Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/1366/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Соловей Л.А.

при секретарі судового засідання: Пеньківській О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом: Борисенко А.М., ордер серія КС №581615 від

28.01.20; довіреність №7 від 20.01.20;

від відповідача за первісним позовом : Захарченко В.П. - адвокат, ордер №1001723

від 07.02.20;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за первісним позовом Приватної науково-дослідної та комерційно-консультативної фірми "Конкорд-Гей" (смт.Гребінки Васильківського району Київської області)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МС-АГРО" (м.Коростишів Коростишівського району Житомирської області)

про стягнення 860253,60грн,

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МС-АГРО" (м.Коростишів Коростишівського району Житомирської області)

до Приватної науково-дослідної та комерційно-консультативної фірми "Конкорд-Гей" (смт.Гребінки Васильківського району Київської області)

про визнання недійсним контракту

Приватна науково-дослідна та комерційно-консультативна фірма "Конкорд-Гей" звернулась до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "МС-АГРО" 860253,60грн заборгованості, яка виникла на підставі форвардного контракту №2 на поставку зерна кукурудзи майбутнього урожаю, з яких: 464000,00грн попередньої оплати, 142800,00грн штрафу та 253453,60грн процентів за користування грошовими коштами.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо поставки товару (кукурудзи 2017 року урожаю), у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача здійсненої на виконання вимог контракту попередньої оплати та штрафних санкцій.

Ухвалою господарського суду від 27.12.19, зокрема, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 28.01.20 об 11:00.

Ухвалою від 28.01.20 відкладено підготовче засідання на 10.02.20, відповідачу рекомендовано надіслати суду й одночасно позивачу відзив на позовну заяву, в якому викласти мотиви повного або часткового відхилення позовних вимог з посиланням на конкретні норми чинного законодавства.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти задоволення позову заперечив, зазначив, що форвардний контракт №2 на поставку зерна кукурудзи майбутнього урожаю від 10.03.17 був підписаний директором ТОВ "МС-Агро" з перевищенням своїх повноважень, що є підставою для визнання такого правочину недійсним. У відзиві відповідач просив суд застосувати наслідки спливу однорічного строку позовної давності щодо вимоги про стягнення штрафу у розмірі 142800,00грн; відмовити у частині стягнення 253453,60грн процентів на суму попередньої оплати за період з 14.03.17 по 19.12.19 та задовольнити таку вимогу в частині стягнення 39227,00грн за період з 19.10.17 по 19.12.19 (а.с.42-43).

10.02.20 до суду надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "МС-АГРО" до Приватної науково-дослідної та комерційно-консультативної фірми "Конкорд-Гей" про визнання недійсним контракту (а.с.64-65).

В обґрунтування зустрічного позову ТОВ "МС-Агро" посилається на те, що форвардний контракт №2 на поставку зерна кукурудзи майбутнього врожаю від 10.03.17 укладено від імені Товариства директором з перевищенням повноважень, без будь-якого погодження загальними зборами учасників.

Ухвалою суду 20.02.20 прийнято зустрічну позову заяву ТОВ "МС-Агро" для спільного розгляду з первісним позовом; зустрічний позов об`єднано в одне провадження з первісним; прийнято зустрічну позову заяву ТОВ "МС-Агро" для спільного розгляду з первісним позовом; призначено засідання суду для спільного розгляду зустрічного позову разом із первісним позовом на 26.02.20 (а.с.76-77).

Ухвалою господарського суду від 26.02.20 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 02.03.20.

Представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підставі, викладених у позовній заяві; письмового відзиву на зустрічну позовну заяву не надав, в судовому засіданні 02.03.20 заперечив щодо задоволення зустрічного позову.

Представник відповідача за первісним позовом просив суд задовольнити первісний позов частково, зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 10.03.17 між Приватною науково-дослідною та комерційно-консультативною фірмою "Конкорд-Гей" (покупець, позивач за первісним позовом) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МС-Агро" (продавець, відповідач за первісним позовом) укладено форвардний контракт №2 на поставку зерна кукурудзи майбутнього врожаю (а.с.13-14), за умовами якого в порядку та на умовах цього контракту продавець у визначений сторонами строк передає покупцю у власність зерно кукурудзи 3-го класу 2017 року урожаю, кількістю 180 тон, ціна одиниці товару з ПДВ 4200,00грн, загальною вартістю товару 756000,00грн, а покупець зобов`язаний прийняти товар та оплатити його (п.1.1 договору).

Пунктом 1.2 контракту визначено період поставки: до 15.10.17.

Вартість контракту становить 756000,00грн (п.1.5 контракту).

Згідно п.2.1 контракту покупець протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати підписання договору зобов`язується перерахувати кошти (авансовий платіж) на поточний рахунок продавця в розмірі 100% від вартості контракту, передбаченої у п.1.5 цього контракту. Допускається оплата частинами.

Відповідно до п.3.4 контракту у разі прострочення поставки товару, продавець зобов`язаний негайно (протягом 3-х днів з моменту виникнення прострочення) повернути всі кошти, отримані від покупця за цим контрактом а також сплатити штраф у розмірі 20% від вартості цього контракту.

На виконання умов контракту №2 від 10.03.17 позивач за первісним позовом здійснив відповідачу за первісним позовом попередню оплату за товар (зерно кукурудзи 3-го класу) на загальну суму 714000,00грн.

Факт здійснення попередньої оплати у розмірі 714000,00грн підтверджується випискою по особовому рахунку №3 за 14.03.17 (а.с.15).

Відповідач за первісним позовом в порушення умов договору не здійснив поставку товару в обумовлені контрактом №2 від 10.03.17 строки, суму попередньої оплати повернув частково у розмірі 250000,00грн, про що свідчать виписки по рахунку за період з 07.11.18 по 17.04.19 (а.с.16-19).

Внаслідок неналежного виконання відповідачем за первісним позовом зобов`язань щодо повернення суми попередньої оплати за останнім утворилась заборгованість у розмірі 464000,00грн (714000,00грн - 250000,00грн).

В зв`язку із невиконанням ТОВ "МС-Агро" свого договірного зобов`язання щодо повернення коштів, позивач за первісним позовом направив претензію від 13.02.19 №45, в якій просив негайно повернути передплату та сплатити штрафні санкції (а.с.11-12).

Однак відповідач за первісним позовом відповіді на претензію не надав, суму попередньої оплати у розмірі 464000,00грн не повернув, що в свою чергу стало підставою для звернення позивача за первісним позовом з даним позовом до Господарського суду Житомирської області.

Як вже зазначалось, ТОВ "МС Агро" подав зустрічну позовну заяву про визнання недійсним форвардного контракту №2 від 10.03.17 на поставку зерна кукурудзи майбутнього врожаю, мотивовану тим, що спірний договір укладено з перевищенням повноважень особи, яка його підписала.

З огляду на підстави заявлених первісних позовних вимог та враховуючи черговість питань, які потребують дослідження у даній справі, суд вважає за необхідне спочатку розглянути питання обґрунтованості зустрічного позову про визнання недійсним Форвардного контракту №2 від 10.03.17 на поставку зерна кукурудзи майбутнього урожаю.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість зустрічного позову з огляду на наступне.

Способом захисту цивільних прав та інтересів відповідно до ст.16 Цивільного Кодексу можуть бути, зокрема визнання правочину недійсним. Цією нормою також передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст.203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2 ст.203 ЦК України).

Згідно зі ст.215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 Цивільного кодексу України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 року у справі №905/1227/17, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Таким чином, вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, має бути встановлена наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст.241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Суд зазначає, що сторони в умовах спірного форвардного контракту №2 від 10.03.17 погодили, що вартість контракту становить 756000,00грн.

Пунктом 7.3.11 Статуту ТОВ "Мс-Агро", у редакції чинній на момент укладення контракту, визначено, що до компетенції зборів учасників товариства зокрема належить, відчуження майна та затвердження договорів /правочинів/ товариства на суму, що перевищує 500000,00грн.

Таким чином, на момент укладення форвардного контракту №2 від 10.03.17 його ціна перевищувала 500000,00грн.

Разом з тим, необхідно відмітити, що настання передбачених статтею 241 ЦК України наслідків ставиться в залежність від того, чи було у подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і таке інше). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/11079/17.

При цьому за змістом ст.241 ЦК України схвалення правочину не залежить від прийняття юридичного рішення про таке схвалення, підтвердженням схвалення правочину можуть бути дії з його виконання, вчинені особою, в інтересах якої його укладено; схвалення може також відбутися у формі мовчазної згоди чи у вигляді певних поведінкових актів (конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу).

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.07.2019 у справі №910/19776/17, від 11.09.2018 у справі №910/18812/17, від 20.03.2019 у справі №910/2822/16.

Судом встановлено, що між сторонами відбувалось часткове виконання контракту №2 від 10.03.20, зокрема, отримання ТОВ "МС-Агро" від Приватної науково-дослідної та комерційно-консультативної фірми "Конкорд-Гей" попередньої оплати за товар на суму 714000,00грн та часткове її повернення, що свідчить про подальше схвалення товариством укладання цього правочину.

Щодо доводів позивача за зустрічним позовом про те, що Приватна науково-дослідна та комерційно-консультативна фірма "Конкорд-Гей" підписуючи контракт, який містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту мала бути обізнана зі Статутом ТОВ "МС-Агро" в частині існуючих обмежень повноважень директора ТОВ "МС-Агро" на підписання цього контракту, однак допустила його укладання без рішення загальних зборів учасників ТОВ суд зазначає таке.

Частина 3 ст.92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визнання правових наслідків вчинення правочину представником із перевищенням повноважень (статті 203, 241 Цивільного кодексу України).

Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

При цьому, питання визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій є внутрішніми взаємовідносинами юридичної особи та її органу, тому сам лише факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

Контрагент юридичної особи при укладенні договорів знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо такі обмеження: передбачені законом; про такі обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних-осіб підприємців.

Відповідно до п.13 ч.2 ст.9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (в редакції, чинній станом на момент укладення договору) відомості про керівника юридичної особи, а за бажанням юридичної особи - також про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.

За умовами ч.3 ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 10.03.17 (дата укладення договору) керівником ТОВ "МС-Агро" є Ткаченко Є.В., вказана особа уповноважена представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, у вказаному витязі відсутні відомості про обмеження щодо представництва юридичної особи, зокрема, керівника позивача за зустрічним позовом.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76, 77 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача за зустрічним позовом та їх відображення у судовому рішенні, господарський суд також враховує висновки Європейського суду з прав людини від 09.12.94 у справі "Руїс Торіха проти Іспанії", у якому суд зазначив, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на викладене, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ "МС-Агро" є необґрунтованими, безпідставними та недоведеними належними та допустимими доказами.

За наведених обставин, господарський суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ТОВ "МС-Агро" про визнання недійсним Форвардного контракту №2 від 10.03.17 на поставку зерна кукурудзи майбутнього урожаю.

Згідно з приписами ст.129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача за зустрічним позовом.

Щодо вимог за первісним позовом.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Так, предметом первісного позову є вимога про повернення сплаченої на виконання умов Форвардного контракту №2 від 10.03.17 попередньої оплати, а також стягнення штрафу та процентів.

Згідно ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною другою зазначеної статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші юридичні акти. Причому, у наведеній нормі відсутній вичерпний перелік підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з умов договору, за своєю правовою природою даний контракт є договором поставки.

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як зазначено вище, пунктом 1.2 контракту визначено строк поставки: до 15.10.17.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як свідчать матеріали справи, та не заперечується сторонами, позивач за первісним позовом на виконання умов договору здійснив відповідачу передплату у розмірі 714000,00грн.

Таким чином, у відповідача, внаслідок оплати позивачем товару, виник кореспондуючий обов`язок поставити його.

Проте відповідач не здійснив поставку товару, обумовленого контрактом №2 від 10.03.17, та лише частково повернув позивачу сплачені в якості попередньої оплати кошти.

Пунктом 3.4. контракту сторони визначили порядок та строки повернення покупцю сплачених коштів у разі прострочення продавцем поставки товару, а саме в строк до 18.10.17.

З огляду на викладені обставини, враховуючи не поставку товару ТОВ "МС-Агро" у визначений умовами контракту строк до 15.10.17 року, у продавця - ТОВ "МС-Агро" - виник обов`язок повернути покупцю всі кошти, отримані в якості попередньої оплати, у строк до 18.10.17 включно.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ТОВ "МС-Агро" поставив позивачу зерно кукурудзи 3-го класу, обумовлене Форвардним контрактом №2 від 10.03.17, або докази повернення всієї суми попередньої оплати.

Враховуючи, що відповідач за первісним позовом не поставив позивачу товар та повністю не повернув сплачену позивачем суму попередньої оплати, суд вважає вимогу позивача про стягнення 464000,00грн обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач відповідно до пункту 3.4 контракту за порушення строків поставки товару нарахував відповідачу штраф у розмірі 142800,00грн.

При цьому відповідачем за первісним позовом у відзиві на позовну заяву заявлено клопотання про застосування строків позовної давності щодо стягнення штрафу, яке обґрунтоване тим, що про порушення своїх прав у вигляді неповернення ТОВ "МС-Агро" суми попередньої оплати, відповідно до п.3.4 контракту, позивач за первісним позовом дізнався 19.10.17 та вправі був звернутись до суду з вимогою про стягнення штрафу протягом 1 (одного) року. Однак з даним позовом Приватна науково-дослідна та комерційно-консультативна фірма "Конкорд-Гей" звернулась лише 19.12.19, тобто з пропуском однорічного строку позовної давності щодо стягнення штрафу (а.с.42-43).

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пунктом 3.4 контракту сторони узгодили, що у разі прострочення поставки товару продавець зобов`язаний негайно (протягом 3-х днів з моменту виникнення прострочення) повернути всі кошти отримані від покупця за цим контрактом, а також сплатити штраф у розмірі 20% від вартості цього контракту.

Згідно зі ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 ст.258 Цивільного кодексу України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За правилами ч.ч.3-5 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, якщо право не порушено, у позові слід відмовити з цієї підстави, а не через пропуск строку позовної давності. Якщо порушення права має місце, але строк позовної давності пропущено і поважні причини його пропуску відсутні, то у позові слід відмовити через пропуск строку позовної давності.

Судом встановлено, ТОВ "МС-Агро" не поставило товар в обумовлений сторонами строк до 15.10.17.

Відповідно до статті 253 Цивільного Кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (частини 1, 5 статті 254 Цивільного Кодексу України).

З огляду на наведені положення Цивільного кодексу України та умови контракту (п.3.4), відповідач зобов`язаний був сплати штрафу у розмірі 20% від вартості контракту протягом 3-х днів, тобто до 18.10.17, відтак, першим днем строку позовної давності є 19.10.17, а останнім - 19.10.18. Однак позивач звернувся з даним позовом до суду 20.12.19, тобто з пропуском строку позовної давності.

Суд вважає безпідставними посилання позивача на те, що строк позовної давності щодо стягнення штрафу не пропущено, оскільки відповідно до ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України до моменту пред`явлення листа - вимоги від 13.02.19 про повернення суми попередньої оплати у відповідача існував обов`язок лише з поставки товару, а після її пред`явлення - обов`язок повернення суми попередньої оплати враховуючи наступне.

Пунктом 6.4. договору сторони узгодили, що відносини між сторонами, що не врегульовані цим Контрактом, регламентуються законодавством.

Так, дійсно, статтею 693 ЦК України регламентовані питання щодо попередньої оплати. Зазначеною статтею, зокрема, передбачено альтернативу щодо реалізації покупцем своїх прав у випадку не поставки товару у встановлений договором строк, а саме: покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Разом з тим, сторони, враховуючи пункт 6.4. контракту, будучи вільними в укладанні договору та визначенні його умов, контрактом №2 від 10.03.17 встановили інший, ніж передбачений ст.693 ЦК України порядок дій покупця у разі отримання продавцем попередньої оплати товари та не передання товару у встановлений строк, а саме п.3.4 контракту (який в судовому порядку не оскаржувався та є дійсним) домовились про обов`язок продавця у разі прострочення поставки товару, негайно повернути всі кошти отримані від покупця за цим контрактом протягом 3-х днів з моменту виникнення прострочення поставки товару, а також сплатити штраф у розмірі 20% за прострочення поставки. Тобто обов`язок щодо повернення сплаченої попередньої оплати та сплату штрафу у продавця (відповідача за первісним позовом) виник до 18.10.17 включно.

Отже, право на звернення з позовом щодо стягнення штрафу за непоставку товару у позивача за первісним позовом виникло 19.10.17 та існувало рік, тобто до 19.10.18.

