СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2020 р. Справа № 922/2390/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Пелипенко Н.М. , суддя Пушай В.І.

за участю секретаря судового засідання Полупан Ю.В.

за участю уповноважених представників сторін:

позивача - Чикалова Р.Г. (ордер серії АА № 1020758 від 24.02.2020)

відповідача - Макарової О.В. (ордер серії ХВ № 1785 від 03.10.2019)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОПРОФСЕРВІС», м. Харків (вх. № 3819 Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 19.11.2019 по справі № 922/2390/19 (суддя Лаврова Л.С.; повне рішення складено 25.11.2019)

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОПРОФСЕРВІС», м. Харків

про стягнення штрафних санкцій в сумі 1.820.605,41 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2019 року Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця», м. Київ (далі АТ «Українська залізниця» в особі філії «Пасажирська компанія») звернулось до Господарського суду Харківської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОПРОФСЕРВІС» про стягнення штрафних санкцій на загальну суму 1.820.605,41 грн. та витрат по сплаті судового збору за подання цієї позовної заяви.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на порушення відповідачем умов Договору № УЗ/ЦЛ-18302/Ю від 04.07.2018 в частині виконання технічного завдання, а саме прострочення відповідачем виконання взятих на себе зобов`язань та подальше неналежне виконання таких зобов`язань. У зв`язку з чим, позивачем нарахована пеня за період з 26.12.2018 по 25.06.2019 за 183 дні, що становить 1316880,59 грн. та штраф у розмірі 7%, що становить 503724,82 грн.

Господарський суд Харківської області рішенням від 19.11.2019 по справі № 922/2390/19 позовні вимоги задовольнив у повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивача штрафні санкції на загальну суму 1820605,41 грн. та 27309,08 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

-04.07.2018 за результатами проведення процедури закупівлі між сторонами у справі укладено Договір № УЗ/ЦЛ-18302/Ю, згідно якого відповідач визначив для себе всі заявлені позивачем умови закупівлі прийнятними, та такими, що можуть бути ним належним чином виконані;

-29.12.2019 між сторонами було укладено додаткову угоду №1, якою було продовжено лише строк дії Договору до 31.03.2019 (п. 11.1 Договору) та змінено інформацію про місцезнаходження і реквізити сторін (п. 14 Договору), в той час як строк виконання зобов`язання Виконавця з надання послуг, який закріплений в пункті 4.4.19 Договору, - залишився незмінним;

-пунктом 4.4.19. Договору було закріплено обов`язок виконавця (відповідача) завершити надання послуг до 25.12.2018, але послуги були надані відповідачем з простроченням лише 20.03.2019 та в обсязі, який не відповідає погодженому сторонами та закріпленому в умовах укладеного Договору, в результаті чого сторонами було досягнуто згоди щодо повного демонтажу запасних частин та матеріалів, встановлених при виконанні умов Договору;

-відповідачем не було надано інформації про те, що під час проведення процедури закупівель він звертався до позивача з приводу необхідності внесення змін до тендерної документації в частині уточнення переліку обладнання, яке має бути встановлене на обладнанні позивача, як і не зазначав про залучення ним технічного фахівця виробників обладнання ЛАВАТЕК та ЕКОЛАБ, яким було визначено перелік додаткових запасних частин, вузлів, обладнання необхідних для встановлення;

-склад комплексу обладнання позивача, склад послуг з капітального ремонту обладнання (тунельної лінії прання Lavatec Tunel washer LT 50-13) та перелік нового обладнання та запчастин, які необхідно встановити при наданні послуг було визначено як Технічним завданням до тендерної документації так і Технічним завданням, що підписано сторонами, та є додатком №1 до укладеного сторонами Договору. Тож всі умови Договору були відомі відповідачу і, підписуючи Договір, відповідач визнав можливим для себе надання послуг у чіткій відповідності з такими умовами і в передбачені строки та взяв на себе відповідні зобов`язання;

-на стадії укладання Договору відповідачем не було висловлено будь-яких зауважень відносно складу послуг з капітального ремонту комплексу тунельної лінії прання Lavatec Tunel washer LT 50-13 і переліку нового обладнання та запчастин, які необхідно встановити при наданні послуг;

-відповідач беручи участь в процедурі закупівель як особа, яка розуміється на наданні подібних послуг з ремонту спеціального обладнання, знаючи склад послуг з капітального ремонту комплексу обладнання позивача і перелік нового обладнання та запчастин, які необхідно було встановити, мав усі необхідні можливості для належної оцінки фактичної можливості придбання і встановлення таких матеріалів та взяв на себе ризики, які пов`язані з хибною оцінкою реальної можливості виконання такого зобов`язання виконавцем у чіткій відповідності до умов Договору;

