ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

20 лютого 2020 року м.Тернопіль Справа № 921/616/19
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянув справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «КАПІТОН КОМПАНІ», м.Луцьк Волинської області

до відповідача: Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», м.Київ

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

- приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича, м.Харків

- приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Снігура Олега Юрійовича, м.Чортків Тернопільської області,

про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та повернення вилученого (стягнутого) за виконавчим написом нотаріуса об`єкту лізингу,

за участю представників:

позивача: Недокус В.І., адвокат, довіреність №б/н від 24.09.2019;

відповідача: Паньков О.П., довіреність №5080-К-О від 24.09.2019;

третіх осіб: не з`явилися.

Зміст позовних вимог, позиція позивача.

26.09.2019 (згідно відтиску штампу вхідної поштової кореспонденції суду за вх.№760) Товариство з обмеженою відповідальністю «КАПІТОН КОМПАНІ», м.Луцьк Волинської області, звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», м.Київ, про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого 16.08.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем та зареєстрованого в реєстрі за №3391; про вилучення та повернення об`єкту лізингу - нежитлового приміщення, загальною площею 12,8кв.м., що знаходиться за адресою: вул.Підволочинське шосе, буд.3А, с.Романівка Тернопільського району Тернопільської області (справа №921/616/19).

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог закону та за наявності спору між сторонами щодо розміру заборгованості за договором, котрий перебуває в провадженні Господарського суду Волинської області (справа №903/919/18) та за наявності спору щодо визнання недійсним пункту 8.2 договору фінансового лізингу №4К16086ЛИ від 16.09.2016, яким передбачено право в односторонньому порядку розірвати договір фінансового лізингу за ініціативою Банку, спір перебуває у провадженні Господарського суду м.Києва (справа №910/6140/19). На думку позивача розрахунок заборгованості, здійснений відповідачем та поданий нотаріусу не підтверджує безспірність вимог Банку. Окрім того, оскаржуваний виконавчий напис вчинено з порушенням строку, а саме після спливу одного року з дня виникнення права вимоги.

Також, позивач зазначив, що вимога Банку, надіслана в порядку пп.8.2.3 п.8.2 договору про розірвання договору у зв`язку з наявністю простроченої заборгованості, є незаконною, про що зазначено в листі №24 від 08.05.2019, надісланому на адресу Банку.

Звертає увагу, що в червні-серпні 2019 року ТОВ «КАПІТОН КОМПАНІ» сплачувалися лізингові платежі по договору фінансового лізингу від 16.09.2016 і такі були прийняті Банком; вважає, що договір фінансового лізингу не є розірваним, відповідно, підстави для вилучення та повернення об`єкту лізингу відсутні.

Щодо виконання виконавчого напису позивачем зазначено, що приватному виконавцю виконавчого округу Тернопільської області Снігуру О.Ю. було відомо про наявність у господарському суді на розгляді спору про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису та заяви про забезпечення позову, оскільки копію позовної заяви та заяви про забезпечення позову було надіслано відповідачу 25.09.2019 до їх подання до суду, і про це було повідомлено приватного виконавця в телефонному режимі; позивач листом №46 від 01.10.2019, надісланим електронною поштою приватному виконавцю на адресу , повідомив останнього про зупинення стягнення згідно виконавчого напису на підставі ухвали Господарського суду Тернопільської області від 30.09.2019 у справі №921/616/19 (а.с.241-242, том-1). Втім, виконавцем вимоги ухвали про забезпечення позову були проігноровані , що послугувало підставою для оскарження в судовому порядку постанови про відкриття та постанови про закриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого напису від 16.08.2019 (справа №140/3033/19).

15.10.2019 (згідно відтиску календарного штемпеля 20-го відділення поштового зв`язку м.Луцьк на поштовому конверті відправлення №912) Товариством з обмеженою відповідальністю «КАПІТОН КОМПАНІ» подано до Господарського суду Тернопільської області позовну заяву №55 від 15.10.2019 (вх.№808) до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», про зобов`язання повернути об`єкт лізингу, а саме: нежитлове приміщення, загальною площею 12,8кв.м., що знаходиться за адресою: вул.Підволочиське шосе, буд.3А, с.Романівка, Тернопільський район, Тернопільська область (справа №921/660/19).

Дана позовна вимога обґрунтована фактом наявності спору між Банком та Товариством з приводу заборгованості за договором фінансового лізингу, а тому виконавчий напис нотаріуса №3391 від 16.08.2019 вчинено незаконно, відтак, визнання його таким, що не підлягає виконанню в межах справи №921/616/19, матиме наслідком повернення об`єкта лізингу позивачу - ТОВ «КАПІТОН КОМПАНІ». Тому, товариством заявлено в окремому провадженні позов про зобов`язання повернути нежитлове приміщення, яке є об`єктом лізингу. Дана вимога є похідною від вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса від 16.08.2019 таким, що не підлягає виконанню, тому у клопотанні №56 від 15.10.2019 (вх.18918 від 18.10.2019) позивач просив об`єднати справу №921/616/19 в одне провадження з позовною заявою №55 від 15.10.2019 для спільного розгляду.

