ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"10" березня 2020 р. Справа № 922/4293/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши матеріали справи

за позовом Заступника прокурора Чернігівської області, м.Чернигів, в інтересах держави, в особі Відділу освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області, м. Бобровиця
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп", м.Харків
про визнання недійсними угод та стягнення 206142,01 грн.
за участю представників:

прокурор - Полякова С.О. (посвідчення №048615 від 10.11.2017 року);

позивач - не з`явився;

відповідача - Макаров С.О. (адвокат, ордер СВ №1000103 від 07.06.2019 року).

ВСТАНОВИВ:

24.12.2019 року Заступник прокурора Чернігівської області звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Відділу освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп" про визнання недійсними додаткові угоди №1 від 21.01.2019 року та №2 від 30.01.2019 року до договору №19-143 на закупівлю природного газу від 04.01.2019 року, та про стягнення 206142,01 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.12.2019 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.01.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 12.02.2020 року.

30.01.2020 року позивач надіслав до суду клопотання (вх.№2417) про розгляд справи без його участі. Дане клопотання судом задоволено.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.02.2020 року було продовжено відповідачу строк на подання відзиву та відкладено підготовче засідання на 26.02.2020 року.

19.02.2020 року відповідач надіслав до суду відзив (вх."392), в якому проти позову заперечує.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.02.2020 року було залишено відзив відповідача без розгляду.

24.02.2020 року прокуратура надіслала до суду відповідь на відзив (Вх.№441), яка судом прийнята до розгляду та долучена до матеріалів справи.

25.02.2020 року позивач надіслав до суду заяву (вх.№5003) про розгляд справи без його участі. Дане клопотання судом задоволено. Також в заяві позивач зазначив про підтримання позову в повному обсязі.

26.02.2020 року відповідач надав до суду клопотання (вх.№477,а.с.179-182) про залишення позову без розгляду, у зв`язку з відсутністю повноважень у прокурора на подання позову по справі через наявність органу, який може сам представляти свої інтереси у суді.

Протокольною ухвалою суду від 26.02.2020 року було задоволено усне клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву, прийнято до розгляду відзив та клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, відкладено підготовче засідання на 10.03.2020 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.03.2020 року було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.

10.03.2020 року відповідач надав до суду клопотання (вх.№6111) про зупинення розгляду справи № 922/4293/19 до розгляду та прийняття рішення Великою Палатою Верховного Суду по справі №912/2385/18.

У підготовчому засіданні 10.03.2020 року представник відповідача підтримував клопотання про зупинення провадження у справі, прокурор покладався на розсуд суду щодо зупинення, позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи та клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, суд дійшов висновку про його задоволення, виходячи з наступного.

В провадженні господарського суду Харківської області перебуває справа №922/4293/19 про визнання недійсними додаткових угод до Договору та стягнення грошових коштів.

По справі № 912/2385/18, яка має аналогічний предмет спору, було прийнято рішення про передачу справи на розгляд до Великої Палати Верховного Суду через правову невизначеність можливості прокурором в інтересах держави направляти позовні заяви до суду першої інстанції для захисту порушених прав та інтересів.

У справі №912/2385/18 після ухвалення рішення другою інстанцією, який апеляційну скаргу ТОВ "Укртранссервіс-груп" (Відповідача по справі) задовольнив частково, а рішення Господарського суду Кіровоградської області від 18.012019 року у справі № 912/2385/18 було скасовано та прийнято нове рішення про залишення позову без розгляду на підставі п.1 ч.1 ст.226 ГПК України, прокурор, при обґрунтуванні направлення касаційної скарги, посилався на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, через що, звертаючись з касаційною скаргою, просив постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.04.2019 року скасувати і залишити в силі рішення Господарського суду Кіровоградської області від 18.01.2019 року.

Також, у скарзі прокурор вказує на те, що питання про наявність у прокурора права заявляти у позові конкретну матеріально-правову вимогу в інтересах визначеного позивача, або правильність обраного ним способу захисту у конкретних правовідносинах не свідчить про відсутність у прокурора самої процесуальної можливості (процесуальної дієздатності) звертатися з позовом до господарського суду та не може бути підставою для застосування наслідків, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 226 ГПК України.

Окрім того, прокурор вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для здійснення прокурором представництва інтересів держави через ненадання останнім доказів бездіяльності уповноважених органів (позивачів).

На думку прокурора, відповідно до чинного законодавства не встановлено переліку доказів, які він повинен надати до суду на підтвердження нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів держави відповідним суб`єктом владних повноважень, а наявність повноважень в органу державної влади та свідоме ігнорування їх виконання може вважатися нездійсненням захисту інтересів держави.