-оголошуючи процедуру закупівель, позивач на свій розсуд відповідно до власних потреб та очікуваного результату визначив технічні характеристики предмета закупівлі, та як наслідок повинен нести відповідальність за результати такої закупівлі та отриманий результат, а відповідач, подаючи свою пропозицію, прийняв ці умови та уклавши договір з Замовником зобов`язався їх виконувати в повному обсязі;

-згідно умов укладеного сторонами Договору та наданих позивачем розрахунків, погоджений сторонами розмір штрафних санкцій є співмірним до ціни послуг за Договором, які очікував отримати позивач при укладенні Договору, але не отримав через неналежне виконання зобов`язань відповідачем;

-при розгляді клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій, суд першої інстанції зробив посилання на те, що неналежне планування своєї господарської діяльності відповідачем, взяття на себе зобов`язань, які він фактично не може виконати, не повинно порушувати права позивача як господарюючого суб`єкта, а ризики від власної господарської діяльності відповідача не може бути покладено на позивача, оскільки це порушує принцип розумності та справедливості, тому виключні обставин, які б свідчили про наявність підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу та пені - відсутні.

Відповідач, вважаючи дане рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні, встановленим обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, у своїй апеляційній скарзі просить рішення Господарського суду Харківської області від 19.11.2019 по справі № 922/2390/19 скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач посилається на те, що:

-висновки суду першої інстанції щодо прострочення ТОВ «ТЕХНОПРОФСЕРВІС» взятих на себе зобов`язань не відповідають дійсності, адже сторонами було укладено додаткову угоду № 1 від 29.12.2018 про продовження строку дії Договору № УЗ/ЦЛ-18302/Ю та, відповідно, строку виконання зобов`язання;

-судом першої інстанції було безпідставно не враховано надані відповідачем лист в.о. начальника вагонної дільниці ст. Київ-Пасажирський №ПКВЧ-1-2/198 від 29.01.19 та Протокол наради під керуванням заступника директора філії «Пасажирська компанія», що проходила в м. Києві 14 лютого 2019 року, в яких уповноваженими представниками позивача зазначалось, що ТОВ «ТЕХНОПРОФСЕРВІС» надало замовнику передбачені договором послуги, та що умови договору щодо надання підтверджуючих якість та відповідність документів та приймання виконаних послуг мають бути виконані до 31.03.2019. Тобто обома сторонами усвідомлювалось і не оскаржувалось, що Додаткова угода №1 від 29.12.2018 до Договору продовжила строк виконання зобов`язань до кінця березня 2019 року, а отже направивши позивачеві Акт №1 прийомки-передачі виконаних послуг від 20.03.2019 ТОВ «ТЕХНОПРОФСЕРВІС» жодним чином не прострочило виконання взятих на себе зобов`язань, тому висновки суду першої інстанції про прострочення відповідачем строку виконання зобов`язань не відповідають дійсним обставинам справи;

-судом було неправильно застосовано норми матеріального права, а саме положення ч. 1, п. 3 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» та п. 2 та 3 ч. 1 ст. 847 Цивільного кодексу України;

-судом першої інстанції безпідставно постановлено про порушення ТОВ «ТЕХНОПРОФСЕРВІС» вимог чинного законодавства та про законність відмови позивача від підписання додаткової угоди до Договору, яка б могла передбачити належну роботу та експлуатацію обладнання, що призвело до постановлення незаконного рішення та до безпідставного стягнення з відповідача штрафних санкцій.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.12.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОПРОФСЕРВІС», м. Харків на рішення Господарського суду Харківської області від 19.11.2019 по справі № 922/2390/19 залишено без руху; Товариству з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОПРОФСЕРВІС», м. Харків надано строк - впродовж 10 днів з моменту отримання цієї ухвали усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме надати до Східного апеляційного господарського суду докази надсилання апеляційної скарги Акціонерному товариству «Українська залізниця» (адреса: 03680, м.Київ, вул. Тверська, буд. 5).

09.01.2020 відповідачем отримано дану ухвалу суду, що підтверджується рекомендованим повідомленням.

10.01.2019, тобто на наступний день після отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, скаржник надав належні докази надсилання копії апеляційної скарги на адресу Акціонерного товариства «Українська залізниця» (адреса: 03680, м.Київ, вул. Тверська, буд. 5).

