ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" березня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/78/20

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Алвас" (68600, Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Соборна (колишня Калініна), б.33, кв.2; )

до відповідача: Сільськогосподарський виробничий кооператив «Криничне» (68742, Одеська обл., Болградський р-н, с.Криничне, вул.Інзовська, б.146; )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар судового засідання Ісак Д.П.

Представники сторін:

Від позивача: Воронков В. О.- на підставі довіреності від 02.01.2020р.

Від відповідача : не з`явився;

В засіданні брали участь:

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: не з`явився;

Суть спору: Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю (далі- ТОВ) "Алвас", звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Сільськогосподарського виробничого кооперативу ( далі- СВК) «Криничне» про стягнення заборгованості по договору поставки нафтопродуктів №49 від 01.06.2019р. у сумі 97 255 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.01.2020р. відкрито провадження у справі № 916/78/20. Прийнято справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 28.01.2020р.

У судовому засіданні, що відбулося 28.01.2020р., представник позивача позов підтримує з підстав, викладених у позовній заяві, просить суд його задовольнити.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.01.2020р. розгляд справи відкладено на 18.02.2020р. у зв`язку із неявкою представника відповідача.

18 лютого 2020р. до Господарського суду Одеської області надійшло клопотання представника ТОВ "Алвас" щодо розгляду справи №916/78/20 за його відсутністю та задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідача у справі - СВК «Криничне» про місце , дату та час розгляду справи повідомлено належним чином, що підтверджується наявними у справі поштовими повідомленнями про вручення. Але, відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив, представник відповідача в судові засідання не з`являвся.

Відповідно до частини дев`ятої статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позивач у позовній заяві зазначив, що 01.06.2019р. між ТОВ "Алвас" (Продавець) та СВК «Криничне» (Покупець) був укладений Договір поставки нафтопродуктів №49, згідно п.1.1 якого Продавець зобов`язується поставити у власність Покупця нафтопродукти, а Покупець зобов`язується оплатити та прийняти нафтопродукти відповідної якості для їх комерційного використання в своїй господарській діяльності на умовах, передбачених даним Договором.

Відповідно до п.8.1 Договору цей Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими особами та діє до 31.12.2019р., а в частині взаєморозрахунків до повного виконання.

За умовами п.2.3 Договору кількість товару визначається за усною домовленістю сторін та відображається в накладних , і є підставою для здійснення взаєморозрахунків між сторонами.

Згідно п.2.5 Договору ціна та кількість товару , визначені на умовах цього Договору та визначені при поставці нафтопродуктів в накладних, вважаються узгодженими сторонами і не вимагають складання інших доповнень до Договору.

У п.4.1 Договору сторони домовилися, що поставка товару підтверджується накладними документами на товар (видатковими, товарно-транспортними накладними), що підписані представниками обох сторін.

Позивач зазначає, що на виконання своїх зобов`язань за Договором, згідно видаткової накладної №РН-0000386 від 07.10.2019р. та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №386 від 07.10.2019р. , він здійснив поставку товару- 2.450 літрів бензину автомобільного А-95 Євро 5-Е5, на загальну суму 62 475 грн. ; згідно видаткової накладної №РН-0000435 від 31.10.2019р. та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №435 від 31.10.2019р. , він здійснив поставку товару- 2.190 літрів бензину автомобільного А-95 Євро 5-Е5, на загальну суму 54 750 грн. Загальна вартість поставленого товару становить 117 225 грн.

Відповідно до п.3.1 Договору форма оплати- передоплата, згідно виставленого рахунку.

За матеріалами справи, 04.10.2019р. ТОВ "Алвас" було виставлено рахунок -фактуру №СФ-0000425 на суму 62 475 грн. та 29.10.2019р. було виставлено рахунок-фактуру №СФ-0000470 на суму 54 750 грн.

Але, в порушення умов п.3.1 Договору СВК «Криничне» свої зобов`язання по оплаті поставленого товару виконало частково, у сумі 20 000 грн. За таких обставин, за розрахунком позивача, заборгованість відповідача по оплаті за отриманий товар становить 97 225 грн.

З метою досудового врегулювання спору 29.11.2019р. ( вих.№68) позивач направив на адресу відповідача претензію щодо погашення заборгованості, але відповіді та задоволення отримано не було.