В обґрунтування цих доводів касаційної скарги прокурор посилається на постанову Верховного Суду від 16.04.2019 року у справі № 910/3486/18, в якій суд касаційної інстанції зазначив, що "представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів".

Вже після прийняття касаційної скарги прокурора, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що дана справа містить виключну правову проблему, у зв`язку з чим, матеріали справи було направлено на розгляд Великої Палати Верховного Суду через необхідність обґрунтовувати відсутність, суперечливість, неповноту та невизначеність правового регулювання охоронюваних прав, свобод й інтересів та неефективність існуючого їх правового захисту, в тому числі внаслідок неоднакової судової практики.

Свою позицію Верховний Суд обґрунтував тим, що відповідно до частини 3 статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Зокрема, правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-УН, який набрав чинності 15 липня 2015 року.

Питання представництва інтересів держави прокурором в суді врегульовано у статті 23 Закону України "Про прокуратуру", яка визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (ч. 1). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч. 3). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 ч.4). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (ч.7).

Суд звертає увагу, що зміст статті 23 Закон України "Про прокуратуру" як до, так і після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" не змінювався, незважаючи на те, що конституційна норма змінилася. До внесення відповідних змін питання повноважень прокуратури регулювалися нормою статті 121, яка зокрема, визначала, що прокуратура України становить єдину систему, на яку покладаються представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Тобто, було "у випадках, визначених законом" стало "у виключних випадках і в порядку, що визначені законом".

На думку суду, закріплені законодавством умови та випадки, коли прокурор має право здійснювати представництво в суді законних інтересів держави ("якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень"), не можна назвати виключним випадком, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні, про що свідчить й неоднозначна та різна судова правозастосовча практика. Наведене підтверджує, що справа містить виключну правову проблему.

Так, у постанові від 07.12.2018 року у справі № 924/1256/17 колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладений правовий висновок, що: "З урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено. Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України). Участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (частин 3, 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України, частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру"). Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який відсутній або всупереч вимог закону не здійснює захисту чи робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду. Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для такого представництва".

Отже, в цій справі колегія суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду дійшла висновку, що для підтвердження судом підстав для представництва прокурором інтересів, прокурор повинен навести, а суд перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом.

Колегія суддів при цьому враховує, що цей висновок Велика Палата Верховного Суду конкретизувала у постанові від 26.06.2019 року у справі №587/430/16-ц стосовно необхідності підтвердження прокурором відсутності органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Але зауважує, що у цій справі, що переглядається, на відміну від справи №587/430/16-ц, розглядається питання наявності підстав для представництва інтересів держави прокурором в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту.

Таким чином, у даній справі №922/4293/19, слід вирішити питання, чи зобов`язаний прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі, окрім обґрунтування, в чому полягає порушення інтересів держави та необхідність їх захисту, обґрунтовувати також визначені законом підстави для звернення до суду прокурора шляхом:

- додання до позовної заяви суду доказів, які підтверджують, що захист законних інтересів держави не здійснюється, зокрема, доказів здійснення передбачених законом дій щодо порушення прокурором відповідного провадження у разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурором;

- обґрунтування та доведення суду причини, через які захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Чи достатньо у такому разі самого лише посилання в позовній заяві прокурора на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження для прийняття позову прокурора до розгляду.

Окрім того, існує також інше питання, що потребує правового висновку, щодо наслідків, якщо судом після відкриття провадження у справі за результатами розгляду справи буде встановлено відсутність підстав для представництва інтересів держави в суді (прокурор не обґрунтовував, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, недотримання прокурором процедури, що передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Відповідно до п.7 ч.1 ст.228 ГПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно до ч.3 ст.228 ГПК України, з питань, зазначених у цій статті, суд постановляє ухвалу.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п.7 ч.1 ст.228 цього Кодексу - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Отже, з огляду на те, що на розгляді Великої Палати Верховного Суду перебувають матеріали справи №912/2385/18 з аналогічного предмету спору, подібності представництва інтересів держави прокурором під час розгляду якого виникла необхідність в більш повному та ширшому дослідженні повноважень прокурора в поданні позовних заяв, суд вважає за доцільне задовольнити клопотання відповідача та зупинити розгляд справи №922/4293/19 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №912/2385/18.

Керуючись статтями 228, 229, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

2. Провадження у справі 922/4293/19 зупинити до закінчення перегляду судового рішення у подібних правовідносинах Великою Палатою Верховного Суду у справі №912/2385/18.

3. Зобов`язати відповідача повідомити суд про закінчення перегляду справи №912/2385/18.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст.ст.254-257 ГПК України.

Повний текст ухвали складено 12.03.2020 р.

Суддя К.В. Аріт