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2019 для розгляду справи № 922/2390/19 сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А., суддя Пушай В.І.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.01.2020 відкрито апеляційне провадження у справі № 922/2390/19; позивачу встановлено строк до 28.01.2020 для подачі відзиву на апеляційну скаргу в порядку, визначеному статтею 263 Господарського процесуального кодексу України; справу № 922/2390/19 призначено до апеляційного розгляду на 04.02.2020 об 11:00 год.; участь сторін у судовому засіданні визнано необов`язковою.

28.01.2020, тобто у встановлений судом строк, позивачем засобами поштового зв`язку направлено суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу (вх. № 931 від 31.01.2020), в якому позивач заперечує проти задоволення апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права. Позивач стверджує, що зміни до договору стосовно збільшення строків виконання зобов`язання не вносились, натомість між сторонами у справі було укладено додаткову угоду № 1 від 29.12.2018, яка надавала можливість відповідачу виконати свої зобов`язання у повному обсязі відповідно до умов Договору та отримати за це відповідну плату. Пролонгація строку дії Договору жодним чином не вплинула на факт прострочення виконання зобов`язання з боку відповідача за Договором та настання наслідків у вигляді відповідальності за їх порушення. Посилання відповідача на листування сторін та внутрішні документи АТ «Укрзалізниці» позивач вважає безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

У судовому засіданні 04.02.2020 оголошено перерву до 25.02.2020 о 12:30 год.

У судовому засіданні при розгляді справи по суті 25.02.2020 оголошено перерву до 10.03.2020 о 12:00 год.

Розпорядженням керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 06.03.2020 у зв`язку з відпусткою судді Істоміної О.А., яка входить до складу колегії суддів, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 922/2390/19.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2020 для розгляду справи № 922/2390/19 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Пелипенко Н.М., суддя Пушай В.І.

В ході апеляційного розгляду даної справи апеляційним господарським судом, у відповідності до пункту 4 частини п`ятої статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах встановленого строку.

Представник відповідача в судовому засіданні 10.03.2020 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції у даній справі скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції у даній справі залишити без змін.

Під час розгляду справи апеляційним господарським судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні 10.03.2020 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, а також проаналізувавши докази, котрі стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в обґрунтування своїх вимог та заперечень, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОПРОФСЕРВІС», м. Харків на рішення Господарського суду Харківської області від 19.11.2019 по справі № 922/2390/19 задоволенню не підлягає, зважаючи на нижченаведене.

За наявними у справі матеріалами судом першої інстанції обґрунтовано встановлені наступні неоспорені учасниками справи обставини, а також визначено відповідно до них правовідносини.

04.07.2018 між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Технопрофсервіс» (Виконавець), за результатами проведення процедури закупівлі відкриті торги відповідно до вимог Закону України «Про публічні закупівлі», ідентифікатор №UA-2018-05-05-001333-a, було укладено Договір №УЗ/ЦЛ-18302/Ю (далі Договір; том 1 аркуші справи 13-19).

Даний Договір укладено між сторонами за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України «Про публічні закупівлі», який установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.

Метою вказаного Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Положеннями статті 3 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Відповідно до визначень, наведених в статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю - договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари; тендерна документація - документація щодо умов проведення публічних закупівель, що розробляється та затверджується замовником і оприлюднюється для вільного доступу на веб-порталі Уповноваженого органу та авторизованих електронних майданчиках.

Відповідно до Тендерної документації позивачем було оголошено закупівлю Послуг з капітального ремонту комплекту тунельної лінії прання Lavatec Tunel washer LT 50-13.

За Технічним завданням, викладеним в Додатку 1 до Тендерної документації, позивачем (Замовником) визначено перелік послуг - за власний рахунок Учасника (в разі перемоги) здійснення замовлення, виготовлення та доставку до місця надання послуг необхідних вузлів, запасних частин для введення обладнання в експлуатацію; здійснення інсталяції вузлів, запасних частин згідно «Звіту з дефектації комплекту тунельної лінії прання Lavatec Tunel washer LT 50-13» від 30.07.2017; здійснення оновлення програмно-апаратного функціонування; налаштування параметрів та синхронізації процесів; підключення обладнання до дозуючої станції E-control; підключення обладнання до комунікацій; пусконалагодження обладнання; пусконалагодження дозуючої станції E-control; введення обладнання в експлуатацію разом з дозуючою станцією Е-control.

