Справа № 909/1240/19 (909/158/20)
У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

03.03.2020 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Михайлишина В. В., розглянувши у порядку наказного провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська теплоенергетична компанія" за вх. № 3413/20 від 26.02.2020 про видачу судового наказу,

В С Т А Н О В И В:

до Господарського суду Івано-Франківської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Станіславська теплоенергетична компанія" із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 5 934, 21 гривень заборгованості за договором про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 15.06.2015 № 109238. Заяву подано у межах справи № 909/1240/19, з посиланням на приписи пункту 8 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).

Дослідивши подану заяву, проаналізувавши приписи чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на таке.

Так, у провадженні Господарського суду Івано-Франківської області перебуває справа № 909/1240/19 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська теплоенергетична компанія", розгляд справи здійснюється відповідно до Кодексу України з процедур банкрутства.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Станіславська теплоенергетична компанія" звернулося до суду в межах справи № 909/1240/19 із заявою про видачу судового наказу, тобто в порядку наказного провадження.

В силу приписів частини 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Порядок розгляду спорів, стороною в яких є боржник, визначено статтею 7 Кодексу України з процедур банкрутства.

Так, відповідно до частини 1 вказаної статті спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частина 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначає, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Відповідно до частини 6 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Проаналізувавши норми Господарського процесуального кодексу України та Кодексу України з процедур банкрутства, суд дійшов висновку, що процесуальним законодавством не передбачено розгляд заяв в порядку наказного провадження в межах справи про банкрутство. Отже, за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права Товариство з обмеженою відповідальністю "Станіславська теплоенергетична компанія" може звернутися до суду в межах справи про банкрутство в порядку позовного провадження.

Однак, поряд із цим, суд вказує на таке.

В даному випадку боржником є фізична особа.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

Як уже зазначалось вище, у частині 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України.

Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 1); справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України (пункт 8); справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець (пункт 16).

З огляду на положення частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, а також статей 4, 45 цього Кодексу, для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину; наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом.

При цьому статтею 55 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Суд встановив, що ОСОБА_1 не є суб`єктом господарювання (фізичною особою-підприємцем); відносини не є такими, що виникли у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності; відсутня норма, яка б передбачала вирішення такого спору господарським судом.

Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи-підприємці (ч. 3 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу (п. 4 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою (ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України).

За таких обставин, суд відмовляє у видачі судового наказу на підставі пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому суд роз`яснює Товариству з обмеженою відповідальністю "Станіславська теплоенергетична компанія", що розгляд поданої заяви (в тому числі в порядку позовного провадження) віднесений до компетенції судів загальної юрисдикції.

Керуючись статтями 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 150, 152, 175, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Станіславська теплоенергетична компанія" у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 5 934, 21 гривень заборгованості за договором про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 15.06.2015 № 109238.

2. Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю "Станіславська теплоенергетична компанія", що дана заява підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

3. Ухвала набирає законної сили 03.03.2020 та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в строки та порядку, визначені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В. В. Михайлишин