ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2020 р. Справа №914/868/19

Місто Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Бонк Т.Б.,

суддів Бойко С.М.

Якімець Г.Г.

секретар судового засідання Н.Кишенюк

за участю представників сторін:

від позивача: Балобанов Олексій Валерійович - адвокат

від відповідача: Попко Олександр Михайлович - адвокат

розглянувши апеляційну скаргу: Товариства з обмеженою відповідальністю "СТИР-АГРОТЕХ", с.Тур`я, Буський р-н, Львівська обл. від 02.09.2019 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 30.07.2019, суддя С.М Коссак, повний текст складено - 09.08.19

у справі № 914/868/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСЕТОН", с.Ожидів, Львівська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "СТИР-АГРОТЕХ", с.Тур`я, Львівська область

про: стягнення заборгованості, ціна позову: 8 017 992,31грн.

ВСТАНОВИВ:

короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції:

на розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОСЕТОН» до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТИР-АГРОТЕХ» про стягнення заборгованості 8 017 992,31 грн., а саме: 6 250 000,00 грн боргу; 482 889,57 грн суми інфляційних втрат; 185 445,21 грн 3% річних; 1 099 657,53 грн пені та судовий збір в сумі 120 269,89грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 30.07.2019, суддя С.М Коссак, - позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «СТИР-АГРОТЕХ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОСЕТОН» - 6 250 000,00 грн. основної заборгованості, 482 889,57 грн інфляційних втрат, 185 445,21 грн 3% річних, 1 099 657,53 грн. пені та 120 269,89 грн відшкодування витрат на оплату судового збору.

Вищезазначене рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач всупереч взятих на себе зобовязань за договором позики своєчасно не повернув суму позики, у зв`язку з чим суд дійшов до висновку про наявність підстав для повернення суми основного боргу й нарахування штрафних санкцій за прострочення основного грошового зобов`язання, які розраховуються з суми боргу, що існувала у період прострочення.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів апеляційної скарги:

до апеляційного суду надійшла апеляційна скарга відповідача, в якій скаржник просить визнати поважними причини пропуску та поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, визнати поважними причини неподання доказів та відзиву на позов до суду першої інстанції, рішення суду першої інстанції - скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що:

1) відповідач вважає, що судом першої інстанції безпідставно задоволено позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за платіжними дорученнями від 10.08.2016 року та від 15.10.2016 року на загальну суму 1 050 000,0 грн без ПДВ, оскільки такі кошти не були спрямовані на виконання даного договору;

2) судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання відзиву та доказів, враховуючи також те, що засновник Товариства не може представляти інтереси товариства та бути його представником. Відтак, судом першої інстанції було безпідставно допущено ОСОБА_1 до участі в підготовчому засіданні в якості представника відповідача;

3) сторонами були підписані пояснення до платіжних доручень та уточнено призначення платежу в платіжних дорученнях, а також було укладено Договір про надання послуг в рослинництві на підставі якого відповідач зобов`язаний надати позивачу послуги з виконання робіт, доказів на підтвердження зазначеного суд першої інстанції безпідставно не прийняв.

До матеріалів апеляційної скарги скаржником долучено:

1)копії пояснень стосовно призначення платежу у платіжних дорученнях, якими позивач обгрунтовує позовні вимоги; копії податкових декларацій, якими апелянт підтверджує, що грошові кошти в сумі 3 900 000,00 грн. були зараховані не як поворотна фінансова допомога (позика), а як передоплата за договором про надання послуг в рослинництві №01-07-16 від 01.07.2016 та оприбутковані як дохід за відповідний період;

2)копії платіжних квитанцій, якими апелянт підтверджує сплату податків за дохід, отриманий у вигляді передоплати за договором про надання послуг в рослинництві №01-07-16 від 01.07.2016;

3)копію договору про надання послуг в рослинництві від 01.07.2016 року;

4)копію відзиву на позовну заяву, в якому відповідач просив суд першої інстанції долучити до матеріалів справи вищезазначені докази з наведенням причин пропуску строку на їх подання.

Обгрунтовуючи неможливість подання зазначених доказів в суді першої інстанції, апелянт покликається на те, що вони об`єктивно не залежали від нього, оскільки в підготовчому засіданні представництво відповідача (апелянта) здійснювала неуповноважена особа, що безпідтсавно допущена до судового процесу місцевим господарськи судом - ОСОБА_1, а не ОСОБА_2, який являється директором відповідача.