Заперечення відповідача.

Відповідач заперечив позовні вимоги та зазначив, що договір фінансового лізингу №4К16086ЛИ від 16.09.2016 є розірваним з 13.05.2019 в односторонньому порядку з ініціативи Банку у зв`язку з допущенням позивачем прострочення сплати лізингових платежів понад 30 днів, оскільки станом на 17.04.2019 заборгованість склала 5221021,54грн, про що було надіслано товариству повідомлення від 17.04.2019, в якому серед іншого, Банк вимагав погасити заборгованість за договором фінансового лізингу та по акту прийому-передачі повернути об`єкт лізингу. Повідомлення від 17.04.2019 отримано позивачем 23.04.2019, але не було виконано. Отже, з 13.05.2019 ТОВ «КАПІТОН КОМПАНІ» втратило право володіти та користуватися нерухомим майном - предметом лізингу.

18.05.2019 Банком направлено позивачу Рахунок заборгованості за договором фінансового лізингу від 16.09.2016 з вимогою сплатити заборгованість в розмірі 7149617,31грн, в тому числі: 2578694,74грн заборгованості за лізинговими платежами за період з 26.09.2017 по 13.05.2019; 3063166,15грн заборгованості за відсотковою винагородою за користування предметом лізингу за період з 27.09.2017 по 13.05.2019; 1507756,42грн пені за період 27.09.2017 по 13.05.2019. Даний Розрахунок отримано позивачем 20.05.2019 і це не заперечується товариством.

Оскільки у встановлений строк (до 13.05.2019) ТОВ «КАПІТОН КОМПАНІ» об`єкт лізингу не повернуло, AT КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до нотаріуса за захистом права власності у безспірному порядку шляхом вчинення виконавчого напису, що передбачено Законом України «Про фінансовий лізинг», Цивільним кодексом України та умовами договору фінансового лізингу.

Станом на дату звернення AT КБ «ПРИВАТБАНК» до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, договір фінансового лізингу був припинений, заборгованість по лізингових платежах не погашена, а нерухоме майно, що є власністю AT КБ «ПРИВАТБАНК», - не повернуто, отже напис вчинено у відповідності до закону та за наявності законних для цього підстав.

Щодо внесення позивачем лізингових платежів зазначив, що розірвання договору фінансового лізингу №4К16086ЛИ від 16.09.2016 не звільняє ТОВ «КАПІТОН КОМПАНІ» від обов`язку сплачувати (погасити) борг за період, протягом якого товариство користувалося майном, що належить Банку.

Також відповідач повідомив, що виконавче провадження №60066652 з примусового виконання виконавчого напису №3391 від 16.08.2019 є закінченим, а нерухоме майно AT КБ «ПРИВАТБАНК» прийнято на баланс, що підтверджується довідкою від 18.10.2019.

Пояснення третіх осіб.

29.11.2019 на адресу суду від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича надійшло повідомлення без номеру від 25.11.2019 (вх.№21866) про те, що відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції у Харківській області №258/3 від 15.08.2019, нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Остапенко Є.М. по Харківському міському нотаріальному округу припинено 01.10.2019, у зв`язку з чим припинено дію реєстраційного посвідчення, виданого 22.01.2010 за №446 (копію наказу №258/3 від 15.08.2019 долучено до заяви).

Приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Снігур Олег Юрійович пояснень по суті позову не надав, будь яких доказів до справи не долучив. Про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Процесуальні дії суду у справі.

Ухвалою від 30.09.2019 відкрито провадження у справі 921/616/19 за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 29.10.2019. Водночас, в порядку статі 50 Господарського процесуального кодексу України до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. та приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Снігура О.Ю.

Також, ухвалою суду від 30.09.2019 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КАПІТОН КОМПАНІ» №38 від 25.09.2019 (вх.№17413від 26.09.2019) про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису до вирішення спору по суті. Дана ухвала є чинною.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 23.10.2019 (суддя Боровець Я.Я.) відкрито провадження у справі №921/660/19; до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Снігура Олега Юрійовича та на підставі п.1 ч.2 ст.173 ГПК України задоволено клопотання ТОВ «КАПІТОН КОМПАНІ» №56 від 15.10.2019 (вх.№18918 від 18.10.2019) про об`єднання в одне провадження справи №921/660/19 із справою №921/616/19, передано даний спір на розгляд судді Андрусик Н.О.

