ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.02.2020 справа № 914/2554/19

Господарський суд Львівської області у складі судді Мазовіти А.Б. за участю секретаря судового засідання Андрусика В.Д., розглянув матеріали позовної заяви
за позовом: Моторного (транспортного) страхового бюро України, м. Київ
до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 , с. Старичі, Львівська область
про стягнення 47 909,92 грн

за участю представників:
від позивача: не з`явився
від відповідача: Цінкевич М.Б. представник

Обставини розгляду справи.
09.12.2019 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Моторного (транспортного) страхового бюро України, м. Київ до Господарського суду Львівської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , с. Старичі, Львівська область про стягнення 47 909,92 грн.
Ухвалою суду від 12.12.2019 позовну заяву було залишено без руху.
23.12.2019 через канцелярію суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла клопотання про усунення недоліків (вх. №54162/19 від 23.12.2019).
Ухвалою від 27.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, засідання призначено на 27.01.2020.
27.01.2020 через канцелярію суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву (вх. №4150/20 від 27.01.2020).
Ухвалою від 27.01.2020 суд відклав розгляд справи на 17.02.2020.
13.02.2020 через канцелярію суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла відповідь на відзив (вх. №7960/20 від 13.02.2020).
В судовому засіданні 17.02.2020 було оголошено перерву до 27.02.2020.
27.02.2020 через канцелярію суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшло клопотання про долучення доказів (вх. №10106/20 від 27.02.2020).
Сторонам роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 42, 46 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.
Суть спору та правова позиція сторін.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_1 було пошкоджено автомобіль Мазда-6 реєстраційний номер НОМЕР_2 . Розмір заподіяної автомобілю Мазда-6 шкоди внаслідок вказаного ДТП склав 47 367,89 грн. У зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вказаного ДТП не була застрахована, шкода, завдана ДТП власнику автомобіля Мазда-6 не була відшкодована, останній звернувся до позивача про виплату страхового відшкодування. Позивач 29.07.2016 та 20.12.2016 здійснив виплату власникові автомобіля Мазда-6 страхового відшкодування в розмірі 47 909,92 грн. В подальшому позивач звернувся з регресною вимогою до відповідача про відшкодування виплаченої суми, однак відповідачем вказана вимога залишена без розгляду та задоволення. У зв`язку з цим, відповідно до ст.ст. 1166, 1188, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просив стягнути з відповідача 47 909,92 грн.
В судових засіданнях представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у поданому через канцелярію суду відзиві, усних поясненнях. В своїх запереченнях зазначив, що автомобіль, яким керував ОСОБА_1 , на балансі відповідача не перебував, номерний знак за відповідачем не закріплений, ОСОБА_1 в момент вчинення ДТП жодних службових обов`язків не виконував.
У процесі розгляду справи суд встановив наступне.
22.04.2016 о 14:00 год в м. Львові по вул. Чорновола ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Фольсваген Пасат», державний номерний знак НОМЕР_3 , не урахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, не впорався з керуванням, допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Мазда-6», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , що призвело до пошкодження зазначених транспортних засобів.
Постановою Вижницького районного суду Чернівецької області від 15.07.2016 у адміністративній справі №713/1075/16-п ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та звільнено від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення.
29.04.2016 ОСОБА_2 звернувся до позивача із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду.
01.06.2016 експертом-автотоварознавцем ОСОБА_3 складено висновок №57 експертного автотоварознавчого дослідження, в якому зазначено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Мазда-6», номерний знак НОМЕР_2 , на момент огляду становить 47 367,89 грн.
06.06.2016 ОСОБА_2 звернувся до позивача із заявою про виплату відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.
01.08.2016 позивачем було сплачено послуги аварійного комісара у розмірі 542,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №0106/16рв від 29.07.2016 (проведено банком 01.08.2016).
22.12.2016 позивач згідно наказу №10115 від 19.12.2016 виплатив ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 47 367,92 грн, що підтверджується платіжним дорученням №10115рв від 20.12.2016 (проведено банком 22.12.2016).
За вих. №768МТСБУ від 11.12.2018 відповідачу було надіслано вимогу про відшкодування шкоди в розмірі 47 409,92 грн, яка залишена без розгляду та задоволення.
З огляду на факт виплати позивачем страхового відшкодування, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 47 367,92 грн та послуг аварійного комісара у розмірі 542,00 грн.
Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;
Одним з основних завдань Моторного (транспортного) страхового бюро України є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (п. 39.2.1. вказаного закону).
Відповідно до п.п. «а» п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Статтею 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Як встановлено судом, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Фольсваген Пасат» державний номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_1 не була застрахована, у зв`язку із чим Моторне (транспортне) страхове бюро України виплатило страхове відшкодування та вартість послуг аварійного комісара в розмірі 47 909,92 грн у зв`язку з пошкодженням внаслідок ДТП автомобіля «Мазда-6», номерний знак НОМЕР_2 . Вказане ДТП відбулось внаслідок порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_1 (мобілізованим ВЧ НОМЕР_1 ), який визнав свою вину, що встановлено постановою Вижницького районного суду Чернівецької області від 15.07.2016 у адміністративній справі №713/1075/16-п.