Як вбачається із матеріалів справи відповідачем укладено договір на правову допомогу з адвокатом Попко О.М. від 26.07.2019 №05-07/19. 29.07.19 представник відповідача ознайомився з матеріалами справи, на підставі чого 30.07.19 в судовому засіданні повноважним представником було подано відзив на позов а також докази по справі.

Проте, судом першої інстанції було відмовлено повноважному представнику відповідача у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання відзиву разом із доказами по справі. Останнім днем строку на подання відзиву для відповідача становив 18.07.2019.

Оскільки, місцевий господарський суд безпідставно допустив до участі в судовому процесі неналежного представника відповідача відзив з клопотанням про долучення доказів були подані з незначним пропуском процесуального строку дані докази впливають на повний та всебічний розгляд справи, апеляційний господарський суд розцінює зазначені обставини поважними та доходить до висновку про долучення до матеріалів справи, доданих до апеляційної скарги доказів .

Згідно з витягом протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2020, у зв`язку з перебуванням судді Матущака О.І. у відпустці, справу №914/868/19 розподілено до розгляду судді Якімець Г.Г., в зв`язку з чим склад колегії сформовано з суддів: Бонк Т.Б. - головуючий суддя, судді: Якімець Г.Г. та Бойко С.М.

Також 20.09.2019 року від скаржника на адресу суду подані додаткові пояснення до апеляційної скарги.

Зі змісту цих пояснень вбачається, що такі доповнюють вимоги та доводи, які містяться в апеляційній скарзі, а тому за своєю суттю є доповненнями до апеляційної скарги, порядок подання яких регламентується ст. 266 ГПК України.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 266 ГПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження. У разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази надіслання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи; в іншому випадку суд не враховує такі доповнення чи зміни.

Однак у даному випадку скаржником не дотримано вимог ч. 2 ст. 266 ГПК України оскільки такі додаткові пояснення були подані без доказів надіслання таких пояснень іншій стороні у справі. Відтак, апеляційний суд не враховує такі додаткові письмові пояснення скаржника.

В ухвалі Західного апеляційного господарського суду від 25.09.2019 року позивачу було встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 10.10.2019 року. Позивачем відзиву на апеляційну скаргу - не подано. Позивачем поза межами встановлено строку, а саме 31.10.2019 року були подані пояснення на апеляційну скаргу без клопотання про поновлення строку для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також без доказу надіслання таких пояснень іншій стороні у справі, а відтак такі письмові пояснення ТОВ «Агросетон» залишаються апеляційний судом без розгляду.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам та запереченням сторін, які містяться в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити частково, з огляду на наступне.

Згідно встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що :

03.06.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОСЕТОН» (Позикодавець, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СТИР-АГРОТЕХ» (Позичальник, відповідач у справі) укладено договір позики № 03-06-16ФД (надалі Договір).

За умовами п. 1 Договору, Позикодавець надає у власність Позичальнику грошові кошти (надалі - позика), а Позичальник зобов`язується повернути таку саму суму грошових коштів в порядку, на умовах та строки (терміни), визначених Договором. Загальна сума позики становить 10 000 000,00 (десять мільйонів) грн.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, в тому числі, є договори та інші правочини.

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що між сторонами у справі виникло цивільно-правове зобов`язання за договором позики в силу статті 11 ЦК України

Згідно частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно п. 4 Договору надання позики здійснюється Позикодавцем безготівково, шляхом банківського переказу грошових коштів на рахунок Позичальника.

З матеріалів справи вбачається, що в період з червня по жовтень 2016 р. позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти на загальну суму 6250 000,00 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (а.с.15-21).

Зокрема, апеляційним господарським судом встановлено, що:

платіжним дорученням №1 від 03.06.16 позивач перерахував на рахунок відповідача 1000000,00 грн. з призначення платежу поворотна фінансова допомога за договором №03-06-16 ФД від 03.06.2016.

платіжним дорученням №6 від 16.06.16 позивач перерахував на рахунок відповідача 950000,00грн. з призначення платежу поворотна фінансова допомога за договором №03-06-16 ФД від 03.06.2016.

платіжним дорученням №628 від 06.07.2016 позивач перерахував на рахунок відповідача 1500000,00 грн. з призначення платежу поворотна фінансова допомога за договором №03-06-16 ФД від 03.06.2016.

