РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.03.2020Справа № 910/18908/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. розглянувши матеріали господарської справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

За позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна»

до Державного підприємства «Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України»

про стягнення 136 615,04 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України» про стягнення 136 615,04 грн., з яких 69 079,66 грн. пеня, 16 489,10 грн. 3% річних, 51 046,28 грн. інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №1379/16-ТЕ-41 від 21.12.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/18908/19 та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

20.01.2020 через відділ діловодства суду від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач заперечив проти заявлених позовних вимог, оскільки між сторонами у справі підписані протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання природного газу від 11.02.2017 на суму 285 242,46 грн. та суму 360 006,09 грн., а також договір про реструктуризацію заборгованості на суму 81 696,84 грн. У зв`язку з чим, позивач надав свою згоду на проведення розрахунку згідно з Порядком №20 та Порядку №493/688 (чинні станом на 28.10.2016). Таким чином, на думку відповідача, між сторонами було змінено порядок розрахунків за постачання природного газу.

02.03.2020 через канцелярію суду від позивача надійшли письмові пояснення, в яких позивач заперечив щодо укладення між сторонами договору про реструктуризацію заборгованості за договором №1379/16-ТЕ-41 від 21.12.2015.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

21.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (перейменоване на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ") (постачальник, позивач) та Державним підприємством «Групова котельня УМТ та ГЗ ГУ МВС України в Київській області» (перейменоване на Державне підприємство «Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України») (споживач, відповідач) укладений договір купівлі-продажу природного газу №1379/16-ТЕ-41 (надалі - договір) умовами якого передбачено, що постачальний зобов`язується поставити споживачеві у 2016 році природній газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2. договору, природній газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно п. 2.1. договору, постачальник передає споживачу з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року (включно) газ обсягом до 490,0 тис. куб. метрів, у тому числі по місяцях (тис. куб. м).

Додатковою угодою №3 сторони доповнили п. 2.1. договору та визначили, що постачальник передає споживачу з 01 квітня 2016 року по 30 квітня 2016 року (включно) газ обсягом до 70,0 тис.куб.м.

Відповідно до п. 5.2. договору, ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором в період з 01 січня 2016 по 31 березня 2016 (включно) для підприємств, які приєднані до газорозподільних мереж, становить 1770,74 грн., крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до ціни на природній газ - 2%;

- податок на додану вартість з ставкою - 20%.

До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 1806,15 грн., крім того ПДВ - 20% - 361,23 грн., всього з ПДВ - 2 167,38 грн.

Додатковою угодою №1 від 31.12.2015 сторони виклали п. 5.2. в наступній редакції:

«Відповідно до п. 5.2. договору, ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором в період з 01 січня 2016 по 31 березня 2016 (включно) для підприємств, які приєднані до газорозподільних мереж, становить 1 770,74 грн., крім того податок на додану вартість - 20%. До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ «Укртрансгаз» - 564,8 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 677,76 грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 1 335,54 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 2 802,65 грн.».

Пунктом 6.1. договору передбачено, що оплата за газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно п. 8.2. договору, у разі невиконання споживачем пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розрахована від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01 січня 2016 року до 30 квітня 2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1. договору, п. 10 додаткової угоди № 3).

На виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачеві природний газ на загальну суму 1 239 807,45 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31.01.2016 на суму 441 702,93 грн., від 29.02.2016 на суму 358 632,45 грн., від 31.03.2016 на суму 351 314,72 грн. та від 30.04.2016 на суму 88 157,35 грн., які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.

Відповідач в порушення зобов`язань за договором оплату поставленого позивачем газу здійснив з порушенням строків встановлених договором, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача.

У зв`язку із простроченням грошового зобов`язання за договором, позивачем нараховані пеня у сумі 69079,66 грн., 3% річних у сумі 16489,10 грн. та інфляційні втрати у сумі 51046,28 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На підставі укладеного між сторонами договору у позивача виник обов`язок здійснити поставку природного газу, а у відповідача прийняти природний газ в обсязі погодженого сторонами та оплатити його вартість.

Як підтверджено наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу, оформленими позивачем та відповідачем, які містять підписи уповноважених осіб та відтиски печатки товариств, позивач у період з січня 2016 року по квітень 2016 року поставив відповідачу природний газ на суму 1239 807,45 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 6.1. договору передбачено, що оплата за газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Оплата поставленого позивачем газу підтверджується виписками з банківського рахунку позивача (08.02.2017 сплачено 81696,84 грн.; 20.03.2017 сплачено 81696,84 грн., 20.03.2017 сплачено 81696,84 грн, 21.03.2017 сплачено 100000,00 грн, 29.03.2017 сплачено 249468,40 грн, 15.02.2017 відповідачу зараховано кошти в розмірі: 645248,55 грн., відповідно до спільного протокольного рішення № 767).