У Технічному завданні зазначено, що Учасник (в разі перемоги) дотримується рекомендацій викладених в «Звіті з дефектації комплекту тунельної лінії прання Lavatec Tunel washer LT 50-13» від 30.07.2017. При цьому Учасник враховує ризик, що перелік запасних частин, вузлів, обладнання, які необхідні для введення в експлуатацію може бути більш розширеним. Учасник може самостійно, при залученні технічного фахівця виробників обладнання «Lavatec» та «Ecolab» визначати перелік додаткових запасних частин, вузлів, обладнання. Вартість додаткових запасних частин, вузлів, обладнання, які необхідні для введення в експлуатацію, оновлення програмно-апаратного функціонування, а також вартість послуг повинна бути включена в вартість остаточної цінової пропозиції Учасника.

Отже, Технічне завдання на надання послуг з капітального ремонту комплекту тунельної лінії прання Lavatec Tunel washer LT 50-13 визначає склад комплексу тунельної лінії прання Lavatec Tunel washer LT 50-13 (обладнання), склад послуг з капітального ремонту комплексу тунельної лінії прання Lavatec Tunel washer LT 50-13 та перелік нового обладнання та запчастин, які необхідно встановити при наданні послуг.

Відповідно до пункту 1.1. укладеного Договору позивач доручив, а відповідач зобов`язався надати послуги з капітального ремонту комплексу тунельної лінії прання Lavatec Tunel washer LT 50-13 відповідно до Технічного завдання (Додаток №1 до Договору). Замовник (позивач) в свою чергу зобов`язався прийняти результати цих послуг та оплатити їх.

Таким чином, склад комплексу тунельної лінії прання Lavatec Tunel washer LT 50-13 (обладнання), склад послуг з капітального ремонту комплексу тунельної лінії прання Lavatec Tunel washer LT 50-13 та перелік нового обладнання та запчастин, які необхідно встановити при наданні послуг було визначено як Технічним завданням до тендерної документації так і Технічним завданням, що підписано сторонами та є додатком №1 до укладеного сторонами Договору (том 1 аркуші справи 20-23).

Під час розгляду даної справи суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач визначив для себе всі заявлені позивачем умови закупівлі прийнятними, та такими, що можуть бути ним належним чином виконані.

Цей висновок суду першої інстанції ґрунтується на тому, що відповідачем не було надано інформації про те, що під час проведення процедури закупівель він звертався до позивача з приводу необхідності внесення змін до тендерної документації в частині уточнення переліку обладнання, яке має бути встановлене на тунельній лінії прання Lavatec Tunel washer LT 50-13, як і не зазначав про залучення ним технічного фахівця виробників обладнання «Lavatec» та «Ecolab», яким було визначено перелік додаткових запасних частин, вузлів, обладнання необхідних для встановлення. Не було надано і доказів відображення таких умов у поданій Тендерній пропозиції.

Поряд із цим, судом першої інстанції зазначено, що відповідач, будучи обізнаним з такими умовами, при укладенні Договору не заявляв будь-яких зауважень відносно складу послуг з капітального ремонту комплексу тунельної лінії прання Lavatec Tunel washer LT 50-13 і переліку нового обладнання та запчастин, які необхідно встановити при наданні послуг, натомість відповідач визнав для себе можливим надання послуг у чіткій відповідності з такими умовами і в передбачені строки та взяв на себе відповідні зобов`язання. В той же час, заміна запчастин та матеріалів, що відповідно до Додатку №1 були передбачені як такі, що потребують заміни із-за втрати фізичних властивостей, передбачена умовами підписаного сторонами Договору і в односторонньому порядку визначення відповідачем недоцільності такої заміни з огляду на їх візуальний вигляд є порушенням умов Договору.

Згідно частини першої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

За приписами статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із статями 627 та 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами у справі договір є договором підряду.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторонам (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частинами першою та другою статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі статтею 839 Цивільного кодексу України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Підрядник відповідає за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб.

У розумінні вищезазначених положень законодавства, предметом укладеного між сторонами Договору №УЗ/ЦЛ-18302/Ю від 04.07.2018 є результат робіт введення обладнання в експлуатацію разом з дозуючою станцією E-control (із встановленими на ньому чітко визначеними у переліку до Технічного завдання запчастинами), чому передує виконання всіх умов Договору, а не сам процес виконання робіт чи діяльність підрядника (відповідача), що пов`язані з наданням послуг з капітального ремонту даного обладнання (здійснення інсталяції вузлів, запасних частин, здійснення оновлення програмно-апаратного функціонування, підключення обладнання до комунікацій, пусконалагоджування обладнання, його тестування, тощо).

Стаття 843 Цивільного кодексу України передбачає, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення; якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами; ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Відповідно до статті 844 Цивільного кодексу України ціна у договорі може бути визначена у кошторисі.

