ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2020 р. м. Київ Справа № 911/2301/19

Господарський суд Київської області у складі судді Колесника Р.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, матеріали справи за позовом

акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, будинок 9/1, код 30019801)

до

комунального некомерційного підприємства «Ірпінська центральна міська лікарня» Ірпінської міської ради Київської області (08205, Київська обл., місто Ірпінь, вулиця Садова, будинок 38, код 26191575)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, код 20077720)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» (08150, Київська обл., Києво-Святошинський район, місто Боярка, вулиця Шевченка, будинок 178, код 20578072)

про зобов`язання повернути майно та стягнення 9368,92 гривень

17.09.2019 до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі по тексту позивач/АТ «Укртрансгаз») № 1001 вих-19-3969 від 04.09.2019 до комунального некомерційного підприємства «Ірпінська центральна міська лікарня» Ірпінської міської ради Київської області (далі по тексту позивач/КНП «Ірпінська ЦМЛ»), в якій позивач просить суд:

- зобов`язати комунальне некомерційне підприємство «Ірпінська центральна міська лікарня» Ірпінської міської ради Київської області повернути акціонерному товариству «Укртрансгаз» в натурі безпідставно набуте майно природний газ в обсязі 1,402 тис. куб. метрів;

- стягнути з комунального некомерційного підприємства «Ірпінська центральна міська лікарня» Ірпінської міської ради Київської області на користь акціонерного товариства «Укртрансгаз» 9368,92 гривень, вартості безпідставно набутого майна природного газу в обсязі 1,402 тис. куб. метрів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач в січні та лютому 2016 року, безпідставно та без будь-яких договірних відносин, набув з газотранспортної системи, оператором якої є ПАТ «Київоблгаз», 1,402 тис. куб. метрів природного газу, власником якого є АТ «Укртрансгаз». При цьому, як зазначає позивач, у разі відсутності постачальника відповідних обсягів природного газу відповідач не мав підстав здійснювати відбір природного газу та повинен був самостійно припинити власне газоспоживання, як це передбачено абз. 2 п. 3 гл. 5 розділу VI Кодексу газотранспортної системи. В зв`язку з чим, позивач вважає, що, у відповідності до ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України, відповідач зобов`язаний повернути йому в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 1,402 тис. куб. метрів, а у випадку його відсутності відшкодувати вартість такого майна, яка на момент подання позову становить 9368,92 гривень.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.09.2019 позовну заяву акціонерного товариства «Укртрансгаз» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 911/2301/19. Ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.11.2019, суд за власною ініціативою залучив до участі у справі публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі по тексту НАК «Нафтогаз України») та акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» (далі по тексту АТ «Київоблгаз») в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вказаною ухвалою зобов`язано третіх осіб подати письмові пояснення по справі та докази необхідні для розгляду спору по суті.

До Господарського суду Київської області 13.12.2019 від АТ «Київоблгаз» надійшли письмові пояснення від 12.12.2019 № 1306, в яких останній вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, та просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Заперечення АТ «Київоблгаз» обґрунтовані тим, що постачання природного НАК «Нафтогаз України» виробникам теплової енергії здійснюється на підставі договору, що враховує положення примірного договору про постачання природного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії, що затверджується Кабінетом Міністрів України, а у випадках передбачених Законом України «Про ринок природного газу» на підставі типового договору з дотриманням принципу недискримінації, а тому весь обсяг спожитого підприємствами ТКЕ природного газу для виробництва теплової енергії міг та може бути віднесений виключно на постачальника, на якого покладено спеціальні обов`язки, тобто на НАК «Нафтогаз України».

АТ «Київоблгаз» посилається на те, що постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії є обов`язком НАК «Нафтогаз України», а не правом, оскільки останній, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р «Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року», був зобов`язаний постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, та, відповідно, видати належні номінації теплогенеруючим та теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, укладених між ними. Ненадання номінацій на наступний місяць щодо планових обсягів постачання природного газу не звільняло НАК «Нафтогаз України» від обов`язків постачати природний газ.