платіжним дорученням №953 від 01.08.2016 позивач перерахував на рахунок відповідача 750000,00 грн. з призначення платежу поворотна фінансова допомога за договором №03-06-16 ФД від 03.06.2016.

платіжним дорученням №1364 від 10.08.2016 позивач перерахував на рахунок відповідача 750000,00 грн. з призначення платежу поворотна фінансова допомога за договором №10-08-16ФД від 10.08.2016.

платіжним дорученням №1618 від 20.10.2016 позивач перерахував на рахунок відповідача 1000000,00 грн. з призначення платежу поворотна фінансова допомога за договором №03-06-16 ФД від 03.06.2016.

платіжним дорученням №1616 від 17.10.2016 позивач перерахував на рахунок відповідача 300000,00 грн. з призначення платежу поворотна фінансова допомога за договором №10-08-16ФД від 10.08.2016.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами визначено законом «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Згідно з п. 1.30 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжне доручення -розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Відповідно до п. 1.35 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» розрахунковий документ - документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача.

Відповідно до п. 1.7. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Згідно з п. 3.8. вказаної Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті реквізит: «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення: «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Аналогічна позиці викладена в постанові Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № Б8/036-11.

Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення: «Призначення платежу». Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 903/333/17.

В той же час, як вбачається із наявних в матеріалах справи платіжних доручень №1364 від 10.08.2016 та №1616 від 17.10.2016 позивач перерахував на рахунок відповідача кошти з призначенням платежу поворотна фінансова допомога за договором №10-08-16ФД від 10.08.2016, тобто за іншим договором аніж договір позики №03-06-2016ФД від 03.06.16.

Проте, доказів укладення іншого договору фінансової допомоги, а саме №10-08-16ФД від 10.08.2016, сторони суду не надали.

Як вбачається із підписаних сторонами пояснень до платіжних доручень, копії та оригінали яких долучені до матеріалів справи, сторони змінили в них призначення платежу, наступним чином:

призначення платежу в платіжному дорученні за №628 від 06.07.2016 змінено з ,,поворотна фінансова допомога згідно договору №03-06-16 ФД від 03.06.2016'' на ,,поворотна фінансова допомога згідно договору №03-06-2016ФД від 03.06.16 в сумі 400 000 грн, попередня оплата за надання послуг в рослинництві згідно договору №01-0716 від 01.07.2016 в сумі 1 100 000,00''. Тобто, платіжним дорученням №628 від 06.07.2016 в якості позики за договором №03-06-2016ФД від 03.06.16 було скеровано 400 000,00 грн., а решта суми в розмірі 1 100 000,00 грн. надання послуг в рослинництві згідно договору №01-07-16 від 01.07.16;

призначення платежу в платіжному дорученні за №953 від 01.08.2016,,поворотна фінансова допомога згідно договору №03-06-16 ФД від 03.06.2016'' на ,,попередня оплата за надання послуг в рослинництві згідно договору №01-07-16 від 01.07.16 в сумі 750 000,00 грн'';

призначення платежу в платіжному дорученні за №1364 від 10.08.2016 змінено з ,,поворотна фінансова допомога згідно договору №01-07-16 від 01.07.16'' на ,,попередня оплата за надання послуг в рослинництві згідно договору №01-07-16 від 01.07.16 в сумі 750 000,00 грн.'';

призначення платежу в платіжному дорученні за №1616 від 15.10.2016 змінено з ,,поворотна фінансова допомога згідно договору №03-06-16 ФД від 03.06.2016'' на ,,попередня оплата за надання послуг в рослинництві згідно договору №01-07-16 від 01.07.16 в сумі 300 000,00 грн.'';

призначення платежу в платіжному дорученні за №1618 від 20.10.2016 змінено з ,,поворотна фінансова допомога згідно договору №03-06-16 ФД від 03.06.2016'' на ,,попередня оплата за надання послуг в рослинництві згідно договору №01-07-16 від 01.07.16 в сумі 1 000 000,00 грн.'';

Таким чином, сторонами частково були скеровані кошти на виконання договору №01-07-16 від 01.07.16 за надання послуг в рослинництві.

Відповідно до Інструкції "Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" від 17.02.2003 за № 121/7442 нормами якої встановлено порядок заповнення платіжного доручення, вбачається, що зміна волевиявлення у розпорядженні коштами є господарськими правовідносинами та визначається цивільно-правовими угодами, укладеними між сторонами.