Згідно статті 846 Цивільного кодексу України строки виконання робіт або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

В статті 847 Цивільного кодексу України зазначені обставини, про які підрядник зобов`язаний попередити замовника (зокрема, про те, що додержання вказівок замовника загрожує якості або придатності результату роботи; про наявність інших обставин, що не залежать від підрядника, які загрожують якості або придатності результату роботи); а в статті 848 цього кодексу - правові наслідки невиконання замовником вимог підрядника: якщо замовник, незважаючи на своєчасне попередження з боку підрядника, у відповідний строк не замінить недоброякісний або непридатний матеріал, не змінить вказівок про спосіб виконання роботи або не усуне інших обставин, що загрожують якості або придатності результату роботи, підрядник має право відмовитися від договору підряду та право на відшкодування збитків.

Відповідно до статті 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний уплатити підряднику обумовлену ціну після остаточної здачі роботи при умові, що робота виконана належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Частиною четвертою статті 882 Цивільного кодексу України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Відповідно до пункту 2.1. Договору сторони дійшли згоди, що надані послуги мають відповідати умовам цього Договору, а також вимогам стандартів якості, які визначенні чинним законодавством України.

Таким чином, Договором визначено обов`язок відповідача не лише здійснити капітальний ремонт обладнання позивача, а й здійснити його із застосуванням чітко визначеного переліку обладнання та запчастин.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач беручи участь в процедурі закупівель як особа, яка розуміється на наданні подібних послуг з ремонту спеціального обладнання, знаючи склад послуг з капітального ремонту комплексу тунельної лінії прання Lavatec Tunel washer LT 50-13 і перелік нового обладнання та запчастин, які необхідно було встановити, мав усі необхідні можливості для належної оцінки фактичної можливості придбання і встановлення таких матеріалів та взяв на себе ризики, які пов`язані з хибною оцінкою реальної можливості виконання такого зобов`язання виконавцем у чіткій відповідності до умов Договору.

Ціна за цим Договором визначена згідно Калькуляції вартості послуг з капітального ремонту комплекту тунельної лінії прання Lavatec Tunel washer LT 50-13 (Додаток 2) та складає 7196068,80 грн. (пункт 3.1. Договору) (том 1 аркуші справи 24-27).

Згідно пункту 3.2. Договору оплата здійснюється Замовником в безготівковій формі у національній валюті України (гривня) шляхом перерахування грошових коштів відповідно до виставленого рахунку на розрахунковий рахунок Виконавця, протягом 30 календарних днів з моменту підписання акту здачі приймання наданих послуг та акту приймання - передачі зворотних відходів але не раніше реєстрації податкової накладної.

Права та обов`язки Замовника і Виконавця закріплені в розділі 4 Договору.

Згідно пункту 4.1.1. Договору Виконавець зобов`язався надати послуги якісно, в повному обсязі та у встановлений Договором строк. Використовувати при наданні послуг товаро-матеріальні цінності, які не перебували в експлуатації та виготовлені y 2017 - 2018 роках, оригінальні від виробника обладнання. В разі використання еквіваленту запасних частин, вузлів, обладнання Виконавець гарантує їх якість не гіршу ніж оригінальних (пункт 4.4.3. Договору).

Пунктом 4.4.19. Договору було закріплено обов`язок Виконавця завершити надання послуг до 25.12.2018.

Згідно частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 5.5. Договору послуги вважаються наданими в разі працездатності обладнання в цілому, обладнання введено в експлуатацію разом з дозуючою станцією E-control, виконані всі умови Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції, підтверджується в ході апеляційного розгляду справи та визнається учасниками справи, акт приймання-передачі виконаних послуг був наданий відповідачем лише 20.03.2019 (том 1 аркуші справи 32-35) і не був підписаний відповідачем, оскільки останнім не були прийняті виконані роботи.

Мотивуючи свою відмову від прийняття послуг та від підписання акту позивач послався на те, що перелік обладнання та запчастин, який зазначено в акті від 20.03.2019 не відповідає умовам Договору, оскільки у запропонованому для підписання акті відсутні передбачені Договором, як такі, що повинні бути встановлені, запасні частини та обладнання у кількості 39 найменувань. При цьому позивачем зазначено, що за змістом умов пункту 4.3.3. Договору відповідач має право встановлювати додаткові ТМЦ для завершення надання послуг і введення обладнання в експлуатацію (з попереднім погодженням із замовником), але додаткові ТМЦ не повинні замінювати визначене у Додатку № 1 до Договору обладнання та запчастини, а бути додатковими (лист позивача від 25.03.2019; том 1 аркуші справи 36-40).

Також позивач повідомив відповідача, що у запропонованому вигляді, послуги за Договором не можуть бути прийняті, а запасні частини, що використані виконавцем, не перейшли у власність замовника, тому повинні бути демонтовані виконавцем в узгоджені між сторонами строки.