Позивач також зауважив, що сторонами було складено акт звіряння взаєморозрахунків станом на 29.11 .2019р. , згідно якого відповідач погодився з наявною у нього заборгованістю перед ТОВ "Алвас" у розмірі 97 225 грн.

У якості нормативного обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення ч.1, ч.2 ст.193 Господарського кодексу України , згідно якої суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, позивач зазначив, що відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ст.612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст. 526, 530, ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України, позивач вважає що наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 97 225 грн.

Відповідач своїм правом на судовий захист не скористався.

Виходячи з матеріалів справи, пояснень представника позивача, судом встановлено, що 01.06.2019р. між ТОВ "Алвас" (Продавець) та СВК «Криничне» (Покупець) був укладений Договір поставки нафтопродуктів №49, згідно п.1.1 якого Продавець зобов`язується поставити у власність Покупця нафтопродукти, а Покупець зобов`язується оплатити та прийняти нафтопродукти відповідної якості для їх комерційного використання в своїй господарській діяльності на умовах , передбачених даним Договором.

Зазначений договір за своєю правовою природою є договором поставки, адже, відповідно до положень ч.ч.1,2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п.8.1 Договору цей Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими особами та діє до 31.12.2019р., а в частині взаєморозрахунків до повного виконання.

Згідно ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Отже, з моменту укладення Договору поставки нафтопродуктів №49 від 01.06.2019р. між сторонами за цим Договором виникли певні зобов`язання. Зокрема, у Продавця виникло зобов`язання поставити у власність Покупця нафтопродукти, а у Покупця виникло зобов`язання оплатити та прийняти нафтопродукти на умовах , передбачених даним Договором.

За приписами ч.1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Крім того, згідно ст. 663 цього Кодексу продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Відповідно до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

За умовами п.2.3 Договору кількість товару визначається за усною домовленістю сторін та відображається в накладних , і є підставою для здійснення взаєморозрахунків між сторонами.

Згідно п.2.5 Договору ціна та кількість товару , визначені на умовах цього Договору та визначені при поставці нафтопродуктів в накладних, вважаються узгодженими сторонами і не вимагають складання інших доповнень до Договору.

У п.4.1 Договору сторони домовилися, що поставка товару підтверджується накладними документами на товар (видатковими, товарно-транспортними накладними), що підписані представниками обох сторін.

За матеріалами справи, на виконання своїх зобов`язань за Договором позивач здійснив поставку товару, а саме: згідно видаткової накладної №РН-0000386 від 07.10.2019р. та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №386 від 07.10.2019р. поставлено товар- 2.450 літрів бензину автомобільного А-95 Євро 5-Е5, на загальну суму 62 475 грн. ; згідно видаткової накладної №РН-0000435 від 31.10.2019р. та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №435 від 31.10.2019р. поставлено товар- 2.190 літрів бензину автомобільного А-95 Євро 5-Е5, на загальну суму 54 750 грн. Загальна вартість поставленого товару становить 117 225 грн.

Відповідно до п.3.1 Договору форма оплати- передоплата, згідно виставленого рахунку.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було виставлено відповідачу 04.10.2019р. для оплати рахунок -фактуру №СФ-0000425 на суму 62 475 грн. та 29.10.2019р. було виставлено рахунок-фактуру №СФ-0000470 на суму 54 750 грн.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч.1, ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст.ст.173,175 Господарського кодексу України цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, визнається майново-господарським зобов`язанням. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

При цьому, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ст.612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи викладене вище, на думку суду, наявні щодо стягнення з СВК «Криничне» на користь ТОВ "Алвас" заборгованості у розмірі 97 225 грн.

Згідно ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

При цьому, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також, визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

На думку суду, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є таким, що передбачений положеннями ст.16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України, та є таким, що забезпечить відновлення порушеного права позивача.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказів належного виконанням умов Договору поставки нафтопродуктів №49 від 01.06.2019р. відповідачем у справі до суду не надано.

З урахуванням всього викладеного вище, позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Алвас" підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст. 129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Алвас" до Сільськогосподарського виробничогокооперативу «Криничне» про стягнення - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Криничне» (68742, Одеська обл., Болградський р-н, с.Криничне, вул.Інзовська, б.146; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Алвас" (68600, Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Соборна (колишня Калініна), б.33, кв.2; ) заборгованість у сумі 97 225 грн 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 грн 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст складено 06 березня 2020 р.

Суддя Н.В. Рога