29.10.2019 ухвалою суду (суддя Андрусик Н.О.) для спільного розгляду справу №921/660/19 приєднано до справи №921/616/19; присвоєно об`єднаній справі №921/616/19; розгляд справи постановлено розпочати спочатку зі стадії підготовчого провадження, яке було призначено на 19.11.2019. Ухвалою суду від 19.11.2019, в порядку ч.2 ст. 120 ГПК України повідомлено осіб, котрі не з`явилися в підготовче засідання, про дату наступного підготовчого засідання. Втім, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Андрусик Н.О. підготовче засідання 03.12.2019 не відбулося та було перенесено на 17.12.2019 (ухвала від 09.12.2019).

Поряд з цим, ухвалою суду від 09.12.2019 задоволено клопотання без номеру і без дати (вх.№21957 від 02.12.2019) Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», м.Київ про участь його представника - Рокетської С.В. у підготовчому засіданні 17.12.2019 в режимі відеоконференції, проведення якої доручено Івано-Франківському апеляційному суду.

У зв`язку з неявкою учасників судового процесу в засідання, ухвалами суду від 17.12.2019 строк підготовчого провадження було продовжено в порядку ч.3 ст.177 ГПК України до 28.01.2020, а підготовче засідання відкладено на 09.01.2020.

Ухвалою суду від 09.01.2020 закрито підготовче провадження; призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 28.01.2020, котре було відкладено на 11.02.2020, а пізніше оголошено перерву до 20.02.2020, про що відсутні учасники справи були повідомлені в порядку ч.2 ст.120 ГПК України.

Відповідно до ст.ст.8, 222 Господарського процесуального кодексу України здійснювалося повне фіксування судових засідань технічними засобами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» є власником нерухомого майна, а саме - нежитлового приміщення автозаправочної станції, загальною площею 12,8кв.м., що знаходиться за адресою: вул.Підволочинське шосе, буд.3А, с.Романівка Тернопільського району Тернопільської області, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №67971032 від 13.09.2016 (а.с.30, том-1). Номер запису про право власності .

16.09.2016 між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» як Лізингодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Капітон Компані» як Лізингоодержувачем було укладено договір фінансового лізингу №4К16086ЛИ (далі - договір), відповідно до п.1.1 якого Банком передано, а Лізингоодержувачем прийнято у платне володіння та користування Майно, що є власністю Банку (додаток №1 до договору), а після виплати всієї суми лізингових платежів, у строки, визначені договором на умовах фінансового лізингу, Майно передається у власність Лізингоодержувачу (п.1.2 договору).

За змістом п.3.1 договору передача Банком та прийняття Лізингоодержувачем Майна в лізинг здійснюється згідно з Актом прийому-передачі Майна, що є додатком №3 до договору.

Як вбачається з Акту прийому-передачі майна, Лізингоодержувачем прийнято у володіння та користування майно, а саме нежитлове приміщення, загальною площею 12,8кв.м., вартістю 19819614,00грн, що знаходиться за адресою: вул.Підволочиське шосе, буд.3А, с.Романівка, Тернопільський район, Тернопільська область, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 252.

Розмір, структура, строки сплати лізингових платежів визначені сторонами у додатку №2 (п.2.1 договору), що є Графіком лізингових платежів. Відповдіно до графіку щомісячний лізинговий платіж становить 233171,93грн, який повинен бути сплачений до 25-го числа кожного місяця.

Також, згідно п.2.3.2 договору Лізингоодержувач сплачує Банку, зокрема, відсоткову винагороду за користування майном у розмір 12% річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном, та 360 днів у році, щомісяця в період з 25-го числа місяця по останній день місяця, а так само в термін сплати останньої суми лізингового платежу, який зазначений у додатку №2.

Відповідно до додаткової угоди до договору (а.с.29) сторонами змінено з 07.11.2016 розмір відсоткової винагороди на 10,5% річних.

Згідно п.п.5.1.3, 5.1.5, 5.1.8 договору Банк має право: вимагати повернення майна у випадку дострокового розірвання договору; відмовитися від договору і вимагати повернення майна, якщо Лізингоодержувач не сплачує лізингові платежі протягом трьох місяців підряд. У разі відмови Банку від договору, договір є розірваним з дати, зазначеної Банком у повідомленні про відмову від договору. У випадку розірвання договору, Лізингоодержувач зобов`язаний повернути майно Банку у стані, в якому воно було отримано з урахуванням нормального зносу, сплативши при цьому Банку заборгованість по лізингових платежах на поточну дату, інших платежах за цим договором, а також відшкодувавши заподіяні цим збитки, в строк не пізніше дати розірвання цього договору (п.6.2.4 договору).

Договір укладено на строк до 25.08.2024, а в частині не виконаних сторонами зобов`язань - до повного їх виконання (п.п.9.1, 9.2 договору).

Відповідно до п.6.2.11 договору Лізингоодержувач зобов`язався сплачувати банку: винагороду за відкриття рахунку Фінансовий лізинг (оренда); лізинговий платіж (суму, що відшкодовує при кожному платежі частину вартості майна); відсоткову винагороду за користування майном; інші витрати банку, безпосередньо пов`язані з цим договором.