Також АТ «Київоблгаз» посилається на те, що відсутність повідомлень з боку АТ «Укртрансгаз» про відсутність місячних обсягів природного газу свідчить про те, що спожиті відповідачем обсяги природного газу були виділені виключно з ресурсу НАК «Нафтогаз України», як постачальника, на якого урядом покладені спеціальні обов`язки.

АТ «Київоблгаз», посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217, стверджує, що кошти, які надходять від побутових споживачів, яких забезпечує тепловою енергією відповідач, як оплата за природний газ на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання, розподіляються згідно алгоритму розподілу коштів незалежно від наявності факту підписання акту приймання-передачі природного газу між постачальником та підприємством ТКЕ.

Також АТ «Київоблгаз» звертає увагу суду на те, що позивачем не надано розрахунку, який би підтверджував формування ціни на природний газ у спірний період, оскільки у відповідності до положень ч. 5 ст. 1 глави 1 розділу І Кодексу ГТС базова ціна газу формується протягом розрахункового періоду оператором газотранспортної системи на основі витрат на закупівлю, транспортування та зберігання природного газу, при цьому позивач зазначає про витрати на закупівлю у 2019 році.

Крім того, АТ «Київоблгаз» наголошує на тому, що наявність укладеного між АТ «Укртрансгаз» та КНП «Ірпінська ЦМЛ» договору транспортування природного газу магістральними трубопроводами, а також укладений між НАК «Нафтогаз України» та КНП «Ірпінська ЦМЛ» договір на постачання природного газу свідчать про те, що відповідачем правомірно спожито природний газ у січні та лютому 2016 року в обсязі 1,402 тис. куб. метрів та виключають можливість застосування у даних правовідносинах ст. 1212 Цивільного кодексу України, що, в свою чергу, є підставою для відмови в задоволені позову в повному обсязі.

До Господарського суду Київської області 21.12.2019 від НАК «Нафтогаз України» надійшли письмові пояснення від 18.12.2019 № 14/4-1726-19, в яких третя особа заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. НАК «Нафтогаз України» зазначає, що обов`язковою передумовою поставки природного газу споживачу є наявність укладеного з постачальником договору, при цьому між НАК «Нафтогаз України» та відповідачем у січні-лютому 2016 року не існувало будь-яких договірних відносин.

Також НАК «Нафтогаз України» зазначає, що для транспортування природного газу відповідним споживачам НАК «Нафтогаз України» замовляє послугу транспортування лише в обсягах, передбачених відповідними договорами постачання природного газу. За відсутності заявки на транспортування у відповідний період в газотранспортній системі відсутній природний газ, власником якого є НАК «Нафтогаз України». Разом із тим, НАК «Нафтогаз України» стверджує, що не замовляла у АТ «Укртрансгаз» послугу транспортування природного газу відповідачу у спірний період, а отже, в газотранспортній системі у спірний період фізично був відсутній газ НАК «Нафтогаз України», який міг би спожити відповідач.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи, що підтверджується залученим до матеріалів справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про отримання відповідачем 21.09.2019 ухвали про відкриття провадження у справі № 911/2301/19, відзив на позов не подав, клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не заявив.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Суд вважає, що у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута по суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для прийняття рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що відповідач в січні та лютому 2016 року, безпідставно та без будь-яких договірних відносин, набув з газотранспортної системи, оператором якої є ПАТ «Київоблгаз», 1,402 тис. куб. метрів природного газу, власником якого є АТ «Укртрансгаз». При цьому, як зазначає позивач, у разі відсутності постачальника відповідних обсягів природного газу відповідач не мав підстав здійснювати відбір природного газу та повинен був самостійно припинити власне газоспоживання, як це передбачено абз. 2 п. 3 гл. 5 розділу VI Кодексу газотранспортної системи.

