ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року

м. Київ

справа № 910/5251/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Колос І.Б.,

за участю секретаря судового засідання Барвіцької М.Т.,

представників учасників справи:

позивача - Публічного акціонерного товариства "Луганськгаз" (далі - ПАТ "Луганськгаз", позивач) - Бруля А.С. (адвокат, свідоцтво від 29.11.2011 № 4723),

відповідача - Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (далі - АТ "Укртрансгаз", відповідач, скаржник) - Васійчук Л.Ф. (адвокат, свідоцтво від 05.09.2018 №6877/10),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу АТ "Укртрансгаз"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2019 (головуючий - суддя Яковлєв М.Л., судді Куксов В.В., Козир Т.П.),

у справі № 910/5251/19

за позовом ПАТ "Луганськгаз"

до АТ "Укртрансгаз"

про визнання договору недійсним.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У квітні 2019 року ПАТ "Луганськгаз" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» про визнання недійсним Договору № транспортування природного газу від 17.12.2015.

1.2. Позовні вимоги мотивовані тим, що спірний договір за своїм змістом суперечить вимогам актів цивільного законодавства, що є порушенням статті 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та відповідно до статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсними.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.08.2019 у справі № 910/5251/19 у задоволенні позову відмовлено повністю.

2.2. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2019 рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2019 змінено шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції постанови. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. АТ "Укртрансгаз", посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить суд касаційної інстанції оскаржуване судове рішення у справі скасувати.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу:

4.1. Апеляційний господарський суд:

4.1.1. неправильно застосував норми матеріального права, а саме статті 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 179, 180 Господарського кодексу України (далі - ГК України), а також норми процесуального права, зокрема статті 73-77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України);

4.1.2. належним чином не дослідив обставини справи, безпідставно та неправомірно прийшов висновку про недійсність договору, що суперечить вимогам статей 7, 282 ГПК України.

5. Позиція позивача

5.1. Відзив ПАТ "Луганськгаз" на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. 17.12.2015 позивачем, як замовником, та відповідачем, як оператором, укладений договір № транспортування природного газу (далі - Договір), відповідно до умов якого відповідач зобов`язався надати позивачу послуги з транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а останній зобов`язався оплатити вартість наданих послуг на умовах даного договору.

6.2. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що Договір не відповідає Типовому договору транспортування природного газу, який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 №2497 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1383/27828, а саме:

- у пункті 2.2 Договору відсутнє посилання на доступ замовника до інформаційної платформи, який є обов`язковою умовою надання послуги;

- у пункті 2.4 Договору відсутнє посилання «(крім послуг балансування)», що призводить до необхідності визначення у спірному договорі обсягу послуг балансування в одному з додатків;

- у Договорі відсутній пункт 2.9 Типового договору;

- у пункті 3.1 Договору неповно прописані обов`язки оператора, а саме: «здійснити у строк до 20 числа місяця, наступного за звітним, виплату грошових коштів на рахунок замовника, якщо загальна вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових негативних небалансів замовника протягом звітного газового місяця»;

- у пункті 4.1 Договору неповно прописані обов`язки замовника;

- у пункті 8.2 Договору прописана інша методика визначення вартості та порядок розрахунків за договірну потужність, ніж передбачено Типовим договором;

- у пункті 8.3 Договору міститься безпідставне визначення і посилання на дві складові частини вартості послуг балансування;

- у пункті 8.4 Договору містяться невірні показники формули, за якою розраховується додаткова плата;

- розділ ІХ Договору визначає вартість місячних небалансів, в той час як типовою формою договору та кодексом ГТС передбачене визначення щодобових небалансів;

- у розділі Х пунктами 10.4, 10.5 Договору визначається додаткова плата за недотримання параметрів якості природного газу за формулою, вихідні показники якої не відповідають затвердженій типовій формі;

- пункт 11.4 Договору передбачає оформлення місячного обсягу небалансу, в той час як чинне законодавство встановило щодобове балансування обсягів природного газу;

- пункт 12.2 Договору не містить всіх умов, передбачених типовою формою договору;

- пункт 15.3 Договору не відповідає умовам, передбаченим типовою формою договору.

7. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

7.1. ЦК України:

пункт 1 частини другої статті 11:

- підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини;

частина перша статті 15:

- кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання;

частини перша та друга статті 16:

- кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу;

- способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання правочину недійсним;

частини перша статті 202:

- правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків;

стаття 204:

- правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним;

частини перша та четверта статті 203:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

частина перша статті 215:

- підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу;

частина перша статті 626:

- договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

7.2. ГК України:

частини перша-четверта, сьома статті 179:

- майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями;

- Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори;

- укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування;

- при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:

вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;

типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

частина третя статті 184:

- укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

7.3. Закон України «Про ринок природного газу»:

пункт 17, 45 частини першої статті 1:

- оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників);

- транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу;

частини перша, друга статті 32:

- транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу;

- типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором. Оператор газотранспортної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів транспортування природного газу із замовниками.

7.4. Кодекс газотранспортної системи, затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2493:

абзац тридцять сьомий пункту 5 глави 1 розділу І:

- договір транспортування - договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги);

пункт 2 глави 1 розділу ІV:

- правовідносини між оператором газотранспортної системи та оператором установки LNG/оператором газосховища/газовидобувним підприємством/оператором газорозподільної системи/прямим споживачем щодо одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування газотранспортної системи, регулюються договором транспортування природного газу, укладеним відповідно до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2497.

7.5. Постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2497 (далі - постанова НКРЕКП):

пункт 1:

- затвердити Типовий договір транспортування природного газу, що додається.