Таку позицію викладено Верховним судом у постанові від 19.06.2018 у справі №809/34/17.

На підтвердження своєї позиції Верховний суд зазначає, що уточнення інформації , вказаної у реквізиті ,,Призначення платежу'' виконаного платіжного доручення вирішується сторонами у порядку, узгодженому між ними, без участі банку. Верховний Суд посилається на лист НБУ від 09.06.2011 №25-111/1438-7141 ,,Про зміну інформації у реквізиті ,,Призначення платежу'', яким встановлено, що після списання коштів з рахунку платника питання щодо уточнення інформації, зазначеної у реквізиті ,,Призначення платежу'', вирішується між сторонами без участі банку.

Таким чином, зміна призначення платежів, проведених за платіжними дорученнями №628 від 06.07.2016 на суму 1 100 000,00 грн. без ПДВ; №953 від 01.08.2016 на суму 750 000,00 грн. без ПДВ; №1618 від 20.10.2016 року на суму 1 000 000,00 грн. без ПДВ була здійснена сторонами у відповідності до чинного законодавства.

Сторони у вищенаведених поясненнях до платіжних доручень які підписані сторонами змінили призначення платежів з ,,поворотна фінансова допомога згідно договору №03-06-16ФД від 03.06.2016'' на ,,попередня оплата за надання послуг в рослинництві згідно договору №01-07-16 від 01.07.2016 року''

Таким чином, позивачем було скеровано перераховані кошти на виконання договору №01-07-16 від 01.07.16 за надання послуг в рослинництві в якості попередньої оплати.

Крім того, реальність даних операцій відповідач доводить проведеним оподаткуванням таких, зокрема долученням до матеріалів справи копій податкових декларацій від 09.11.16 та від 09.02.2017 та бухгалтерської довідки згідно яких вбачається, що відповідач- ТзОВ "СТИР-АГРОТЕХ" сплатило з отриманих сум єдиний податок (5%).

З бухгалтерської довідки до декларації платника єдиного податку третьої групи за 2016 р. від 10.02.2020, вбачається, що обсяг доходу за 2016 згідно поданого відповідачем звіту становить 4 810 614,50 грн., з яких по ТОВ ,,Агросетон'' включено до розрахунку єдиного податку наступні платежі:

06.07.2016- 1 100 000,00 грн. попередня оплата за послуги (платіжне доручення №628); 01.08.2016- 750 000,00 грн. попередня оплата за послуги (платіжне доручення №953); 10.08.2016- 750 000,00 грн. попередня оплата за послуги (платіжне доручення №1364);15.10.2016- 300 000,00 грн. попередня оплата за послуги (платіжне доручення №1616); 20.10.2016-1000 000,00 грн. попередня оплата за послуги (платіжне доручення №1618).

Отже, оскільки матеріалами справи підтверджено, що зі всієї суми перерахованих грошових коштів 6250000,00 грн. на виконання умов договору позики №03-06-16ФД від 03.06.2016, скеровано лише 2350000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №1 від 03.06.16 на суму 1 000 000,00 грн; №6 від 16.06.2016 на суму 950 000,00 грн; та №628 від 06.07.2016 в частині на суми 400 000,00 грн., позовні вимоги в цій частині підставно задоволені судом першої інстанції.

Заперечення позивача про факт укладення між сторонами договору про надання послуг у рослинництві №01-07-2016 від 01.07.2016, судова колегія вважає безпідставними, оскільки пояснення до платіжних доручень, якими сторони змінили призначення платежу містять підписи керівника ТОВ ,,Агросетон'' -Кравса П.Б. та керівника ТзОВ "СТИР-АГРОТЕХ"-Микитин М.В..

Належних та допустимих доказів які б спростовували вищенаведене, позивачем не надано.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Тобто з аналізу норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини вбачається, що позичальник повинен повернути позикодавцю ту суму грошових коштів, які позикодавець йому надав. Наявність домовленості про надання позики в сумі, яка є більшою від фактично наданої не є підставою для виникнення обов`язку з повернення суми, яку позикодавець фактично не надавав.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно п. 6 Договору Позичальник зобов`язується повернути надану Позику до « 01» травня 2018. У випадку неповернення Позики із настанням зазначеного строку Позичальник зобов`язується сплачувати на користь Позикодавця неустойку (пеню) в розмірі 1% від суми боргу за кожен день прострочення.