Позивач вказує, що відповідачу в січні та лютому 2016 року не було подано до газотранспортної системи жодного обсягу природного газу жодним постачальником, а відтак відбір 1,402 тис. куб. метрів природного газу був здійснений відповідачем з обсягів природного газу позивача, що були придбані останнім за результатами проведення публічних закупівель та подані до газотранспортної системи на виконання функцій Оператора ГТС, що підтверджується довідкою Головного бухгалтера АТ «Укртрансгаз».

Факт безпідставного відбору природного газу об`ємом 1,402 тис. куб. метрів позивач підтверджує звітами про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках за січень-лютий 2016 року, який складено ПАТ «Київоблгаз», довідками начальника управління комерційного обліку та транспортування природного газу філії ОГТС України «Інформація про надходження на точках виходу, та розподіл по точках виходу обсягів природного газу віднесених на Операторів газорозподільчих мереж, з зазначенням обсягів небалансу за 2016 рік», згідно яких у січні та лютому 2016 року за замовником послуг транспортування ПАТ «Київоблгаз» рахується обсяг небалансу (в т.ч. без підтверджених номінацій) 0,605 (за січень) та 0,797 (за лютий) по контрагенту КЗ «Ірпінська центральна міська лікарня» Ірпінської міської ради Київської області, довідкою, підписаної головним бухгалтером вбачається, що АТ «Укртрансгаз» у період з січня 2016 року по червень 2018 року здійснювало списання природного газу на балансування та реєстрами обсягів газу, що були використані споживачами по договорах з Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» із мереж ПАТ «Київоблгаз» у січні та лютому 2016 року.

Відтак, оскільки, на думку позивача, відповідач набув природний газ позивача у січні та лютому 2016 року в обсязі 1,402 тис. куб. метрів без будь-якої підстави, то останній зобов`язаний повернути позивачу безпідставно набуте майно в натурі на підставі ст. 1213 Цивільного кодексу України, а у випадку, якщо буде встановлено відсутність у відповідача безпідставно набутих обсягів природного газу, відповідач на підставах, передбачених ч. 2 ст. 1213 Цивільного кодексу України, зобов`язаний відшкодувати вартість такого майна, що визначається на момент розгляду судом цієї справи та станом на час подання позову до суду становить 9368,92 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст.ст. 4, 5 Господарського процесуального кодексу України, ст. 15 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, правомірність і обґрунтованість задоволення позовних вимог вимагає наявності та доведеності наступної сукупності елементів: наявність у позивача захищуваного суб`єктивного права/охоронюваного законом інтересу, порушення (невизнання або оспорювання) такого права/інтересу з боку визначеного відповідача та належність (адекватність характеру порушення та відповідність вимогам діючого законодавства) застосованого способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого із вказаних елементів, що становлять предмет доказування для позивача, унеможливлює задоволення позову.

Сутність спору, що розглядається, полягає у примусовому поверненні на підставі ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України відповідачем безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 1,402 тис. куб. метрів, а також стягненні 9368,92 гривень, що є вартістю такого безпідставно набутого майна.

У відповідності до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17.

Тобто, умови застосування кондикційного способу судового захисту, виходячи зі змісту ст. 1212 Цивільного кодексу України, серед іншого передбачають доказування як факту фізичного отримання відповідачем спірного майна, так і відсутності належних правових підстав для такого отримання.

Встановлення сукупності зазначених умов є предметом доказування для позивача та, відповідно, оцінки для суду.

Поряд із цим, виходячи зі змісту ст. 1213 Цивільного кодексу України, повернення безпідставно набутого майна в натурі та відшкодування вартості такого майна є взаємовиключними способами судового захисту в кондиційних правовідносинах. При цьому, законодавцем сформульована пріоритетність натурального повернення безпідставно набутого майна, тоді як грошове відшкодування такого майна застосовується у випадку встановлення судом неможливості його повернення. Водночас, вказані вимоги заявлені позивачем як самостійні вимоги.