Пунктом 6.2.8. договору на лізингоотримувача покладено обов`язок не зменшувати сум; лізингових платежів, а також не затримувати виплату чергового лізингового платежу, якщо дані зміни не погоджені сторонами та не передбачені договорами про внесення змін до цього договору.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що договір підлягає розірванню в односторонньому порядку за ініціативою Банка шляхом письмового повідомлення про це Лізингоодержувача за три дні, зокрема, у випадку повної або часткової несплати лізингового платежу Лізингоодержувачем, якщо прострочення сплати становить більше ніж 30 (тридцять) днів; порушення строків сплати винагород за договором (п.8.2.3 договору).

У повідомленні про розірвання сторони зазначають причину дострокового розірвання цього договору. При цьому для розірвання договору, договору про внесення змін сторони не укладають (п.8.4 договору).

У випадку розірвання договору, Майно повинно бути повернуто Лізингоодержувачем у термін розірвання, по Акту прийому-передачі майна в стані, в якому воно було отримано з урахуванням нормального зносу (п.8.3 договору).

Усі умови договору є чинними на момент вирішення даного спору.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, передавши Лізингоодержувачу нежитлове приміщення, загальною площею 12,8кв.м., вартістю 19819614,00грн, що знаходиться за адресою: вул.Підволочиське шосе, буд.3А, с.Романівка, Тернопільський район, Тернопільська область, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 252, що підтверджується Актом приймання-передачі майна від 16.09.2016 (додаток №3 до договору).

Натомість, позивач допустив прострочення у сплаті лізингових платежів, котрі визначені у Графіку.

17.04.2019, посилаючись на наявність простроченої більше ніж тридцять днів заборгованості в розмірі 5 221 021,54грн, керуючись п.п.8.2, 8.4 договору фінансового лізингу від 16.09.2016, Лізингодавцем надіслано Лізингоодержувачу повідомлення №Э.Upr 1/3-82878 про розірвання з 13.05.2019 договору фінансового лізингу №4К16086ЛИ від 16.09.2016, а також про необхідність у строк до 13.05.2019 сплатити заборгованість за договором та по Акту прийому-передачі повернути Банку об`єкт лізингу (а.с.36, том-1).

Про свою незгоду про розірвання договору фінансового лізингу ТОВ «Капітон Компані» повідомило листом №24 від 08.05.2019 (а.с.37, том-1), в якому зазначено про невірний розрахунок заборгованості за даним договором від 16.09.2016, оскільки спір щодо заборгованості товариства є предметом судового розгляду у справі №903/919/18; розмір заборгованості є суперечливим, оскільки при нарахуванні відсоткової винагороди за користування майном допущено помилки та прорахунки, а також має місце невідповідність нарахувань, наведених у Розрахунку та виписці по рахунку № НОМЕР_1 , на якому обліковується нарахування.

17.05.2019 Банком надіслано позивачу Рахунок №Э.Upr 1/3-100012 про сплату заборгованості за договором фінансового лізингу від 16.09.2016 на суму 7149617,31грн, що виникла станом на 13.05.2019, з яких: заборгованість за лізинговими платежами за період з 26.09.2017 по 13.05.2019 - 2 578 694,74грн, заборгованість за відсотковою винагородою за користування предметом лізингу за період з 27.09.2017 по 13.05.2019 - 3063166,15грн, пеня за період з 27.09.2017 по 13.05.2019 - 1507756,42грн, котрий позивачем отримано 20.05.2019 (а.с.38).

29.05.2019 Банк звернувся вдруге з вимогою про усунення порушень за договором фінансового лізингу від 16.09.2016 шляхом виконання ТОВ «Капітон Компані» боргових зобов`язань, що станом на 23.05.2019 становили 22 072 620,79грн (а.с.39, том-1, отримано позивачем 06.06.2019).

Впродовж червня-серпня 2019 року ТОВ «КАПІТОН КОМПАНІ» об`єкт лізингу не повернуло та здійснювало оплату лізингових платежів за договором фінансового лізингу №4К16086ЛИ від 16.09.2016, що підтверджується копіями платіжних доручень №104 від 04.06.2019 на суму 7750грн, №105 від 04.06.2019 на суму 30000грн, №109 від 27.06.2019 на суму 8750грн, №111 від 27.06.2019 на суму 51000грн, №115 від 31.07.2019 на суму 20000грн, №117 від 31.07.2019 на суму 82000грн, №122 від 30.08.2019 на суму 13950грн, №124 від 30.08.2019 на суму 50000грн (а.с.40-47, том-1).

У зв`язку з наявністю непогашеної заборгованості за договором фінансового лізингу №4К16086ЛИ , що триває більше 30днів, за ініціативою Банку договір був розірваний. З метою захисту права власності AT КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенка Євгена Михайловича із заявою про вчинення виконавчого напису на договорі фінансового лізингу від 16.09.2016 про повернення та вилучення об`єкту лізингу.