7.6. ГПК України (у редакції, чинній на цей час та час розгляду справи судом апеляційної інстанції):

частини перша, третя статті 13:

- судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін;

- кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом;

частина перша статті 73:

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи;

стаття 74:

- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи;

стаття 76:

- належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування;

- предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення;

стаття 79:

- наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування;

- питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання;

стаття 86:

- суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів;

- жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності;

- суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів);

частина четверта статті 236:

- при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

8. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

8.1. Касаційний господарський суд звертає увагу на те, що відповідно до частини другої Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

8.2. З урахуванням меж розгляду справи судом касаційної інстанції, визначених статтею 300 ГПК України, не можуть бути взяті до уваги аргументи скаржника про необхідність встановлення обставин справи, про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

8.3. Згідно з компетенцією, визначеною законом, Верховний Суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

8.4. Імперативними приписами частини другої статті 300 ГПК України чітко встановлено межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Компетенція суду касаційної інстанції відповідно до частини першої вказаної статті полягає виключно в перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

9. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

9.1. Причиною спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для визнання недійсним договору № транспортування природного газу від 17.12.2015.

9.2. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачем обґрунтованості підстав, на які він посилався, заявляючи позовні вимоги, оскільки спірний договір відповідає вимогам законодавства. Водночас у задоволенні позову суд відмовив з підстав пропуску загального строку позовної давності.

9.3. Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши умови спірного договору, погодився із доводами позивача про його суттєву невідповідність умовам Типового договору, який є обов`язковим для учасників ринку природного газу, у тому числі для учасників цієї справи. Судом встановлено, що спірний договір суперечить актам цивільного законодавства, а саме Кодексу газотранспортної системи, Закону України "Про ринок природного газу" та постанові НКРЕКП від 30.09.2015 №2497. У зв`язку з цим, апеляційний господарський суд змінив мотивувальну частину рішення суду першої інстанції, виклавши її в редакції постанови. В іншій частині суд апеляційної інстанції залишив рішення без змін.

9.4. Водночас Верховний Суд не може погодитись з висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

9.5. За приписами ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (частини перша і третя статті 13).

9.6. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

9.7. Згідно із частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Таким чином, недійсність правочину зумовлюється наявністю недоліків та вад його складових елементів: незаконність змісту правочину, невідповідність та відсутність правосуб`єктності учасників правочину, неспрямовність правочину на настання правових наслідків, невідповідність волевиявлення внутрішній волі, недотримання форми правочину на момент його укладення (вчинення).

9.8. Згідно з приписами статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

Тому, звертаючись із позовом про визнання недійсними правочинів, позивач повинен довести наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення. Без доведення цих обставин відсутні підстави для задоволення позову.

9.9. Суд касаційної інстанції відзначає, що під час розгляду справи судом апеляційної інстанції неправильно застосовано вказані норми.

9.10. Як убачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції, проаналізувавши умови спірного договору, погодився із доводами позивача про його суттєву невідповідність умовам Типового договору, який є обов`язковим для учасників ринку природного газу.

9.11. Однак, висновки апеляційного господарського суду, покладені в основу рішення, ґрунтуються на не беззаперечно встановлених фактах, які підвердженні належними та допустими доказами.

9.12. Суд касаційної інстанції, вивчивши встановлені судом обставини справи та проаналізувавши норми, що регулюють спірні правовідносини, доходить висновку, що судом апеляційної інстанції не встановлено, яка редакція Типового договору, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2497, діяла на час укладення договору № транспортування природного газу від 17.12.2015, та які саме умови (пункти) цього договору не відпадають умовам (пунктам) Типового договору, у редакції, яка діяла станом на 17.12.2015.

9.13. Водночас суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

9.14. Крім того, Верховним Судом встановлено порушення балансу прийняття доводів сторін судом апеляційної інстанції. Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу було зазначено про наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання спірного правочину недійсним саме на момент його укладення (частина перша статті 215 ЦК України). Однак, ці доводи відповідача залишені апеляційним господарським судом поза увагою.

9.15. За таких обставин, Верховний Суд вважає доводи та аргументи касаційної скарги в цій частині прийнятними.

9.16. Верховний Суд також зауважує, що постанова суду апеляційної інстанції містить взаємовиключні висновки. Так, враховуючи встановлені обставини та те, що спірний правочин є таким, зміст якого суперечить вимогам частини першої статті 203 ЦК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для визнання такого правочину недійсним, у зв`язку з чим визнав позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В той же час, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на пропущення позивачем строку позовної давності.

У зв`язку з цим Верховний Суд вважає необхідним зазначити таке.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

9.17. З огляду на наведене Верховний Суд дійшов висновку про те, що при вирішенні даного спору суд апеляційної інстанції не дотримався вимог статей 73, 74, 86, 236 ГПК України щодо прийняття судового рішення на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що унеможливило встановлення усіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню як така, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

10. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

10.1. Касаційний господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги АТ "Укртрансгаз".

10.2. Постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

10.3. Під час нового розгляду справи апеляційному господарському суду слід взяти до уваги викладене у цій постанові, вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин справи, прав і обов`язків сторін, і залежно від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір з належним обґрунтуванням мотивів та підстав такого вирішення у судовому рішенні, ухваленому за результатами судового розгляду.

11. Судові витрати

11.1. Верховний Суд відзначає, що питання щодо розподілу судових витрат у справі має бути вирішено за результатами нового розгляду справи.

Керуючись статтями 300, 308, 310, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2019 у справі №910/5251/19 скасувати.

3. Справу №910/5251/19 направити на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Колос