перевірки державного підприємства "Славутське лісове господарство" щодо доцільності та правильності списання та використання матеріальних цінностей, використання грошових коштів та звірки розрахунків з окремими суб`єктами підприємницької діяльності від 21.09.2018 зазначено, що на підставі наказу Державного підприємства "Славутське лісове господарство" від 05 червня 2018 року №78 комісією проведено перевірку бухгалтерії щодо доцільності та правильності списання та використання матеріальних цінностей, використання грошових коштів підприємства. Для аналізу бралася первинна документація: товарно-транспортні накладні, акти приймання-передачі робіт, товарів та послуг, видаткові накладні, виписки по банківських рахунках за 2017, 2018 роки. В результаті перевірки встановлено наступне. Під час аналізу банківських рахунків підприємства було виявлено систематичні перерахунки коштів підприємства підприємцям, в тому числі ФОП Герасимчук О.А. (код НОМЕР_1 ) загальною сумою 870 367 грн.

В акті відображено, що під час дослідження первинних документів по зазначеним підприємцям жодних договорів, рахунків на оплату, видаткових накладних чи актів приймання-передачі товарів або послуг щоб підтверджували призначення перерахованих коштів виявлено не було. Жодних товарів від зазначених підприємців в ДП "Славутське лісове господарство" не поступало, жодні роботи даними підприємцями не виконувалися. Загальна сума безпідставно перерахованих коштів за 2017, 2018 роки складає 11 139 115 грн. Також під час перевірки виписок по банківських рахунках було виявлено факт підробки даних виписок, які подавалися головним бухгалтером Волошиним А .В. (який безпосередньо відповідав за перерахунки коштів) для формування оперативної звітності про рух грошових коштів. Комісією було встановлено те, що журнали-ордера за 2017-2018 роки в роздрукованому вигляді відсутні, а ведуться тільки в електронному вигляді (за вказівкою головного бухгалтера Волошина А.В.). При перевірці на відповідність даних по журналах-ордерах з даними статистичної звітності виявлені деякі розбіжності, а саме: не відповідність дебіторської та кредиторської заборгованості зазначеної в статистичних звітах з даними відображеними в журналах-ордерах підприємства, невідповідність залишків по банках зазначених в статистичній звітності фактичним даним. За висновком акта комісія вбачає в цьому правопорушення, яке тягне за собою кримінальну відповідальність та вважає за необхідне матеріали передати до правоохоронних органів.

В акті внутрішньої перевірки державного підприємства "Славутське лісове господарство" щодо доцільності та правильності списання та використання матеріальних цінностей, використання грошових коштів та звірки розрахунків з окремими суб`єктами підприємницької діяльності від 22.10.2018 зазначено, що на підставі наказу Державного підприємства "Славутське лісове господарство" від 11.10.2018 року № 119 комісією проведено перевірку бухгалтерії щодо доцільності та правильності списання та використання матеріальних цінностей, використання грошових коштів підприємства. Для аналізу бралася первинна документація: товарно-транспортні накладні, акти приймання-передачі робіт, товарів та послуг, видаткові накладні, виписки по банківських рахунках за 2016 рік. В результаті перевірки встановлено наступне. Під час аналізу банківських рахунків підприємства було виявлено систематичні перерахунки коштів підприємства підприємцям, в тому числі ФОП Герасимчук О.А. (код НОМЕР_1 ) загальною сумою 787 633 грн.

Наказом директора ДП "Славутське лісове господарство" від 28.09.2018 №37к Волошина А.В., заступника директора з фінансово-економічних питань, головного бухгалтера звільнено з роботи по ст. 40п4 КЗпП України (прогули на роботі без поважних причин) з 28.09.2018. Останній день роботи вважати 31.08.2018.

Позивач звернувся до фізичної особи-підприємця Герасимчук О.А. з претензією від 27.02.2019 № 129, в якій просив повернути безпідставно перераховані кошти в термін 7 робочих днів з моменту отримання претензії.

У матеріали справи надано довідку позивача, в якій зазначено, що останній не отримував товарно-матеріальних цінностей від Герасимчук О.А. в період 2016-2018р.; довіреності на право отримання товарно-матеріальних цінностей від ФОП Герасимчук О.А. в період 2016-2018р. ДП "Славутський лісгосп" не видавав; будь-яких договорів на поставку продукції (послуг) між Герасимчук О.А. в період 2016-2018р та ДП "Славутський лісгосп" не укладалось.

Також у матеріалах справи наявний зведений реєстр перерахування ДП "Славутське лісове господарство" коштів суб`єктам господарювання, від яких не отримано товарів, робіт та послуг за період з 01.01.2016 по 30.09.2018.

Позивач, вказуючи на те, що грошові кошти в розмірі 1 658 000,00 гривень, перераховані ним на рахунок відповідача, отримані останнім без достатніх на те правових підстав, на вимогу позивача відповідачем не повернуті, звернувся до суду з позовом про їх стягнення з відповідача на підставі ст. 1212 ЦК України.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч. ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України).