До заяви про вчинення виконавчого напису на договорі фінансового лізингу №4К16086ЛИ від 16.09.2016 були додані: угода про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 19.08.2016, укладено між Банком та позивачем; оригінал договору фінансового лізингу №4К16086ЛИ від 16.09.2016 з додатковими угодами від 16.09.2016, 03.11.2016; повідомлення про розірвання договору фінансового лізингу № Э.Upr 1/3-82878 від 17.04.2019 з доказами про направлення позивачу (опис вкладення поштового відправлення від 18.04.2019, рекомендоване повідомлення про вручення від 18.04.2019, поштова накладна №601 від 18.04.2019); Рахунок заборгованості за договором фінансового лізингу №4К16086ЛИ від 16.09.2016 №№3.Upr 1/3-100012 від 17.05.2019 з доказами направлення та відміткою про несплату боргу; розрахунок заборгованості за договором фінансового лізингу №4К16086ЛИ від 16.09.2016, виконаного станом на 18.07.2019; виписки по банківських рахунках до договору фінансового лізингу №4К16086ЛИ від 16.09.2016; копію витягу зі Статуту AT КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.130-140, том-1).

Як вбачається з матеріалів справи і це не заперечується сторонами, 16.08.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис, яким запропоновано вилучити у Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітон Компані» та повернути Акціонерному товариству комерційний банк «ПРИВАТБАНК» нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення, загальною площею 12,8кв.м., що знаходиться за адресою: вул.Підволочинське шосе, буд.3А, с.Романівка Тернопільського району Тернопільської області, вартістю 19819614,00грн, яке є об`єктом лізингу за договором фінансового лізингу №4К16086ЛИ від 16.09.2016 та стягнути витрати за вчинення виконавчого напису нотаріуса у розмірі 40000грн. Виконавчий напис зареєстровано у реєстрі за №3391 (а.с.19, том-1).

Даний виконавчий напис було виконано приватним виконавцем Снігуром О.Ю., про що 01.10.2019 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №60066652.

Згідно довідки Банку №20.1.0.0.0/7-210588 від 18.10.2019 автозаправочна станція за інвентарним №DN776519, що розташована по вул.Підволочинське шосе, 3А, с.Романівка Тернопільського району Тернопільської області, з 08.10.2019 обліковується на балансі Банку (а.с.141, том-1).

Позивач вказує, що в заборгованість за договором фінансового лізингу не є безспірною товариства, а також напис вчинено з порушенням строку, передбаченого у ст.88 Закону України «про нотаріат», відтак, вважає, що виконавчий напис №3391 від 16.08.2019 є незаконним і таким, що порушує право товариства на користування об`єктом лізингу, а тому опираючись на приписи ст.16, ст.ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» просить в судовому порядку захистити його право шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та повернути вилучений за виконавчим написом нотаріуса об`єкт лізингу.

Водночас позивач зазначив, що на даний час є не вирішеним господарський спір по справі №903/919/18 за позовом AT КБ «ПРИВАТБАНК» до ТОВ «КАПІТОН КОМПАНІ» про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду Господарським судом Волинської області у справі №903/919/18 (http://www.reestr.court.gov.ua/Review/80752939#) було стягнення з ТОВ «КАПІТОН КОМПАНІ» 4 710 113,40грн заборгованості за договором фінансового лізингу №К16086ЛИ від 16.09.2016, з яких 1 755 835,09грн простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна, 2 219 043,02грн простроченої заборгованості з винагороди за користування майном, 755 235,29грн пені за порушення грошового зобов`язання. Згідно рішення від 18.03.2019 у справі №903/919/18 позов задоволено повністю. Дане рішення не набрало законної сили, оскільки триває апеляційне провадження (http://www.reestr.court.gov.ua/Review/87486272).

Також матеріали справи свідчать, що ТОВ «КАПІТОН КОМПАНІ» було оскаржено в судовому порядку дійсність пункту 8.2 договору фінансового лізингу №4К16086ЛИ від 16.09.2016; рішенням Господарського суду міста Києва від 12.08.2019 (http://www.reestr.court.gov.ua/Review/83619158), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2020 (http://www.reestr.court.gov.ua/Review/87712286), у задоволенні даного позову ТОВ «Капітон Компані» відмовлено.

Окрім того ТОВ «Капітон Компані» оскаржено правомірність винесення приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Снігуром О.Ю. постанов: від 16.09.2019 про відкриття виконавчого провадження № 60066652, постанови від 16.09.2019 про стягнення з боржника основної винагороди від 16.09.2019; постанови від 01.10.2019 про закінчення виконавчого провадження виконавчого провадження №60066652.