Відповідачем оплата за поставлений позивачем природний газ здійснювалась з порушенням погоджених сторонами строків.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У зв`язку із простроченням оплати вартості поставленого природного газу позивачем заявлено до стягнення з відповідача 69 079,66 грн. пені, 16 489,10 грн. 3% річних, 51 046,28 грн. інфляційних втрат.

Відповідач у відзиві на позов заперечив проти заявлених позовних вимог, оскільки між сторонами у справі підписані протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання природного газу від 11.02.2017 на суму 285 242,46 грн, на суму 360006,09 грн та договір про реструктуризацію заборгованості на суму 81 696,84 грн. У зв`язку з чим, позивач надав свою згоду на проведення розрахунку згідно з Порядком №20 та Порядку №493/688 (чинні станом на 28.10.2016). Таким чином, на думку відповідача, між сторонами було змінено порядок розрахунків за постачання природного газу.

Суд не приймає до уваги зазначене відповідачем у відзиві на позов, оскільки позивачем при обчислені пені, 3% річних та інфляційних втрат взято до уваги спільне протокольне рішення №767 на суму 645248,55 грн, до якої входять суми 285 242,42 грн та 360 006,09 грн. Копія прокольного рішення №767 було додане позивачем до матеріалів позовної заяви.

Що стосується посилання відповідача на договір про реструктуризацію заборгованості, як на підставу відмови у задоволені позовних вимог, то суд відхиляє вказані заперечення відповідача, оскільки відповідачем не підтверджено факту укладення між сторонами договору про реструктуризацію заборгованості за договором №1379/16-ТЕ-41 від 21.12.2015. Відповідного договору про реструктуризацію заборгованості відповідач суду не надав.

Водночас матеріали справи не містять доказів укладення між сторонами будь-яких додаткових угод про внесення змін до договору №1379/16-ТЕ-41 від 21.12.2015 щодо строків оплати та порядку розрахунків за договором.

Більш того, позивач, у поданих до суду поясненнях заперечив факт укладення між сторонами договору про реструктуризацію заборгованості за договором №1379/16-ТЕ-41 від 21.12.2015.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних.

За змістом з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідальність у вигляді пені за порушення строків оплати за поставлений природний газ передбачена у пункті 8.2. договору, згідно із яким сторони погодили, що у разі невиконання споживачем пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розрахована від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Розрахунок пені (нарахована за зобов`язаннями січня 2016 року - з 16.02.2016 по 15.08.2016 - 12261,23 грн., нарахована за зобов`язаннями лютого 2016 року - з 15.03.2016 по 14.09.2016 - 9807,39 грн., нарахована за зобов`язаннями березня 2016 року - з 26.04.2016 по 25.10.2016 - 37703,94 грн., нарахована за зобов`язаннями квітня 2016 року - з 17.05.2016 по 16.11.2016 - 9307,10 грн.) у загальній сумі 69 079,04 грн. є арифметично вірним, у зв`язку із чим, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Розрахунок 3% річних (нарахованих за зобов`язаннями січня 2016 року - з 16.02.2016 по 07.02.2017 - 2398,03 грн., нарахованих за зобов`язаннями лютого 2016 року - з 15.03.2016 по 19.03.2017 - 2227,04 грн., нарахованих за зобов`язаннями березня 2016 року - з 26.04.2016 по 28.03.2017 - 9578,88 грн., нарахована за зобов`язаннями квітня 2016 року - з 17.05.2016 по 28.03.2017 - 2285,15 грн.) у загальній сумі 16 489,10 грн. є арифметично вірним, у зв`язку із чим, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, нарахованих з березня 2016 року по березень 2017, судом встановлено, що позивач правомірно на рахував інфляційні втрати, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 51046,28 грн заявленому позивачем.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи встановлені вище судом обставини, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд задовольняє позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" .

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 242 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства «Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України» (04116, м. Київ, вулиця Довнар-Запольського, 10-А, ідентифікаційний код 24521985) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (01601, м. Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, ідентифікаційний код 20077720) пеню у сумі 69079,66 грн, інфляційні втрати у сумі 51046,28 грн, 3% річних у сумі 16489,10 грн та судові витрати у розмірі 2049,23 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 03.03.2020.

Суддя О.В. Гулевець