Таким чином, враховуючи, що перелік запасних частин та/або обладнання, які повинні бути встановлені при виконанні Договору є його невід`ємною частиною, позивач обґрунтовано, керуючись пунктом 5.5. Договору, направив відповідачу відмову в прийнятті послуг та від підписання акта.

У зв`язку із цим 04.04.2019 між сторонами у справі укладено Акт демонтажу та прийомки передачі речей (майна) та остаточно вирішено питання щодо неможливості прийняття виконаних в такому вигляді відповідачем послуг (том 1 аркуші справи 41-49).

Згідно зі статтями 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом частини 7 статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Аналогічні положення містить і норма частини першої статті 631 Цивільного кодексу України, згідно якої строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Пунктом 4 частини четвертої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» передбачено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку:

-продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо …виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі.

У пунктах 4.1.1. та 4.4.19. Договору сторони обумовили обов`язок виконавця надавати послуги якісно, в повному обсязі та у встановлений Договором строк (до 25.12.2018).

Згідно пункту 11.1. укладеного між сторонами у справі Договору цей Договір набирає чинності з моменту його укладення та діє до 31.12.2018, а в частині розрахунків - до повного виконання зобов`язань.

Згідно пункту 12.3. Договору усі зміни та доповнення до Договору оформлюються шляхом укладення додаткових угод.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами у справі було укладено дві додаткові угоди № 1 до Договору №УЗ/ЦЛ-18302/Ю від 04.07.2018, а саме:

-від 03.08.2018 (том 1 аркуші справи 162-163), якою змінено назву Замовника (АТ «Укрзалізниця»), у зв`язку із зміною типу акціонерного товариства, та викладено реквізити сторін, зазначених у розділі 14 Договору у відповідній редакції;

-від 29.12.2018 (том 1 аркуші справи 30-31), якою сторони згідно пункту 4 частини четвертої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 № 933-VII вирішили продовжити строк дії Договору до 31.03.2019 шляхом внесення змін до пункту 11.1. розділу 11 Договору з викладення цього пункту у новій редакції, зокрема: «11.1. Договір набирає чинності з моменту його укладення та діє до 31.03.2019, а в частині розрахунків до повного виконання зобов`язань». Крім того, зазначеною додатковою угодою сторони внесли зміни до Договору в частині інформації про місцезнаходження та реквізити сторін (пункт 14 Договору).

Таким чином, зміни до пунктів 4.1.1. та 4.4.19. Договору, у тому числі щодо строку виконання взятого відповідачем на себе зобов`язання, сторонами Додатковою угодою № 1 від 29.12.2018 не вносились. Не укладалися сторонами угоди і щодо внесення змін до предмету Договору.

За змістом пункту 5.4. Договору у випадку мотивованої відмови від підписання акту здачі-приймання наданих послуг сторони складають двосторонній акт, в якому перераховують недоліки і вказують термін їх усунення, який повинен становити не більше 10 робочих днів, але в межах терміну дії Договору.

Здійснюючи апеляційний розгляд справи, колегія суддів встановивши обставини на підставі наданих сторонами доказів у їх сукупності дійшла висновку, що укладення 29.12.2018 між сторонами у справі додаткової угоди №1 до Договору, якою було продовжено строк дії Договору до 31.03.2019 (пункт 11.1. Договору) та змінено інформацію про місцезнаходження і реквізити сторін (пункт 14 Договору), жодним чином не змінило строк виконання зобов`язання відповідачем з надання послуг, який обумовлено сторонами у пункті 4.4.19. Договору, тобто до 25.12.2018, тому висновки суду першої інстанції про безпідставність посилань відповідача на підписання сторонами додаткової угоди №1 від 29.12.2018 щодо продовження строку виконання зобов`язання Виконавцем є законними та обґрунтованими.

За змістом частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 74 цього Кодексу).