Волинським окружним адміністративним судом згідно ухвали від 23.10.2019 (http://www.reestr.court.gov.ua/Review/85115136) зупинено провадження у адміністративній справі №140/3033/19 до набрання законної сили судовими рішеннями Волинського окружного адміністративного суду у справі №140/2962/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КАПІТОН КОМПАНІ» до приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Снігура Олега Юрійовича, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк, про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження від 16.09.2016 та про стягнення з боржника основної винагороди.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 30.10.2019 (http://www.reestr.court.gov.ua/Review/85271156) провадження в адміністративній справі №140/2962/19 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у даній господарській справі №921/616/19.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд при ухвалені рішення.

Порядок вчинення виконавчого напису нотаріусу та його форма врегульовані Цивільним кодексом України, Законом України «Про нотаріат», Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі Порядок).

Спірні правовідносини між сторонами у справі, які виникли з договору фінансового лізингу регулюються спеціальним законом - Законом України «Про фінансовий лізинг».

Згідно з частиною 2 статті 1 зазначеного Закону за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Статтею 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

Матеріали справи свідчать, що укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним у встановленому законом порядку та письмовій формі, містить істотні умови. Всі його умови є погодженими сторонами та є чинними (зворотнього судом не встановлено), відтак, в силу приписів ст.629 ЦК України, такий договір є обов`язковим до виконання його сторонами.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів. Стягнення за виконавчим написом нотаріуса провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Разом з цим, відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що лізингодавець має право: 1) інвестувати на придбання предмета лізингу як власні, так і залучені та позичкові кошти; 2) здійснювати перевірки дотримання лізингоодержувачем умов користування предметом лізингу та його утримання; 3) відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом; 4) вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках; 5) стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; 6) вимагати від лізингоодержувача відшкодування збитків відповідно до закону та договору; 7) вимагати повернення предмета лізингу та виконання грошових зобов`язань за договором сублізингу безпосередньо йому в разі невиконання чи прострочення виконання грошових зобов`язань лізингоодержувачем за договором лізингу.

Отже, нормами Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено право лізингодавця відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; достроково розірвати договір та повернути майно - предмет лізингу в безспірному порядку за виконавчим написом, а також стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, які він може реалізувати за своїм вибором.

За змістом п.п.8.2, 8.3, 8.4 договору у випадку повної або часткової несплати лізингового платежу Лізингоодержувачем протягом більше ніж тридцять днів, порушення строків сплати винагород за договором, договір підлягає розірванню в односторонньому порядку за ініціативою Банку шляхом письмового повідомлення про це Лізингоодержувача за три дні; у такому повідомленні зазначається причина дострокового розірвання договору.

Наведені умови договору були предметом судового розгляду на предмет їх відповідності вимогам чинного законодавства та визнані правомірними (справа № 910/6140/19).

Отже, за змістом вищенаведених норм, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і в разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Розірванням договору є припинення договірного зобов`язання, тобто зникнення правового зв`язку між сторонами договірного зобов`язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення їхніх прав та обов`язків.

Передбаченим в п.п.5.1.3, 5.1.8, 8.2.3 договору від 16.09.2016 правом відповідач скористався, надіславши 17.04.2019 повідомлення Лізингоодержувачу про відмову від договору та припинення його дії внаслідок розірвання з 13.05.2019, а також вимагав, зокрема, повернення предмета лізингу по акту прийому-передачі, що кореспондується з положеннями спеціального закону.

Причиною розірвання договору вказано наявність простроченої понад 30 днів, заборгованості з оплати позивачем чергових щомісячних лізингових платежів, що станом на 17.04.2019 становили 5221021,54грн. Згідно Рахунку від 17.05.2019 заборгованість позивача за договором, включаючи лізингові платежі, відсоткову винагороду за користування Майном та пеню станом на 13.05.2019 склала 7 149 617,31грн за період з 26.09.2017 по 13.05.2019 .

Наявність заборгованості Товариством не заперечується, що вбачається з листа-відповіді №24 від 08.05.2019, втім позивач вказував на правомірність визначення розміру відсоткової винагороди Лізингодавця та порядку зарахування сплачених товариством коштів.

Матеріалами справи підтверджено, що повідомлення Лізингодавця від 17.04.2019 про розірвання договору фінансового лізингу було надіслано на адресу позивача та отримано останнім 23.04.2019. Сторонами, зокрема позивачем у позові, дана обставина не заперечується.

В силу ч.3 ст.651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч.2 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

За даних обставин, зважаючи, що одностороння відмова від договору (розірвання), з огляду на положення ст.ст.653, 806, 782 ЦК України, ст.7 Закону України «Про фінансовий лізинг» та умови договору не потребує узгодження з позивачем (Лізингоодержувачем), то слід вважати, що договір фінансового лізингу від 16.09.2019 є припиненим з 13.05.2019 та враховуючи дотримання відповідачем порядку надіслання повідомлення (п.п.5.1.3, 5.1.5, 8.1, 8.2).

