ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2020 р. Справа№ 920/1014/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представників згідно з протоколом судового засідання від 02.03.2020

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Сумської області від 10.12.2019 (повний текст складено 17.12.2019)

у справі № 920/1014/19 (суддя Джепи Ю.А.)

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства Білопільської міської ради «Теплосервіс Білопілля»

про стягнення 454 425, 90 грн,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

У жовтні 2019 року Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - АТ «НАК «Нафтогаз України») звернулося до Господарського суду Сумської області з позовом до Комунального підприємства Білопільської міської ради «Теплосервіс Білопілля» (далі - КП «Теплосервіс Білопілля») про стягнення 454 425, 90 грн, у тому числі: пеня у сумі 256 516, 05 грн, 3% річних у сумі 59 539, 18 грн; інфляційні втрати у сумі 138 370, 67 грн. Також позивач просив відшкодувати сплачений судовий збір та інші витрати, пов`язані з розглядом даної справи.

Позовні вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань з оплати поставленого газу, що призвело до сплати вартості газу з пропуском строку, передбаченого договором, у зв`язку з чим і були нараховані суми заявлені до стягнення.

2. Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Сумської області від 10.12.2019 позов задоволено частково. Стягнуто з КП «Теплосервіс Білопілля» на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» 128 258, 03 грн пені, 59 539, 18 грн - 3% річних, 138 370, 67 грн інфляційних втрат та 6 816, 39 грн судового збору. В частині стягнення 128 258, 03 грн пені відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що оскільки відповідачем не виконані умови договору щодо оплати отриманого природного газу, він зобов`язаний сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три відсотки річних від простроченої суми. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та відсотків річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Нарахована сума пені визнана судом першої інстанції такою, що здійснена в порядку та в розмірі, передбаченому договором. При цьому суд апеляційної інстанції врахував заявлене відповідача у відзиві клопотання про зменшення нарахованої пені. Так, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для часткового задоволення вимоги відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву ПАТ «НАК «Нафтогаз України», щодо зменшення розміру пені та зменшив її розмір на 50%.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

У січні 2020 року АТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 10.12.2019 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 128 258, 03 грн та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ «НАК «Нафтогаз України» щодо стягнення пені в розмірі 128 258,03 грн задовольнити.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «НАК «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Сумської області від 10.12.2019. Надано учасникам справи час для подачі відзиву, заперечень, клопотань та заяв. Призначено до розгляду апеляційну скаргу у судовому засіданні на 02.03.2020.

02.03.2020 у судове засідання з`явилися представники сторін - позивача та відповідача.

Представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати. Представник відповідача проти вимоги апеляційної скарги заперечив та просив відмовити в її задоволенні.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

АТ «НАК «Нафтогаз України» в апеляційній скарзі не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині зменшення заявленої до стягнення пені на 50 %.

Скаржник зазначає, що ним на підставі пункту 8.2. укладеного між сторонами договору було правомірно заявлено до стягнення пеню в розмірі 256 516, 05 грн, при цьому судом задоволено лише 128 258, 03 грн.

Апелянт зазначає, що доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості відповідає положенням п. 6.1. договору, зокрема, щодо строку оплати за отриманий та спожитий природний газ, а саме: остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. В мотивувальній частині рішення, суд, як вважає скаржник, не зазначив підстав зменшення пені, норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування при зменшенні пені. Тоді як, господарський суд при вирішенні питання щодо зменшення пені повинен був об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення та врахувати при цьому інтереси позивача.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

02.03.2020 на адресу суду апеляційної інстанції від КП «Теплосервіс Білопілля» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Відзив прийнято в порядку ст. 263 ГПК України.

КП «Теплосервіс Білопілля» зазначає, що є комунальним підприємством, остаточний розрахунок за отриманий газ здійснив ще у 2018 році. Також відповідач зазначає, що знаходиться у важкому фінансовому стані, що підтверджується доданими до матеріалів справи документами (дебіторська та кредиторська заборгованість, наявність збитків, тощо).

При цьому, на переконання сторони, позивачем не доведено понесення ним збитків внаслідок порушення відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань за договором. У зв`язку з чим вважає правомірним застосування судом першої інстанції ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як вірно з`ясовано судом першої інстанції, 21.09.2017 між АТ «НАК «Нафтогаз України» та КП «Теплосервіс Білопілля» укладено договір № 6143/1718-БО-29 постачання природного газу (далі - договір), відповідно до п. 1.1., 1.2. якого постачальник зобов`язується постачати споживачеві у 2017 - 2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами / організаціями.

Порядок та умови передачі природного газу сторони узгодили в розділі 3 договору, ціна природного газу - в розділі 5 договору.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 5 149 171, 82 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Факт поставки зазначеного обсягу газу сторонами не спростовувалося, як і факт оплати поставленого газу з пропуском строку, передбаченого умовами договору.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, застосовані ним положення законодавства та межі апеляційного перегляду рішення суду

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Між сторонами склалися правовідносини з постачання природного газу. Спір стосується наявності підстав для стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку з простроченням зобов`язання зі своєчасної оплати поставленого газу. При цьому рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі (50% суми заявленої до стягнення пені).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір. Договір в силу вимог ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 Господарського кодексу України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частиною 1 ст. 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором постачання одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з вимогами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1 договору.