Згідно зі статтями 76-78 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вмотивовуючи оскаржуване рішення суд першої інстанції констатував, що 29.01.2019 виробничим підрозділом вагонної дільниці ст. Київ-Пасажирський Товариству було надіслано лист №ПКВЧ-1-2/198 від 29.01.2019 з вимогою про надання супровідної документації на ТМЦ, які використано при капітальному ремонті тунельної лінії при її дообладнанні або заміні запасних частин, а 14.02.2019 в м. Києві була проведена нарада під керуванням заступника директора філії «Пасажирська компанія», за участю заступника директора філії «Пасажирська компанія», начальника сектору безпеки у філії «Пасажирська компанія» Департаменту безпеки АТ «УЗ», директора ТОВ «ТЕХНОПРОФСЕРВІС» тощо, під час якої було встановлено, що Товариством не надано документи для підтвердження відповідності, якості, асортименту та кількості встановлених запасних частин та матеріалів, а також аналогічних (еквівалентних) запасних частин відповідної якості, в зв`язку з чим було постановлено директору ТОВ «ТЕХНОПРОФСЕРВІС» надати відповідні документи з метою недопущення негативних наслідків, що виникнуть у результаті невиконання договору у передбачений строк.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі вважає, що вказаний лист в.о. начальника вагонної дільниці ст. Київ-Пасажирський №ПКВЧ-1-2/198 від 29.01.19 та Протокол наради під керуванням заступника директора філії «Пасажирська компанія», що проходила в м. Києві 14 лютого 2019 року, свідчать про те, що ТОВ «ТЕХНОПРОФСЕРВІС» надало замовнику передбачені договором послуги, а умови договору щодо надання підтверджуючих якість та відповідність документів та приймання виконаних послуг мають бути виконані до 31.03.2019. Цими доказами відповідач підтверджує факт відсутності прострочення виконання взятих на себе зобов`язань з боку ТОВ «ТЕХНОПРОФСЕРВІС».

Проте колегія суддів відхиляє безпідставні посилання заявника апеляційної скарги, оскільки лист в.о. начальника вагонної дільниці ст. Київ-Пасажирський №ПКВЧ-1-2/198 від 29.01.2019 та Протокол наради під керуванням заступника директора філії «Пасажирська компанія», що проходила в м. Києві 14 лютого 2019 року, щодо стану виконання умов Договору жодним чином не впливає на встановлені у ньому строки надання послуг до 25.12.2018, а Протокол наради є виключно внутрішнім документом і не може бути невід`ємною частиною Договору на відміну від Додаткової угоди № 1 від 29.12.2018.

Посилання відповідача на те, що у грудні 2018 року та січні 2019 року обладнання працювало в тестовому режимі при повному завантаженні при цілодобовому технічному супроводі працівників ТОВ «ТЕХНОПРОФСЕРВІС», які вели щоденні записи в журналі контролю роботи обладнання та за результатами проведеного тестування позивачеві направлялися звіти про результати випробувального прання на автоматичній пральній лінії, також не свідчить про виконання відповідачем всього комплексу послуг з капітального ремонту обладнання, що був обумовлений Договором.

Більш того, обставини, пов`язані із тестуванням обладнання у грудні 2018 року зумовили необхідність продовження дії договору з метою надання можливості сторонам в подальшому при підписанні акту приймання-передачі провести розрахунки.

Як обґрунтовано встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем під час апеляційного розгляду справи, в даному випадку має місце документальне підтвердження порушення відповідачем своїх зобов`язань, не лише в частині несвоєчасного виконання, але й при виконанні умов Договору в цілому. Відповідач не виконав зобов`язання в термін до 25.12.2018 та протягом строку дії Договору, тому з боку відповідача має прострочення, починаючи з 26.12.2018.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно приписів статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина перша статті 230 цього Кодексу).

Відповідно до статті 231 Господарського кодексу України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається (ч.1). У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості (ч.2).

Відповідно до пункту 6.2. Договору за порушення строків надання послуг відповідач сплачує пеню у розмірі 0,1% вартості послуг за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від ціни Договору.

Пунктом 3.1. Договору встановлено ціну Договору у розмірі 7196068,80 грн.

За прострочення виконання зобов`язання позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 1316880,59 грн. пені за період прострочення з 26.12.2018 по 25.06.2019 та 503724,82 грн. штрафу.

Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення пені та штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що пунктом 4.4.19. Договору обумовлено обов`язок відповідача завершити надання послуг до 25.12.2018, але послуги були надані лише 20.03.2019 та в обсязі, який не відповідає погодженому сторонами та закріпленому в умовах укладеного Договору.

Матеріалами справи підтверджується наявність підстав для застосування до відповідача пені та штрафу згідно пункту 6.2. Договору. Розрахунки пені та штрафу є арифметично правильними, відповідачем жодним чином не спростовані та не оспорені, тому є вірними висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в цій частині.

Водночас судом першої інстанції встановлено, що відповідачем було заявлено клопотання (вх. № 25402 від 22.10.2019) на підставі статті 551 Цивільного кодексу України та статті 223 Господарського кодексу України про зменшення розміру штрафних санкцій.