Відповідно п. 7 Договору, Позичальник зобов`язаний повернути суму позики до настання терміну, передбаченого п.6 даного Договору

На момент звернення позивача з позовом 07.05.19 позичальник позики в розмірі 2350000,00 грн. не повернув.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже при визначенні суми 3% річних та інфляційних втрат визначальною є сума заборгованості з якої розраховуються ці штрафні санкції.

Оскільки місцевий господарський суд неправомірно визначив суму основного боргу, то, відповідно, здійснив розрахунок сум 3% річних та інфляційних втрат виходячи з суми 6 250 000,00 грн., а не з суми 2350000,00 грн.. У зв`язку з цим апеляційний господарський суд здіснивши розрахунок цих штрафних санкцій у заявлений позивачем період прострочення з 01.05.18 по 26.04.19 дійшов висновку, що стягненню підлягає 69 727,40 грн. 3% річних та 180 950,00 грн. - інфляційних втрат.

Щодо стягнення пені.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже при визначенні суми розміру пені визначальною є сума заборгованості з якої відбувається нарахування за кожен день прострочення грошового зобов`язання.

Оскільки місцевий господарський суд неправильно визначив суму основного боргу, то, відповідно здійснив розрахунок пені виходячи з суми 6 250 000,00 грн., а не із суми 2350000,00 грн.. У зв`язку з цим апеляційний господарський суд здіснивши розрахунок пені у заявлений позивачем період прострочення з 01.05.18 по 26.04.19 дійшов висновку, що стягненню підлягає пеня в розмірі 413 471,22 грн..

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Отже, оскільки матеріалами справи підтверджено, що зі всієї суми перерахованих грошових коштів 6250000,00 грн. на виконання умов договору позики №03-06-16ФД від 03.06.2016, скеровано лише 2350000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №1 від 03.06.16 на суму 1 000 000,00 грн; №6 від 16.06.2016 на суму 950 000,00 грн; та №628 від 06.07.2016 в частині на суми 400 000,00 грн., позовні вимоги в цій частині підставно задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ст.74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Пунктами 1, 2 ст.86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Згідно ч.11 ст.129 ГПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 277, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СТИР-АГРОТЕХ", с.Тур`я, Буський р-н, Львівська обл. від 02.09.2019 року-задоволити частково.

2.Рішення Господарського суду Львівської області від 30.07.2019 у справі № 914/868/19 в частині задоволення позову про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "СТИР-АГРОТЕХ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСЕТОН" - 3900 000,00 грн.- основного боргу, 115 717,81 грн.-3 % річних, 301 939,57 грн. інфляційних втрат, 686 186,31 грн.-пені- скасувати. В цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

3.В решті рішення Господарського суду Львівської області від 30.07.2019 у справі № 914/868/19 в частині задоволення позову про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "СТИР-АГРОТЕХ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСЕТОН" 2350 000,00 грн.- основного боргу, 69 727,40 грн- 3 % річних, 180 950,00 грн.-інфляційних втрат, 413 471,22 грн.-пені- залишити без змін.

4.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СТИР-АГРОТЕХ" (80523, Львівська область, Буський район, село Туря, вул.Центральна, 1А, 3) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСЕТОН" (80530, Львівська область, Буський район, село Ожидів, вул.Залізнична,2, )- 2350 000,00 грн.-основного боргу, 69 727,40 грн- 3 % річних, 180 950,00 грн.-інфляційних втрат, 413 471,22 грн.-пені.

5.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СТИР-АГРОТЕХ" (80523, Львівська область, Буський район, село Туря, вул.Центральна, 1А, 3) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСЕТОН" (80530, Львівська область, Буський район, село Ожидів, вул.Залізнична,2, )- 45 212,23 грн. судового збору у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

6.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСЕТОН" (80530, Львівська область, Буський район, село Ожидів, вул.Залізнична,2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СТИР-АГРОТЕХ"(80523, Львівська область, Буський район, село Туря, вул.Центральна, 1А, 3)- 67 817,85 грн. судового збору у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

7.Місцевому господарському суду видати накази в порядку ст.327 ГПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст.ст. 286 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено 27.02.20.

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

Суддя С.М.Бойко

Суддя Г.Г. Якімець