Позивач звернувся до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (згідно директиви Міністерства оборони України та ГШ ЗСУ умовне найменування Військова частина НОМЕР_4 ) про відшкодування розміру виплаченого відшкодування, оскільки, на думку позивача, транспортний засіб «Фольсваген Пасат» державний номерний знак НОМЕР_3 належав Військовій частині НОМЕР_1 на праві власності (користування).
Підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, що включає в себе певні елементи: шкода; протиправність поведінки особи, яка заподіяла шкоду; причинний зв`язок між ними; вина. Відсутність хоча б однієї із цих умов є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення шкоди.
Як зазначалося вище, відповідно до ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідач проти позову заперечив, пославшись на те, що транспортний засіб «Фольсваген Пасат» державний номерний знак НОМЕР_3 Військовій частині НОМЕР_1 на праві власності (користування) не належить.
На підтвердження наведеного відповідачем було долучено копії витягу з Книги №1463 обліку діапазону номерних знаків Військової частини НОМЕР_4 (Військова частина НОМЕР_5 ), наказу командира ВЧ НОМЕР_4 №51-АД від 28.01.2020, оборотної відомості автомобільного майна за квітень 2016 року та грудень 2016 року.
Відповідно до п. 1.1. Правил використання номерних знаків, установлення (нанесення) розпізнавальних знаків, кольорографічних схем, написів і спеціальних сигналів на транспортних засобах Збройних Сил України, затверджених наказом Міністра оборони України 10.04.2006 №184, ці Правила встановлюють єдиний порядок обліку і розподілу номерних знаків за серіями та цифровими позначеннями, установлення (нанесення) розпізнавальних знаків, кольорографічних схем, написів і спеціальних сигналів на транспортних засобах Збройних Сил України.
Згідно п. 1.3. Правил номерні знаки виготовляються із застосуванням цифрових позначень від « 0» до « 9» та літер української абетки. Кількість цифр на номерних знаках - 5, кількість літер - 1. Два останніх символи номерного знака - літера та цифра - є серією номерного знака.
Пунктом 1.9. Правил встановлено, що діапазони номерних знаків закріплюються за військовими частинами та видаються на транспортні засоби.
Згідно п. 2.1. Правил, облік діапазонів номерних знаків військової частини здійснюється у Книзі обліку діапазонів номерних знаків машин і причепів.
Забороняється передавати транспортні засоби з однієї військової частини до іншої з номерними знаками та встановлювати на транспортні засоби номерні знаки діапазонів, які не закріплені за військовою частиною (п. 2.6 Правил).
Як вбачається із витягу з Книги №1463 обліку діапазону номерних знаків Військової частини НОМЕР_4 , за вказаною військовою частиною закріплено діапазони цифрових позначень А9 та Р9. Натомість, номерний знак НОМЕР_3 за Військовою частиною НОМЕР_1 не закріплений.
Відповідно до оборотної відомості автомобільного майна за квітень 2016 року, на обліку Військової частини НОМЕР_4 перебували транспортні засоби Mercury Villaqer та Renault Trafic. Вказані транспортні засоби перебували на обліку також станом на грудень 2016, що підтверджується оборотною відомістю автомобільного майна за грудень 2016 року.
Позивач у позовній заяві також посилається на обставини, які встановлені постановою Вижницького районного суду Чернівецької області від 15.07.2016 у адміністративній справі №713/1075/16-п та які, відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, не потребують доказування у даній справі.
Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Водночас, у постанові Вижницького районного суду Чернівецької області від 15.07.2016 у адміністративній справі №713/1075/16-п не встановлено факту перебування у власності чи користуванні відповідача транспортного засобу «Фольсваген Пасат» державний номерний знак НОМЕР_3 . Єдиним зв`язком вказаної події із відповідачем є особа правопорушника водія ОСОБА_1 , щодо якого зазначено, що він є мобілізованим Військової частини НОМЕР_5 .
Позивачем не долучено до матеріалів справи належних та допустимих доказів, зокрема, витягів, довідок з баз даних, договорів оренди, тощо, які б підтверджували факт перебування у власності чи користуванні відповідача транспортного засобу «Фольсваген Пасат» державний номерний знак НОМЕР_3 . Позивачем не долучено також доказів на спростування заперечень відповідача щодо володіння вказаним транспортним засобом.
Суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_5 від 25.12.2015 №1850 «Про організацію служби військ і бойового навчання у військовій частині на 2016 навчальний рік», копія якого долучено до матеріалів справи, встановлено розпорядок дня військової частини на 2016 рік.
Згідно вказаного розпорядку дня для офіцерів, прапорщиків, військовослужбовців військової служби, працівників ЗСУ встановлено обідню перерву з 13:00-13:30 год до 15:00-15:30 год.
Як зазначалося вище, ДТП за участю ОСОБА_1 сталася о 14:00 год. Водночас, згідно п. 1 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять). Місцезнаходженням Військової частини НОМЕР_5 є с. Старичі Яворівського району Львівської області, однак ДТП сталося у м. Львові. В матеріалах справи відсутні докази, що в момент ДТП ОСОБА_1 виконував службову поїздку у м. Львів, перебування у м. Львові відповідало його обов`язкам як військовослужбовця або його було направлено у м. Львів за наказом відповідного командира, тощо.
Таким чином, позивачем не доведено причинного зв`язку між шкодою та поведінкою (протиправною) відповідача, відповідачем спростована його вина у заподіянні шкоди транспортного засобу «Мазда-6», номерний знак НОМЕР_2 внаслідок ДТП.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необґрунтовані та безпідставні, а тому в позові слід відмовити.
Оскільки спір виник з вини позивача, судові витрати по розгляду справи відповідно до ст. 129 ГПК України необхідно покласти на позивача.
З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 241, 326 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

В судовому засіданні 27.02.2020 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 02.03.2020.

Суддя Мазовіта А.Б.