Факт розірвання договору фінансового лізингу від 16.09.2016, з урахуванням положень Закону України «Про фінансовий лізинг» надав відповідачу право вимагати повернення предмету лізингу від Лізингоодержувача в тому числі, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, оскільки такий в добровільному порядку повернуто не було.

Правове регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат».

Відповідно до пункту 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють таку нотаріальну дію як виконавчий напис.

Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, згідно з якими нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права вимоги на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом.

Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вчинення виконавчих написів здійснюється нотаріусом відповідно до глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 (надалі - Порядок).

Згідно з п.2.1 Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Згідно з п.3.1 Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Пунктом 3.2. та пунктом 3.5 (крім іншого) Глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 (надалі - Перелік).

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (п. 3.5. Порядку).

Пунктом 8 Розділу «Повернення об`єкта лізингу» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 визначено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал договору лізингу; б) засвідчена лізингодавцем копія рахунка, направленого лізингоодержувачу, з відміткою про несплату платежів після вручення письмового повідомлення.

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права чи обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20.05.2015 у справі № 6-158цс15.

Наведені обставини свідчать, що відповідачем третій особі у справі було надано пакет документів, який відповідав п.8 Переліку документів №1172, необхідних для вчинення виконавчого напису про повернення об`єкта лізингу за договором лізингу, адже напис вчинявся не про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу від 16.09.2016, а щодо повернення об`єкта лізингу у зв`язку з розірванням договору, що не є тотожним.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису щодо повернення об`єкту лізингу у безспірному порядку разом із заявою було подано: угоду про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 19.08.2016, укладено між Банком та позивачем; оригінал договору фінансового лізингу №4К16086ЛИ від 16.09.2016 з додатковими угодами від 16.09.2016, 03.11.2016; повідомлення про розірвання договору фінансового лізингу № Э.Upr 1/3-82878 від 17.04.2019 з доказами направлення позивачу (судом встановлено його отримання позивачем 23.04.2019); Рахунок заборгованості за договором фінансового лізингу №4К16086ЛИ від 16.09.2016 №№3.Upr 1/3-100012 від 17.05.2019 з доказами про направлення з відміткою про несплату платежу станом на 22.05.2019; розрахунок заборгованості за договором фінансового лізингу №4К16086ЛИ від 16.09.2016, виконаний станом на 18.07.2019; виписки по банківських рахунках до договору фінансового лізингу №4К16086ЛИ від 16.09.2016; копію витягу зі Статуту AT КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 133-140 том І).

Отже , із суті та змісту поданих документів вбачається, що відповідач бажав та намагався у такий спосіб (безспірний порядок) захистити своє порушене право власності щодо Майна - нежитлового приміщення, котре було передано позивачу в платне користування і котре останній не повернув добровільно власнику у зв`язку з припиненням договірного зобов`язання.

Матеріалами справи підтверджено направлення та отримання позивачем повідомлень від 17.04.2019, 17.05.2019, 29.05.2019 про сплату заборгованості по лізингових платежах та про повернення об`єкта лізингу у зв`язку з достроковим розірванням договору фінансового лізингу від 16.09.2016, а також подання відповідачем нотаріусу усіх необхідних документів, встановлених Главою 16 «Вчинення виконавчих написів» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для отримання відповідного виконавчого напису.

Суть відповідальності та майнової вимоги стягувача до боржника за спірним виконавчим написом нотаріуса є повернення майна, власником якого є стягувач. Для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, боржник має довести відсутність права стягувача вилучити у нього предмет лізингу, шляхом доведення відсутності прострочення сплати лізингових платежів протягом строку дії договору, чого з матеріалів справи не вбачається.

Таким чином, з огляду на наявне повідомлення про розірвання договору фінансового лізингу від 16.09.2016, підтвердження сторонами наявності заборгованості за лізинговими платежами впродовж більше, ніж 30 днів (наявний спір лише щодо розміру заборгованості, а не щодо періоду її виникнення), документальне підтвердження направлення позивачу Рахунку заборгованості за лізинговими платежами, на переконання суду, надало відповідачу право відмовитися від договору фінансового лізингу на підставі п.8.2.3 договору від 16.09.2016, та вимагати повернення об`єкта лізингу, шляхом звернення до нотаріуса про вчинення виконавчого напису щодо повернення об`єкта лізингу, подавши до нотаріуса: а) оригінал договору лізингу; б) засвідчену лізингодавцем копію Рахунка, направленого лізингоодержувачу, з відміткою про несплату платежів після вручення письмового повідомлення, керуючись пунктом 8 Переліку. При цьому право на звернення щодо вчинення виконавчого напису у відповідача виникло після невиконання відповідного обов`язку позивачем в добровільному порядку повернути Майно у строк, визначений сторонами у договорі, тобто 13.05.2019.