Пунктами 1 ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 8.2 договору сторони узгодили, що у разі невиконання відповідачем п. 6.1 договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі 16,4% річних (15,3% річних з 01.01.2018 згідно з додатковою угодою №1), але не більше подвійної облікової ставки, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Вказаний пункт договору узгоджується із положеннями ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», відповідно до яких платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Суд першої інстанції, перевіривши розрахунки АТ «НАК «Нафтогаз України», дійшов правомірного висновку, що 256 516, 05 грн - пені, 59 539, 18 грн - 3% річних, 138 370, 67 грн інфляційних втрат позивачем нараховані відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у відзиві на позов було заявлено клопотання про зменшення розміру пені, яке мотивовано таким.

КП «Теплосервіс Білопілля» здійснило остаточний розрахунок за отриманий за договором 6144/1718-КП-29 від 21.09.2017 природний газ у 2018 році. Станом на дату звернення позивача до суду з позовною заявою, зобов`язання по сплаті за поставлений газ виконані відповідачем у повному обсязі.

КП «Теплосервіс Білопілля» є комунальним підприємством, основним видом діяльності якого є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря бюджетним установам / організаціям.

Відповідач знаходиться у важкому фінансовому стані, має значний обсяг дебіторської заборгованості, зокрема на 31.12.2017 - 5 136, 0 тис. грн, на 01.01.2019 - 5 194, 0 тис. грн, на 30.09.2019 - 2 897, 0 тис. грн. Чисті збитки за 2017 рік становили 910, 0 тис. грн, за 9 місяців 2019 року - 1 688, 0 тис. грн (підтверджується доданими до відзиву балансами та звітами про фінансові результати).

КП «Теплосервіс Білопілля» має також значену кредиторську заборгованість, загальним розміром станом на 30.09.2019 - 6067 тис. грн, у тому числі із заробітної плати - 358 тис. грн.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що у діях відповідача відсутній умисел у порушенні зобов`язань з причин несвоєчасної виконання контрагентами перед відповідачем своїх зобов`язань з оплати теплової енергії та неналежною платіжною дисципліною контрагентів у здійсненні оплати послуг з теплопостачання (підтверджується відомістю по нарахуванню та сплаті за спожиту теплову енергію).

При цьому скаржником, ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції, не доведено понесення ним збитків внаслідок порушення відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань за договором. До того ж, питання наявності неправомірного зменшення розміру заявленої пені, скаржником в апеляційній скарзі взагалі не ставилося. Єдиним доводом скаржника є нарахування пені у відповідності з умовами договору.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні принципи наведено у ст. 233 Господарського кодексу України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За змістом наведених вище норм, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 26.09.2019 у справі № 922/3613/18, від 08.05.2018 у справі №924/709/17.

Отже, питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Враховуючи вищевикладені обставини та надані відповідачем в обґрунтування підстав зменшення нарахованої пені докази, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимоги відповідача, викладеній у відзиві на позовну заяву ПАТ «НАК «Нафтогаз України», щодо зменшення розміру пені, у зв`язку з чим зменшив її розмір на 50%.

Водночас, суд апеляційної інстанції відзначає, що при вирішенні питання щодо зменшення розміру пені судом першої інстанції було дотримано принципу збалансованості інтересів сторін, а також враховано те, що відповідач є комунальним підприємством, що створено для задоволення потреб споживачів в теплопостачанні та змушене надавати послуги за вартістю, нижчої від її собівартості; сплата штрафних санкцій в повному обсязі, в даному випадку, зачіпає не лише майнові інтереси відповідача, а і інші інтереси щодо можливості забезпечувати централізоване теплопостачання установам бюджетної сфери та послуг з теплопостачання населенню.

Також судом першої інстанції взято до уваги добросовісну поведінку відповідача (сума основного боргу була повністю погашена відповідачем на момент звернення позивача з позовом), його фінансовий стан, а також те, що позивачем не надано доказів понесення збитків у зв`язку із таким простроченням.

Північний апеляційний господарський суд також зазначає, що в сукупності із об`єктивними обставинами, складної ситуації у державі та її економічного становища, обставини, на які посилався відповідач у клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій, свідчать про їх винятковість, а отже вбачається наявність підстав у суду першої інстанції для часткового задоволення такого клопотання.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції відзначає, що мінімальний розмір збитків, який міг понести позивач, компенсується за рахунок стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань та 50 % заявленої до стягнення пені.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно застосовано до спірних правовідносин положення ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України та ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та зменшено розмір штрафних санкцій. А тому такі доводи відхиляються як необґрунтовані.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в розмір 128 258, 03 грн.

Таким чином, на підставі ст. 2, 4, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Сумської області від 10.12.2019 у справі № 920/1014/19 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 10.12.2019 у справі №920/1014/19 - залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено - 03.03.2020

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім