ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

"28" лютого 2020 р.Справа № 922/2808/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши матеріали скарги Водопровідно-каналізаційного комунального управління Люботинської міської ради, м. Люботин на дії головного державного виконавця Міськрайонного ВДВС по Харківському району та м. Люботину Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) Кравчуна Дмитра Вікторовича по справі

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут", м. Харків
до Водопровідно-каналізаційного комунального управління Люботинської міської ради, м. Люботин
про стягнення 654 828,86 грн.
За участі представників:

стягувача - Такідзе М.Т., за довіреністю 01-15/06 від 02.01.2020р.,

боржника (скаржника) - не з`явився,

ДВС - Кравчун Д.В., довіреність 06.02.20р. б/н.

ВСТАНОВИВ:

Приватне АТ "Харківенергозбут", м. Харків звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Водопровідно-каналізаційного комунального управління Люботинської міської ради, м. Люботин заборгованість в сумі 654 828,86 грн., яка складається з: 608740,18 грн. - основного боргу; 38525,52 грн. - пені; 3301,98 грн. - 3% річних; 4261,18 грн. - інфляційні втрати. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 02.09.19р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Рішенням суду від 06.12.19р. позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Водопровідно-каналізаційного комунального управління Люботинської міської ради на користь Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" 654828,86 грн., а саме: заборгованість за електроенергію в розмірі 608740,18 грн. Стягнуто з Водопровідно-каналізаційного комунального управління Люботинської міської ради на користь Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" витрати зі сплати судового збору у розмірі 9822,43 грн.

08.01.20р. на виконання рішення суду видано відповідні накази.

19.02.20р. від Водопровідно - каналізаційного комунального управління Люботинської міської ради, м. Люботин надійшла скарга на дії головного державного виконавця Міськрайонного ВДВС по Харківському району та м. Люботину Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) Кравчуна Дмитра Вікторовича, в якій просить суд:

- визнати дії Головного державного виконавця Міськрайонного ВДВС по Харківському району та м. Люботину Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) Кравчуна Дмитра Вікторовича щодо прийняття постанови від 06 лютого 2020 року про арешт коштів на всіх рахунках боржника - незаконними;

- скасувати постанову Головного державного виконавця Міськрайонного ВДВС по Харківському району та м. Люботину Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) Кравчуна Дмитра Вікторовича про арешт коштів боржника від 06 лютого 2020 року у виконавчому провадженні № 61171012 в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритого 22 грудня 2003 року в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (ЄДРЇІОУ банку 14360570, код банку 351533), та які призначені для виплати заробітної плати, сплати платежів до бюджету та зарахування коштів на електронний рахунок адміністрування ПДВ.

Ухвалою суду від 18.02.20р. скаргу Водопровідно - каналізаційного комунального управління Люботинської міської ради, м. Люботин на дії головного державного виконавця Міськрайонного ВДВС по Харківському району та м. Люботину Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) Кравчуна Дмитра Вікторовича призначити до розгляду в судовому засіданні на "26" лютого 2020 р. о 10:00 год.

24.02.20р. від ПАТ "Харківенергозбут" надійшли письмові заперечення на скаргу боржника.

25.02.20р. від державного виконавця надійшли письмові пояснення щодо скарги боржника.

В судовому засіданні 26.02.20р. оголошено перерву до 28 лютого 2020 року о 14:00 год.

Представник стягувача в судовому засіданні 28.02.20р. проти скарги боржника на дії державного виконавця заперечував.

Представник боржника (скаржника) в судове засідання 28.02.20р. не з`явився.

Представник ДВС в судовому засіданні 28.02.20р. проти скарги боржника на дії державного виконавця заперечував.

Суд, дослідивши скаргу Водопровідно - каналізаційного комунального управління Люботинської міської ради, м. Люботин на дії головного державного виконавця Міськрайонного ВДВС по Харківському району та м. Люботину Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) Кравчуна Дмитра Вікторовича, визнав її такою, що підлягає частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до положень частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 7 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу Господарського суду Харківської області від 8 січня 2020 року № 922/2808/19 Головним державним виконавцем Міськрайонного ВДВС по Харківському району та м. Люботину Східного міжрегіонального управління юстиції Кравчуном Д.В. 05.02.20 року відкрито виконавче провадження № 61171012.

06.02.20р. Головним державним виконавцем Кравчуном В.Д. прийнято постанову про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження - 720431,85 грн. Арешт накладено на кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника.

Як вбачається з довідки № 200218SU11532106 від 18 лютого 2020 року в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 22 том 2) корпоративному клієнту Водопровідно-каналізаційному комунальному управлінню Люботинської міської ради 22 грудня 2003 року відкрито поточний рахунок №UА2297687.

На підтвердження оплати праці працівників ВККУ Люботинської міської ради з рахунку №UА2297687 боржником надано платіжні відомості та платіжні доручення (а.с. 23-40 том 2), а саме:

- платіжна відомість від 13 грудня 2019 року,

- платіжне доручення № 1753 від 13 грудня 2019 року,

- платіжна відомість від 26 грудня 2019 року,

- платіжне доручення № 1790 від 26 грудня 2019 року,

- платіжна відомість від 15 січня 2020 року,

- платіжне доручення № 1826 від 15 січня 2020 року,

- платіжна відомість від 28 січня 2020 року,

- платіжне доручення № 1876 від 28 січня 2020 року,

- платіжна відомість від 30 січня 2020 року,

- платіжне доручення № 1877 від 30 січня 2020 року.

Таким чином, скаржник зазначає, про те, що накладаючи арешт на кошти, які знаходяться на всіх рахунках боржника - ВККУ Люботинської міської ради, головний державний виконавець Кравчун Д.В. здійснив дії, якими позбавив підприємство можливості виконувати покладені законом обов`язки в частині оплати праці працівників, а тому ВККУ Люботинської міської ради вважає такі дії державного виконавця незаконними.

Частиною 5 статті 97 Кодексу законів про працю України встановлено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Аналогічне положення міститься і в ч. 3 статті 15 Закону України «Про оплату праці».

Згідно статті 22 Закону України «Про оплату праці» суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Частиною 12 статі 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку, всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 921/1572/19, висловивши наступну правову позицію: виплата підприємством працівникам заробітної плати має пріоритет перед погашенням заборгованості іншим кредиторам підприємства.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 7 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейська обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи (частина 2 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно із частиною третьою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

За змістом статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, у провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Такий арешт знімається, якщо протягом п`яти днів з дня його накладення стягувач не звернеться до суду про звернення стягнення на грошові кошти такої особи в порядку, встановленому процесуальним законом.

Зміст спірних правовідносин, які склались у зв`язку з подачею боржником скарги на дії державного виконавця, зводиться до питання щодо правомірності постанови від 06.02.20р. у виконавчому провадженні № 61171012, якою накладено арешт на рахунок Водопровідно-каналізаційного комунального управління Люботинської міської ради №UА2297687, з якого здійснюється виплата заробітної плати та сплата податків і зборів.

Так, приписами частини першої статті 2, частини другої статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року № 95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Заробітна плата в розумінні поняття "власності" є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статей 97 Кодексу законів про працю України, статтях 15, 22, 24 Закону України "Про працю".

Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Водночас, згідно з частинами третьою, четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Матеріалами справи, зокрема, довідкою № 200218SU11532106 від 18 лютого 2020 року в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 22 том 2) підтверджується, що у Водопровідно-каналізаційного комунального управління Люботинської міської ради є поточний рахунок №UА2297687, з якого здійснюються виплати заробітної плати співробітникам підприємства та обов`язкові платежі до бюджету (а.с. 23-40 том 2).

При цьому на зазначений рахунок накладено арешт в межах оскаржуваної постанови.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що виплата установою працівникам заробітної плати має пріоритет перед погашенням заборгованості іншим кредиторам підприємства, а рахунки, передбачені для виплати заробітної плати, є рахунками зі спеціальним режимом, на які орган державної виконавчої служби відповідно до вимог законодавства не накладає арешт, оскільки накладення арешту на рахунок боржника, який призначений також і для виплати заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, унеможливить своєчасне здійснення таких виплат, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав на оплату праці громадян, які працюють на підприємстві.

Cуд не приймає посилання стягувача та державного виконавця в судовому засіданні на те, що оскільки рахунок № НОМЕР_2 , відкритий 22.12.2003 року в АТ КБ "Приватбанк" (ЄДРПОУ банку 14360570, код банку 351533), - не являється рахунком спеціального використання, тому відсутні підстави для зняття арешту з грошових коштів, що містяться на такому рахунку, а відтак, немає підстав для задоволення даної скарги боржника.

При цьому слід зауважити, що виокремлення таких рахунків належить до повноважень органу державної виконавчої служби, про що неодноразово висловлювався Верховний Суд у постановах від 27 червня 2019 року у справі № 916/73/19, від 10 жовтня 2019 року у справі № 916/1572/19, від 17 січня 2020 року у справі № 340/1018/19, від 29.01.20р. у справі №820/5422/17.

Суд не приймає посилання державного виконавця на постанову ВС КГС від 25.10.19р., оскільки суд керується висновками Верховного суду у постановах, які прийняті пізніше, ніж постанова ВС КГС від 25.10.19р., на яку посилається державний виконавець.

Слід зазначити, що у останніх постановах Верховного суду від 17 січня 2020 року у справі № 340/1018/19 та від 29.01.20р. у справі №820/5422/17 чітко зазначено, що "держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Отже, виплата установою працівникам заробітної плати має пріоритет перед погашенням заборгованості іншим кредиторам підприємства. Накладення ж арешту на рахунок боржника, який призначений також і для виплати заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, унеможливлює своєчасне здійснення таких виплат, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав громадян, які працюють на підприємстві відповідача, на оплату праці. Відповідно до пункту 2 статті 48 Закону 1404-VIII забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання відкритих відповідно до статей 191 та 261 Закону України «Про теплопостачання», статті 151 Закону України «Про електроенергетику», та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. Відповідно до частин 3, 4 статті 59 Закону 1404-VIII у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Тобто, рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби."

Натомість, висновок, який зроблений в постанові ВС КГС від 25.10.19р., не приймається судом, оскільки суд керується останньою практикою Верховного суду. (постанова ВП ВС у справі N 755/10947/17 від 30.01.2019.)

За таких обставин та правового врегулювання, суд дійшов висновку про неправомірність оскаржуваної постанови ВП № 61171012 від 06 лютого 2020 року, якою накладено арешт на рахунок № НОМЕР_2 , відкритого 22.12.2003 року в АТ КБ "Приватбанк" (ЄДРПОУ банку 14360570, код банку 351533), що, насамперед, порушує права боржника на користування вказаним рахунком, який використовується ним для виплати заробітної плати та сплати обов`язкових платежів до бюджету.

Проте, у зв`язку з тим, що рахунок № НОМЕР_2 , відкритий 22.12.2003 року в АТ КБ "Приватбанк" (ЄДРПОУ банку 14360570, код банку 351533), використовується боржником не лише для виплати заробітної плати, сплати платежів до бюджету та зарахування коштів на електронний рахунок адміністрування ПДВ, суд вважає за необхідне задовольнити скаргу боржника в частині скасування спірної постанови частково.

Щодо скарги боржника в частині визнання дій головного державного виконавця Міськрайонного ВДВС по Харківському району та м. Люботину Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) Кравчуна Дмитра Вікторовича щодо постанови від 06.02.20р. про арешт коштів на всіх рахунках боржника незаконними, то суд відмовляє в її задоволенні, оскільки, по-перше, державному виконавцю надано право щодо накладення арештів на рахунки боржників в рамках виконавчого провадження в межах суми звернення стягнення; по-друге, не всі рахунки, які були відкриті боржником, передбачені для виплати заробітної плати, сплати платежів до бюджету та зарахування коштів на електронний рахунок адміністрування ПДВ; по-третє, не знайшли свого підтверджені посилання скаржника на те, що всі рахунки боржника були піддані арешту в рамках виконавчого провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 22 Закону України «Про оплату праці»; ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»; ст. ст. 1, 6, 10, 13, 18, 52, 56, 59 Закону України «Про виконавче провадження»; 15, 234, 339, 254, 255, п. п. 9 п. 1 розділу ХІ Перехідних положень ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Водопровідно-каналізаційного комунального управління Люботинської міської ради, м. Люботин на дії головного державного виконавця Міськрайонного ВДВС по Харківському району та м. Люботину Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) Кравчуна Дмитра Вікторовича по справі №922/2808/19 - задовольнити частково.

2. В частині визнання дій головного державного виконавця Міськрайонного ВДВС по Харківському району та м. Люботину Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) Кравчуна Дмитра Вікторовича щодо постанови від 06.02.20р. про арешт коштів на всіх рахунках боржника незаконними - відмовити.

3. Скасувати постанову головного державного виконавця Міськрайонного ВДВС по Харківському району та м. Люботину Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) Кравчуна Дмитра Вікторовича про арешт коштів боржника від 06.02.20р. у виконавчому провадженні №61171012 в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку № НОМЕР_2 , відкритого 22.12.2003 року в АТ КБ "Приватбанк" (ЄДРПОУ банку 14360570, код банку 351533) та які призначені для виплати заробітної плати, сплати платежів до бюджету та зарахування коштів на електронний рахунок адміністрування ПДВ.

Оскарження здійснюється в порядку визначеному ст. ст. 254-255 ГПК України.

Повний текст ухвали складено та підписано 04.03.20р.

Суддя Л.В. Шарко