УХВАЛА

м. Київ

03.03.2020Справа № 910/15484/19

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «С.Т.М. - Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Максимер»

про стягнення 242 309, 17 грн.,

Суддя Ломака В.С.

Секретар судового засідання Вегера А.В.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "С.Т.М. - Україна" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Максимер" (далі - відповідач) про стягнення 242 309, 17 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на те, що між ним та відповідачем 10.05.2016 року було укладено договір поставки № 0050-16, відповідно до умов якого позивач зобов`язався передати (поставити), а відповідач прийняти та оплатити товар. Відповідач означений товар вчасно не оплатив, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість, у зв`язку з чим позивач вирішив звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.11.2019 відкрито провадження у справі № 910/15484/19, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

24.12.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представниками сторін подано заяву про затвердження мирової угоди у справі № 910/15484/19.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.01.2020 судове засідання призначено на 28.01.2020 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.01.2020 у судовому засіданні оголошено перерву до 11.02.2020 року.

10.02.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано заяву про залишення позову без розгляду

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.02.2020 у судовому засіданні оголошено перерву до 25.02.2020 року.

У судовому засіданні 25.02.2020 року представником позивача подано заяву про відмову від позову.

У судовому засіданні 25.02.2020 року оголошено перерву до 03.03.2020 року.

Розглянувши подану сторонами на затвердження суду мирову угоду від 21.12.2019, суд зазначає наступне.

Так, положеннями частини 1 статті 192 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Верховний Суд у постанові від 08.05.2019 у справі № 910/32312/15 зазначив, що господарський суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору. Мирова угода не може вирішувати питання про права і обов`язки сторін, які можуть виникнути у майбутньому, а також стосуватися прав і обов`язків інших юридичних чи фізичних осіб, які не беруть участі у справі або, хоча й беруть таку участь, але не є учасниками мирової угоди. Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини однозначно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін.

Укладення мирової угоди, як способу реалізації процесуальних прав, є правом сторони, яке, в свою чергу згідно процесуального Закону неможливо реалізувати якщо такі дії суперечать законодавству або це призводить до порушення чиїх - небудь прав і охоронюваних законом інтересів.

Водночас, дослідивши зміст поданої сторонами на затвердження мирової угоди від 21.12.2019, суд зазначає, що п. 3, п. 4, п. 5 мирової угоди свідчать про встановлення для відповідача обов`язку, виконання якого вчасно є неможливим, оскільки дата виконання на час затвердження мирової угоди вже минула.

Таким чином, умови угоди передбачають необхідність вчинення певних дій у минулому по відношенню до ймовірної дати набрання чинності означеною угодою (винесення ухвали про її затвердження), що може призвести до виникнення нових спорів між сторонами.

Отже, укладена між сторонами мирова угода суперечить процесуальному законодавству і не може бути затверджена судом.

Частиною 5 статті 192 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо:

1) умови мирової угоди суперечать закону або порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або

2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Враховуючи вищевказані положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що подана сторонами на затвердження суду мирова угода не відповідає вимогам статті 192 Господарського процесуального кодексу України та не підлягає затвердженню.

Крім того, розглянувши подану позивачем заяву про залишення позову без розгляду, суд зазначає наступне.

Згідно з приписами пункту 5 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (частина 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, перше судове засідання у справі № 910/15484/19 було відкрито 28.01.2020 року, тоді як заяву про залишення позову без розгляду подано позивачем 10.02.2020 року, тобто після початку розгляду справи по суті.

За таких обставин, оскільки заява позивача про залишення позову без розгляду надійшла після початку розгляду справи по суті, суд відмовляє у задоволенні означеної заяви.

При цьому, судом розглянуто заяву позивача про відмову від позову та вирішено задовольнити її, враховуючи наступне.

Положеннями частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина 2 вищевказаної норми процесуального права передбачає, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з частинами 1-3 статті 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє (частина 5 статті 191 Господарського процесуального кодексу України).

Аналіз приписів статті 191 Господарського процесуального кодексу України дає підстави дійти до висновку, що підставами відмови господарським судом у задоволенні заяви про відмову від позову є:

- представник відповідної сторони обмежений у повноваженнях на вчинення процесуальної дії (відмови від позову);

- відмова позивача від позову у справі, в якій особу представляє її законний представник, суперечить інтересам особи, яку він представляє.

Як зазначив Верховний Суд у постанові № 925/2151/14 від 17.04.2019, положення статті 191 Господарського процесуального кодексу України не встановлюють підставу для відмови у задоволенні заяви про відмову від позову у вигляді того, що така відмова порушує права як товариства, так і інших осіб, окрім випадків коли особу позивача представляє її законний представник і його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Також приписами статті 191 Господарського процесуального кодексу України не визначено підставу для відмови у задоволенні заяви про відмову від позову у зв`язку з її недостатньою обґрунтованістю.

Розглянувши подану позивачем 25.02.2020 року заяву про відмову від позову суд встановив, що її підписано представником Товариства з обмеженою відповідальністю «С.Т.М. - Україна» Володько І.С., повноваження якого підтверджуються довіреністю від 29.01.2020 року, за підписом директора Гнатюк В.В., посадове становище якого підтверджується інформацією, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Враховуючи, що відмова від позову або частини позовних вимог є формою реалізації передбаченого статтею 14 Господарського процесуального кодексу України принципу диспозитивності господарського судочинства та не суперечить інтересам позивача, суд дійшов висновку про прийняття відмови позивача від позову.

У зв`язку з тим, що позивач з власної ініціативи письмовою заявою відмовився від позову і відмова прийнята господарським судом, провадження у справі підлягає закриттю на підставі частини 3 статті 191 та пункту 4 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 130, 191, 226, п. 4 ч. 1 ст. 231, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у затвердженні мирової угоди від 21.12.2019, укладеної між Товариством з обмеженою відповідальністю «С.Т.М. - Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Максимер».

2. Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «С.Т.М. - Україна» про залишення позову без розгляду.

3. Прийняти відмову Товариства з обмеженою відповідальністю «С.Т.М. - Україна» від позову.

4. Закрити провадження у справі № 910/15484/19 на підставі пункту 4 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

5. Відповідно до статті 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та відповідно до підпункту 17.5 п. 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складання.

Повний текст ухвали складено та підписано 03.03.2020 року.

Суддя В.С. Ломака