ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2020 р.м. ХарківСправа № 922/3401/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Солдатовій М.Ю.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод", м.Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський ковальсько-механічний завод", м.Лозова Харківської області
про стягнення 1 790 393,70грн.
за участю представників:

від позивача: Маркосян М.В., довіреність №85/1441 від 07.11.2019

від відповідача: Савві Л.Є., довіреність №3 від 20.12.2019

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Харківський тракторний завод" (надалі - позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський ковальсько-механічний завод" (надалі - відповідач) про стягнення 1790393,70грн., з яких: 1351380,24грн. заборгованості за поставлений товар, 358356,42грн. пені, 30655,97грн. 3% річних та 50001,07грн. інфляційних витрат.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати отриманого товару за договором поставки №29/03 від 29.03.2016.

Ухвалою від 28.10.2019 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.11.2019.

25 листопада 2019 року від відповідача надійшло клопотання, в якому він просив відкласти підготовче засідання для надання сторонами можливості врегулювати спір та укласти мирову угоду. З огляду на вищевикладене, відповідач просив продовжити строк на підготовку та надання відзиву.

У підготовчому засіданні 26.11.2019 судом, з метою надання сторонам можливості врегулювати спір шляхом укладення мирової угоди, за клопотанням відповідача було оголошено перерву до 17.12.2019.

Ухвалою від 17.12.2019 відповідачу було відмовлено у продовженні пропущеного процесуального строку на підготовку та надання відзиву, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 27.01.2020.

У судовому засіданні 27.01.2020 судом оголошено перерву до 19.02.2020.

19 лютого 2020 року від відповідача надійшло клопотання, в якому він повідомив про часткову оплату основного боргу в розмірі 1908,00грн. та просив закрити провадження у справі в цій частині згідно з п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні просила суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні просила закрити провадження у справі в частині стягнення 1908,00грн. основної заборгованості, визнала позов в іншій частині вимог про стягнення основної заборгованості. Також, вказала на допущені позивачем помилки при визначенні сум пені, 3% річних та інфляційних витрат, у зв`язку з чим просила задовольнити їх частково.

У судовому засіданні 19.02.2020 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

29 березня 2016 року між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, підписано договір поставки №29/03 (надалі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язався передати покупцю товар в асортименті, кількості та у строки, визначені в додатках до даного договору, а покупець зобов`язався прийняти товар та сплатити за нього грошову суму, визначену даним договором та додатками до нього.

Згідно з пунктом 3.1 Договору загальна кількість товару, що поставляється постачальником і приймається покупцем, його асортимент, за період дії Договору, визначається сторонами на підставі специфікацій. Специфікації є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до пункту 4.1 Договору загальна вартість цього Договору на момент його укладення відповідає специфікаціям (додаткам), які є невід`ємною частиною цього Договору.

Пунктом 5.3 визначено, що умови та порядок розрахунків за цим Договором можуть бути змінені за взаємною згодою сторін, про що складається Додаткова угода до цього Договору.

Також, 30.03.2016 сторонами підписано протокол розбіжностей до Договору.

На виконання умов Договору сторони уклали специфікацію №7 від 10.09.2018, якою узгодили умови поставки та оплати товару на загальну суму 1351380,24грн. (з ПДВ).

Зокрема, умови оплати товару за специфікацією №7 від 10.09.2018 були визначені сторонами наступним чином: оплата в сумі 450460,00грн. до 31.10.2018, оплата в сумі 450460,00грн. до 30.11.2018, оплата в сумі 450460,00грн. до 28.12.2018.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з умовами Договору та специфікації №7 від 10.09.2018 позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 1351380,24грн., що підтверджується видатковими накладними №300162/1 від 04.10.2018 на суму 718794,72грн. та №300162 від 02.10.2018 на суму 632585,52грн.

Відповідач вартість даного товару не сплатив, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 1351380,24грн.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, позивач звернувся до господарського суду Харківської області з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 1351380,24грн. заборгованості за поставлений товар, 358356,42грн. пені, 30655,97грн. 3% річних та 50001,07грн. інфляційних витрат.

Під час розгляду даної справи відповідач сплатив частину заборгованості в розмірі 1908,00грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, згідно з частиною 1 статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Частинами 1, 2 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що позивач поставив відповідачу товар за Договором на загальну суму 1351380,24грн., який мав бути оплачений останнім не пізніше 28.12.2018.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано суду та в матеріалах справи відсутні докази повної оплати отриманого за Договором товару.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У зв`язку з цим, суд вважає, що позивач станом на момент пред`явлення позову правомірно заявив вимогу про стягнення 1351380,24грн. заборгованості за поставлений товар.

Разом із тим, 17.02.2020, тобто під час розгляду даної справи, відповідач погасив частину даної заборгованості в розмірі 1908,00грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку відповідача від 19.02.2020.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже, в частині вимог про стягнення 1908,00грн. заборгованості за поставлений товар провадження у справі слід закрити на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

У зв`язку з цим, позов в частині вимог про стягнення заборгованості за поставлений товар підлягає частковому задоволенню в розмірі 1349472,24грн. (1351380,24грн. - 1908,00грн.)

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із пунктом 9.5 Договору (з урахуванням протоколу розбіжностей від 30.03.2016 до Договору), за порушення термінів оплати товару покупець, за вимогою постачальника сплачує пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення.

Крім того, частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищевказаних норм законодавства та умов Договору позивач здійснив нарахування відповідачу 358356,42грн. пені за період з 29.12.2018 по 01.10.2019, 30655,97грн. 3% річних за період з 29.12.2018 по 01.10.2019 та 50001,07грн. інфляційних витрат за січень-вересень 2019 року.

Перевіривши розрахунки вказаних сум, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Вказана норма позивачем не дотримана, оскільки пеня нарахована за період, що перевищує 6 місяців (29.12.2018 - 01.10.2019).

Отже, у даному випадку правомірним є нарахування пені за період з 29.12.2018 по 29.06.2019, розмір якої за розрахунком суду складає 241508,31грн.

Щодо заявленої до стягнення суми інфляційних втрат, слід зазначити, що за розрахунком суду їх розмір за вказаний позивачем період (січень-вересень 2019 року) складає 46407,11грн.

Таким чином, вимоги про стягнення пені та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в наступних розмірах: пеня - 241508,31грн., інфляційні витрати - 46407,11грн.

В частині вимог про стягнення 3% річних, позивачем також допущено помилки, оскільки за розрахунком суду розмір 3% річних за період 29.12.2018-01.10.2019 складає 30767,04грн.

Однак, оскільки позивачем заявлено до стягнення суму інфляційних витрат у меншому розмірі (30322,75грн.), суд, виходячи з неможливості виходу за межі позовних вимог (ч.2 ст.237 ГПК України), задовольняє вимоги про стягнення інфляційних витрат в розмірі, що визначений позивачем.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський ковальсько-механічний завод" (64602, Харківська область, м.Лозова, вул.Свободи, буд.24, код 32565419) на користь Приватного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод" (61007, м.Харків, пр.Московський, буд.275, код 05750,24грн. заборгованості за поставлений товар, 241508,31грн. пені, 30655,97грн. 3% річних, 46407,11грн. інфляційних витрат, а також 25049,27грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині позовних вимог про стягнення 1908,00грн. заборгованості за поставлений товар - провадження у справі закрити.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено "02" березня 2020 р.

Суддя М.В. Калантай