Оскільки, позивач звернувся з даним позовом до суду 20.12.19 (дата на поштовому конверті), то вимоги про стягнення штрафу, який позивач мав право одноразово нарахувати та звернутись з відповідним позовом до 19.10.18 заявлено із пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові в частині стягнення 142800,00грн штрафу. Поважності причин пропуску строку позовної давності позивач не навів.

Також позивач на підставі п.6.1 договору за порушення строку повернення попередньої оплати нарахував відповідачу за період з 14.03.17 по 19.12.19 253453,60грн процентів за користування грошовими коштами.

Частиною 3 ст.693 ЦК України передбачено, що на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Зобов`язання щодо сплати відсотків врегульовані ст.536 та ч.2 ст.625 ЦК України.

Необхідно відмітити, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами може бути визначений договором, законом, іншими актами цивільного законодавства.

Зокрема, згідно зі ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Як унормовано приписами ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто ст.625 ЦК України, між іншим, надає можливість кредитору боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, встановити інший, ніж 3% річних, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами.

Пунктом 6.1 контракту передбачено, що у випадку дострокового розірвання цього контракту з будь-яких причин, продавець сплачує покупцю проценти за користування грошовими коштами в розмірі 1,2%, виходячи із розрахунку на повний місяць (0,04% за день) від загальної вартості цього контракту.

Тобто, положеннями п.6.1 контракту від 10.03.17 встановлено умови нарахування процентів у розмірі 1,2% лише у разі дострокового розірвання контракту.

Представниками сторін в судових засіданнях підтверджено, що форвардний контракт №2 на поставку кукурудзи майбутнього врожаю від 10.03.17 достроково не був розірваний, у зв`язку з чим позивач не набув права на нарахування процентів, визначених даним пунктом договору.

Разом з тим, позивач відповідно до ст.625 ЦК України має право на нарахування 3% річних за порушення грошового зобов`язання. В підставах позову в частині стягнення відсотків, позивач за первісним позовом, крім іншого, також посилається на ст.625 ЦК України.

Судом встановлено, що до 19.10.17 у відповідача за первісним позовом було відсутнє грошове зобов`язання, оскільки існував обов`язок поставити товар. Натомість, з 19.10.17, з урахуванням п.3.4 контракту №2 від 10.03.17 у відповідача виник обов`язок повернути грошові кошти, тобто виникло грошове зобов`язання перед позивачем у розмірі 714000грн.

За таких обставин, суд вважає, що у позивача за первісним позовом відповідно до ст.625 ЦК України, виникло право на нарахування 3% річних за період з 19.10.17 по 19.12.19.

Здійснивши за допомогою калькулятора сертифікованої комп`ютерної програми інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН" розрахунок процентів (3%) за період 19.10.17 по 19.12.19, суд вважає, що обґрунтовано заявленою є сума 39451,07грн. Вимога в частині стягнення 214002,53грн процентів заявлена безпідставно та задоволенню не підлягає.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 ГПК України).

Відповідач доказів повернення коштів не надав, доводів позивача не спростував.

За таких обставин, первісні позовні вимоги обґрунтовані, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи, та підлягають задоволенню на суму 503451,07грн заборгованості, з яких: 464000,00грн попередньої оплати та 39451,07грн процентів.

Суд відмовляє в первісному позові в частині стягнення 142800,00грн штрафу та 214002,53грн процентів.

Судовий збір, відповідно до п.3 ч.4 ст.129 ГПК України, покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов Приватної науково-дослідної та комерційно-консультативної фірми "Конкорд-Гей" до Товариства з обмеженою відповідальністю "МС-АГРО" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МС-АГРО" (12505, м.Коростишів, вул.Червона площа, 18, ) на користь Приватної науково-дослідної та комерційно-консультативної фірми "Конкорд-Гей" (08662, Київська область, Васильківський район, смт.Гребінки, вул.Київська,186, ):

- 464000,00грн попередньої оплати;

- 39451,07грн процентів;

- 7551,77грн судового збору.

3. Відмови у задоволенні первісного позову в частині стягнення 142800,00грн штрафу та 214002,53грн процентів.

4. В задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "МС-АГРО" до Приватної науково-дослідної та комерційно-консультативної фірми "Конкорд-Гей" про визнання недійсним контракту відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 06.03.20

Суддя Соловей Л.А.

Віддрукувати: 3 прим.

1- в справу

2,3- сторонам (рек. з повід)