Прострочення лізингових платежів мало місце за період з 26.09.2017 по 13.05.2019, що надало право лізингодавцю вимагати від лізингоодержувача повернення об`єкту лізингу та в односторонньому порядку достроково розірвати договір.

Відповідний обов`язок лізингоодержувача повернути предмет лізингу лізингодавцю виник в силу вимог ч.2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» та п.п. 5.1.3, 8.3 договору, а саме у випадку дострокового розірвання договору.

Таким чином, майнова вимога повернути предмет лізингу є безспірною і виконавчий напис вчинено на законних підставах.

Мотиви прийняття або відхилення аргументів, наведених учасниками справи.

Твердження позивача на те, що оспорюваний виконавчий напис суперечить ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат» є необґрунтованими, адже Законом України «Про нотаріат», положеннями Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22.02.2012, Законом України «Про фінансовий лізинг» передбачено повернення предмету лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса у разі, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів, що відповідає обставинам, встановленим судом у справі.

У пункті 8 Переліку документів №1172 від 29.06.1999 наведено, які документи є необхідними та за наявності яких нотаріусом може бути вчинено виконавчий напис щодо вилучення та повернення об`єкта лізингу, до яких належать: а) оригінал договору лізингу; б) засвідчена лізингодавцем копія рахунка, направленого лізингоодержувачу, з відміткою про несплату платежів після вручення письмового повідомлення.

У повідомленні від 17.04.2019 Банк повідомив Товариство про відмову від договору фінансового лізингу від 16.09.2016, яке останнім отримано 23.04.2019. У повідомленні зазначено підстави, що послугували причиною розірвання договору, тобто неналежне виконання лізингоодержувачем договору в частині строків внесення лізингових платежів з наданням Рахунку. Дані обставини позивач підтверджує.

29.05.2019 відповідач звернувся до ТОВ «КАПІТОН КОМПАНІ» з вимогою про усунення порушень умов договору лізингу від 16.09.2016 (отримана товариством 06.06.2019).

Господарський спір у справі №903/919/18 було вирішено шляхом ухвалення 18.03.2019 рішення про стягнення з ТОВ «Капітон Компані» на користь АТ КБ «Приватбанк» - 1755835,09грн заборгованості по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна; 2219043,02грн заборгованості з винагороди за користування майном; 755235,29грн нарахованої пені. Оскаржуваний виконавчий напис вчинено 16.08.2019, тобто після вирішення спору щодо розміру заборгованості за договором фінансового лізингу від 16.09.2016.

Отже, заборгованість позивача перед відповідачем на час вчинення виконавчого напису була визначена судовим рішенням.

Позатим, у даному випадку визначальне значення має не розмір заборгованості, а її наявність більше ніж 30 днів. Факт існування протягом тривалого часу заборгованості визнано позивачем у листі-відповіді від №24 від 08.05.2019 та у позові. Відтак, у ТОВ «КАПІТОН КОМПАНІ» виник обов`язок з повернення предмету лізингу в силу закону та умов договору фінансового лізингу.

З приводу тверджень позивача про часткову сплату лізингових платежів після дати розірвання договору від 16.09.2016, то суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази фактичної передачі лізингоодержувачем предмету лізингу в період, коли платежі вносилися (червень-серпень 2019 року). Також на думку суду факт проплати не є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, як і розірвання договору не звільняє сторону договору від обов`язку сплатити належні платежі, в тому числі за період фактичного (позадоговірного) користування майном до моменту його повернення власнику.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі та надана їм правова оцінка. Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010).

Судом кожній стороні була надана розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в тому числі подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у дослідженні доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що оскаржуваний виконавчий напис №3391 від 16.08.2019 вчинено у відповідності до вимог Закону України «Про нотаріат» та у відповідності до вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, а тому підстав для задоволення позову в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не вбачається.

Оскільки в позові про визнання виконавчого напису №3391 від 16.08.2019 таким, що не підлягає виконанню суд відмовляє, похідні позовні вимоги ТОВ «КАПІТОН КОМПАНІ» про повернення вилученого (стягнутого) за виконавчим написом нотаріуса об`єкту лізингу, також не підлягають до задоволення.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати, що складаються із сплаченого позивачем судового збору згідно платіжних доручень №128 від 24.09.2019 в розмірі 1921грн, платіжного доручення №129 від 24.09.2019 в розмірі 960,50грн, №138 від 08.10.2019, згідно ст.129 ГПК України, покладаються на позивача у справі.

У зв`язку із відмовою в позові відповідно до ч.9 ст.145 ГПК України підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою господарського суду від 30.09.2019 року у даній справі.

Керуючись ст.ст.4, 11, 42, 46, 47, 50, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 145, 219, 220, 222, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою господарського суду від 30.09.2019 у справі №921/616/19.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 03.03.2020.

Суддя Н.О. Андрусик