Отже, для вирішення спору в даній справі підлягає встановленню наявність або відсутність вищенаведених умов для застосування відповідних норм Цивільного кодексу України.

Як вже зазначалось судом, умови застосування кондикційного способу судового захисту, виходячи зі змісту ст. 1212 Цивільного кодексу України, серед іншого передбачають доказування як факту фізичного отримання відповідачем спірного майна, так і відсутності належних правових підстав для такого отримання.

Згідно наявних у матеріалах справи доказів, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, позивачем не доведена вказана сукупність вказаних умов, з огляду на таке.

Позивач у позові зазначив, що відповідач не підключений безпосередньо до газової мережі позивача таким чином не є «прямим споживачем» у розумінні термінів п. 5 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи, тобто фізичне отримання газу відповідачем у позивача неможливе. Так, спірний природний газ, якщо і був отриманий у обсязі 1,402 тис. куб. метрів, позивачем повинен був бути переданий Оператору газотранспортної системи, а ним, своєю чергою, вже відповідачу. При цьому, згідно з п. 2 глави 7 розділу ІІІ Кодексу газотранспортної системи належним доказом факту передачі природного газу між Оператором газотранспортної системи та Оператором газорозподільної системи є відповідний акт приймання-передачі природного газу, який до матеріалів справи наданий не був.

Також позивачем не надано до матеріалів справи доказів відносно правових підстав передачі спірного обсягу природного газу Оператору газотранспортної системи, однак з інформації про надходження на точках входу, та розподіл по точках виходу обсягів природного газу, віднесених на операторів газорозподільних мереж, з зазначенням обсягів небалансу за 2016 рік вбачається, що цей обсяг природного газу віднесений на Оператора газорозподільної системи з вказівкою в якості небалансу. Згідно п. 2.3 Типового договору транспортування природного газу, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2497 та у відповідності до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про ринок природного газу» послуги балансування природного газу є складовим елементом послуг транспортування природного газу, необхідність наявності договору про що між Оператором газотранспортної системи та Оператором газорозподільної системи вбачається з п.1 глави 1 розділу VІІІ, п.п.1, 3 глави 1 розділу ІХ Кодексу газотранспортної системи. Таким чином, надання позивачем складених ним документів обліку, у тому числі й у відношенні спірного обсягу природного газу, свідчить про наявність договірних відносин з Оператором газорозподільної системи, які регламентують відносини небалансу по такому газу, що є несумісним з твердженням позивача про відсутність жодних правових підстав відносно передачі такого спірного газу з газотранспортної системи позивача відповідачу. Діюче законодавство в даному випадку передбачає захист майнових інтересів Оператора газотранспортної системи в межах правовідносин комерційного балансування, врегульованого розділом ХІV Кодексу газотранспортної системи, яке має договірний характер.

Крім того, за доводами позивача щодо безпідставності набуття відповідачем природного газу є відсутність у відповідача постачальника природного газу у відношенні цього газу. Разом з тим, з наданих позивачем реєстрів обсягів газу вбачається, що відповідні обсяги природного газу у спірні періоди були використані відповідачем як споживачем за договором з Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» із мереж ПАТ «Київоблгаз».

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено безпідставність як передачі природного газу в обсязі 1,402 тис. куб. метрів з його газотранспортної системи споживачу, так і безпідставність отримання цього газу останнім, що зумовлює неможливість задоволення заявлених позовних вимог та зобов`язання відповідача повернути позивачу майно (природний газ) на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладене вище, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги акціонерного товариства «Укртрансгаз» не підлягають задоволенню судом у зв`язку з їх недоведеністю та безпідставністю, у зв`язку з чим, суд відмовляє в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, суд відносить на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 73-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову акціонерного товариства «Укртрансгаз» відмовити в повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення у відповідності до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 02.03.2020.

Суддя Р.М. Колесник