Частиною 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Разом з тим, системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, а отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi вказаної норми лише за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

За таких обставин, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна (грошових коштів), стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна (грошових коштів) однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна (грошових коштів) відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 08.01.2019 у справі №916/2927/17, від 14.01.2019 у справі №912/1188/17, від 08.10.2019р. по справі №924/173/19.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року №6-88цс13 предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем перераховано на користь отримувача - ФОП Герасимчук О.А. кошти відповідно до платіжних доручень: платіжне доручення №1606 від 07.08.2017 на суму 99893 грн., платіжне доручення № 1592 від 28.07.2017 на суму 99500 грн., платіжне доручення № 1561 від 19.07.2017 на суму 99780 грн., платіжне доручення № 1559 від 07.07.2017 на суму 99874 грн., платіжне доручення № 1549 від 30.06.2017 на суму 90000 грн., платіжне доручення № 1516 від 07.06.2017 на суму 99700 грн., платіжне доручення №2702 від24.05.2017 на суму 82500грн., платіжне доручення № 1474 від25.04.2017 на суму 99580 грн., платіжне доручення № 2675 від 20.04.2017 на суму 99540 грн., платіжне доручення № 4600 від 29.12.2016 на суму 98117 грн., платіжне доручення № 4546 від 23.12.2016 на суму 95000 грн., платіжне доручення № 4483 від16.12.2016 на суму 98900 грн. , платіжне доручення № 4462 від 09.12.2016 на суму 99500грн., платіжне доручення № 4431 від02.12.2016 на суму 99100 грн., платіжне доручення № 4372 від23.11.2016 на суму 99850 грн., платіжне доручення № 1352 від11.11.2016 на суму 98912 грн., платіжне доручення № 1347 від 04.11.2016 на суму 98254 грн. (із призначенням платежу "за матеріали згідно рахунків (без ПДВ пров. проц. закуп. не передбачено").

Враховуючи вищевказане, а також встановлені судом факти: набуття відповідачем 1 658 000,00 грн. за рахунок позивача (платіжні доручення з штампом банку про проведення оплати); проведення оплати за відсутності правової підстави (відсутні докази наявності між сторонами договірних правовідносин, щодо оплаченої суми), а також те, що відносини сторін мають позадоговірний характер, у відповідача виникло кондиційне зобов`язання (ст. 1212 ЦК) - повернути безпідставно набуті кошти.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010р. Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

В свою чергу, статтею 2 ГПК України унормовано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

З огляду на те, що будь-яких доказів поставки відповідачем позивачу товару, як і доказів виникнення між сторонами договірних відносин, матеріали справи не містять, суд приходить до висновку, що кошти в розмірі 1 658 000,00 грн. перераховані позивачем відповідачу безпідставно, а отже у відповідача виникло кондиційне зобов`язання повернути безпідставно набуті кошти. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Представником позивача подано клопотання (від 10.12.2019) про збільшення попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, на 5000,00 грн. та, відповідно, стягнення з відповідача, крім 24870 грн. судового збору, 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

У підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано:

- договір про надання правової допомоги від 16.09.2019 №7, укладений між адвокатським бюро "Миколи Бровчука" (адвокатське бюро) та державним підприємством "Славутське лісове господарство" (клієнт), згідно з яким клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати йому правову допомогу, в тому числі як позивачу в порядку господарського та цивільного процесуального законодавства в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції (п. 1.1 договору); для надання правової допомоги клієнту адвокатське бюро призначає адвоката Бровчука М.В. (п. 2.6 договору); правову допомогу, що надається адвокатським бюро, клієнт оплачує на умовах повної передоплати в сумі, визначеній у додатках до договору, якщо про інше не домовлено сторонами (п. 4.1 договору);

- додаток від 01.11.2019 № 2 до договору про надання правової допомоги від 16.09.2019 №7, відповідно до якої гонорар адвокатського бюро становить 5000 гривень за представлення інтересів клієнта в господарському суді (першої інстанції), справа №924/1012/19 за позовом державного підприємства "Славутське лісове господарство" до Герасимчук Олександра Анатолійовича ; клієнт сплачує адвокатському бюро гонорар відповідно до цього договору шляхом здійснення повної попередньої оплати, яка становить 5000 гривень;

- ордер на надання правової допомоги ДП "Славутське лісове господарство" від 16.09.2019 серії ХМ №041108, виданий адвокатським бюро "Миколи Бровчука" на надання правової допомоги за договором №7 від 16.09.2019 адвокатом Бровчуком М.В.;

- платіжне доручення від 06.11.2019 № 838 про сплату ДП "Славутське лісове господарство" АБ Миколи Бровчука 5000,00 грн плати за юридичні послуги згідно з рахунком від 01.11.2019 № 2.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19).

Отже, виходячи з положень ст. ст. 126, 129 ГПК України та враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, критерії реальності, обґрунтованості та пропорційності заявлених сторонами витрат до предмета спору, з урахуванням його ціни, а також часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про покладення на відповідача 4000 грн. витрат позивача, пов`язаних з правничою допомогою адвоката. З огляду на зазначене, витрати позивача на правничу допомогу адвоката в сумі 1000 грн. не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 74, 86, 126, 129, 233, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов державного підприємства "Славутське лісове господарство", м. Славута Хмельницької області до Герасимчук Олександра Анатолійовича , м. Славута Хмельницької області про стягнення 1 658 000,00 грн. задовольнити.

Стягнути з Герасимчук Олександра Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства "Славутське лісове господарство" (м. Славута, вул. Кузовкова, 1, код 00993314) 1 658 000,00грн. (один мільйон шістсот п`ятдесят вісім тисяч гривень 00 коп.) безпідставно отриманих коштів, 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 коп.) витрат позивача, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, 24870,00 грн. (двадцять чотири тисячі вісімсот сімдесят гривень 00 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Повний текст складено 24.02.2020р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1, 2 ст. 256 ГПК України).

Повний текст складено 02.03.2020р.

Суддя І.В. Заярнюк

Віддруковано 3 примірники: Всім реком. з повід. про вручення.

1 - до справи, 2 - позивачу (вул. Кузовкова, 1 м. Славута Хмельницька область 3000),

3 - відповідача ( АДРЕСА_1 Славута Хмельницька область 3000).