Відповідно до частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування клопотання про зменшення розміру пені відповідач послався на те, що: ним, як Виконавцем, були фактично виконані зобов`язання за Договором щодо введення Обладнання в експлуатацію, а у позивача за результатом взаємовідносин були відсутні будь-які майнові збитки; заявлений розмір штрафних санкцій є значним та неспіврозмірним вині відповідача, адже ТОВ «ТЕХНОПРОФСЕРВІС» фактично виконало умови договору № УЗ/ЦЛ-18302/Ю від 04 липня 2018 року, зокрема здійснило ремонт та ввело в експлуатацію комплекс тунельної лінії прання; відповідач неодноразово просив позивача укласти додаткову угоду до Договору для погодження вичерпного переліку робіт та запчастин, необхідних для здійснення введення в експлуатацію обладнання, проте позивачем зазначені звернення були проігноровані.

Дослідивши наявні у справі докази, суд першої інстанції з огляду на обставини спору, не погодився із доводами відповідача про винятковість ситуації для зменшення розміру штрафних санкцій.

З даними висновками суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів апеляційного господарського суду, враховуючи наступне.

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам (наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків), поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 03.06.2019 у справі № 914/1517/18.

Встановлення конкретного розміру зменшення за умов наявності підстав для його застосування, є дискреційним повноваженням суду, який застосовує таке зменшення. Діюче законодавство не містить норми, яка б визначала конкретну формулу для визначення розміру відсотку зменшення, що зумовлює використання судом загальних принципів, визначених, зокрема, у статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

При розгляді зазначеного клопотання відповідача судом першої інстанції враховано, що ступінь виконання зобов`язання не може впливати на визначення розміру штрафних санкцій, адже спірним Договором встановлено єдиний строк для повного та належного виконання зобов`язання. Наслідком неналежного виконання відповідачем зобов`язань за Договором стало проведення відповідачем демонтажу запасних частин та матеріалів, встановлених при виконанні умов Договору, тобто була повернута і та частина матеріалів, яка була встановлена.

Суд першої інстанції також визначився, що умови укладеного між сторонами у справі Договору та надані позивачем розрахунків свідчать про те, що розмір штрафних санкцій був погоджений сторонами та є співмірним до ціни послуг за Договором, які очікував отримати позивач при укладенні Договору, але не отримав через неналежне виконання зобов`язань відповідачем.

Судом першої інстанції обґрунтовано прийнято до уваги, що до клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій відповідачем не додано жодних доказів, з яких би суд мав можливість визначити майновий стан відповідача, що унеможливлює вирішення питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій через майновий стан відповідача, який взяв участь у зобов`язанні. При цьому, неналежне планування своєї господарської діяльності відповідачем, взяття на себе зобов`язань, які він фактично не може виконати, за обґрунтованими висновками суду першої інстанції, не повинно порушувати права позивача як господарюючого суб`єкта, а ризики від власної господарської діяльності відповідача не може бути покладено на позивача, оскільки це порушує принцип розумності та справедливості.

Оцінивши доводи сторін по даній справі, взявши до уваги обставини, які мають істотне значення для вирішення питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій та виходячи з балансу інтересів сторін, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку про відсутність виключних обставин, які б свідчили про наявність підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу та пені.

Поряд із цим колегія суддів апеляційної інстанції враховує, що за змістом статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів.

Відповідач, укладаючи Договір №УЗ/ЦЛ-18302/Ю від 04.07.2018, був достеменно обізнаний щодо можливості нарахування штрафу та пені за прострочку виконання ним зобов`язання.

Звідси є вірними висновки суду першої інстанції про наявність в матеріалах справи належних та достатніх доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, які підлягають задоволенню у повному обсязі.

Отже доводи відповідача, що викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для скасування оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції у даній справі, яке ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, у суду апеляційної інстанції відсутні.

Враховуючи те, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які в даному випадку не підтверджують ухвалення судом першої інстанції рішення у даній справі із порушеннями, визначеними статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку частини четвертої статті 269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, тому апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОПРОФСЕРВІС», м. Харків на рішення Господарського суду Харківської області від 19.11.2019 по справі № 922/2390/19 залишається без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 19.11.2019 по справі № 922/2390/19 - без змін.

Оскільки апеляційна скарга відповідача залишена без задоволення, то згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОПРОФСЕРВІС», м. Харків на рішення Господарського суду Харківської області від 19.11.2019 по справі № 922/2390/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 19.11.2019 по справі № 922/2390/19 залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОПРОФСЕРВІС», м. Харків.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 11.03.2020

Головуючий суддя С.В. Барбашова

Суддя Н.М. Пелипенко

Суддя В.І. Пушай