ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

"05" березня 2020 р.Справа № 399з-20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

розглянувши заяву ОСОБА_1 , м. Харків про забезпечення позову до подання позовної заяви

особа, яка може набутити статус учасника справи (відповідач): Кабінет міністрів України, м. Київ; треті особи: Акціонерне товариство "Харківобленерго", м. Харків, Фонд державного майна України, м. Київ

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Харківської області від громадянина ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, в якій останній просить суд заборонити Акціонерному товариству Харківобленерго () в особі наглядової ради Акціонерного товариства Харківобленерго () та/або будь-яких його органів управління (крім загальних зборів акціонерів), а також будь-яким особам (у тому числі органам державної влади та місцевого самоврядування. їх посадовим та службовим особам та/або представникам), що входять до складу наглядової ради та/або інших органів управління Акціонерного товариства Харківобленерго () та/або мають відповідно до статуту Акціонерного товариства Харківобленерго () та/або приписів законодавства України вплив на прийняття рішень його органами управління чи рішень стосовно звільнення або призначення членів органів управління Акціонерного товариства Харківобленерго (), приймати будь-які рішення та/або вчинювати будь-які дії, спрямовані на звільнення, припинення повноважень, відсторонення від виконання повноважень, обмеження повноважень членів дирекції Акціонерного товариства Харківобленерго (), у тому числі генерального директора ОСОБА_2 , а також приймати будь-які рішення та/або вчинювати будь-які дії, спрямовані на призначення членів дирекції та/або генерального директора Акціонерного товариства Харківобленерго () та/або осіб, які мають право діяти від імені Акціонерного товариства Харківобленерго () без довіреності.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову, заявник посилається на те, що він, на підставі трудового контракту обіймав посаду Голови правління Акціонерного товариства Харківобленерго (на той час - Акціонерна компанія Харківобленерго) з 03.08.2005 на підставі наказу №354 від 03.08.2005. Наказом №364 від 19.04.2017 його було звільнено з посади у зв`язку з припиненням повноважень, відповідно до п. 5 ст. 41 КЗпП України згідно рішенням річних загальних зборів акціонерів компанії від 19.04.2017. Таке звільнення ОСОБА_1 вважає незаконним, оскільки на його думку порушено порядок скликання та проведення загальних зборів акціонерів товариства, як наслідок, прийняття рішення загальними зборами, яке не відповідає волевиявленню акціонерів товариства, з одночасним грубим порушенням умов трудового контракту, в частині яким передбачено, що його може бути достроково розірвано одностороннім рішенням роботодавця за умови попередження працівника не менше як за 2 місяці до такого розірвання, що в даному випадку не мало місця. Та з одночасним порушенням ч.2 ст. 36 Закону України Про місцеві державні адміністрації за якою керівники підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, призначаються та звільняються з посад за погодженням з головою відповідної місцевої державної адміністрації. Як вказує заявник у заяві про забезпечення позову, йому стало відомо, що 02.03.2020 на Урядовому веб-порталі було оприлюднене Розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.02.2020 №162-р Про погодження призначення Логвиненка ОСОБА_3 виконуючим обов`язки генерального директора акціонерного товариства Харківобленерго за змістом якого відповідачем було узгоджено за пропозицією Фонду державного майна щодо призначення Логвиненка Костянтина Олександровича виконуючим обов`язки генерального директора акціонерного товариства Харківобленерго.

Заявник вказує на те, що зміна керівництва Акціонерного товариства Харківобленерго до вирішення питання про законність рішення річних загальних зборів акціонерів компанії від 19.04.2017, яким його було звільнено з посади керівника зазначеної юридичної особи, зачіпає його права та законні інтереси, порушує його конституційне право на працю, передбачене ст. 43 Конституції України. Таким чином, зважаючи на очевидну неправомірність як рішення річних загальних зборів акціонерів АТ Харківобленерго від 19.04.2017 так і Розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.02.2020 №162-р Про погодження призначення ОСОБА_4 виконуючим обов`язки генерального директора акціонерного товариства Харківобленерго ОСОБА_1 прийнято рішення оскаржити їх в судовому порядку та похідними вимогами.

Як вказує ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову, він має намір звернутись до суду з позовом до Кабінету Міністрів України, треті особи: АТ Харківобленерго, Фонд державного майна України, з вимогами про визнання незаконним та скасування рішенням річних загальних зборів акціонерів компанії від 19.04.2017 та Розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.02.2020 №162-р Про погодження призначення Логвиненка К ОСОБА_5 О. виконуючим обов`язки генерального директора акціонерного товариства Харківобленерго, разом з іншими похідними вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подану заяву про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ст. 137 ГПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно частини 10 названої статті, заходи забезпечення позову не повинні порушувати прав інших акціонерів (учасників) господарського товариства. Зокрема, крім випадків, передбачених частиною дев`ятою цієї статті, заборона вчиняти дії має стосуватися лише акцій або корпоративних прав, безпосередньо пов`язаних з предметом спору.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість настання в майбутньому негативних наслідків, без надання відповідного обґрунтування, в тому числі доказів вчинення відповідачем на даний час певних реальних дій, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Проаналізувавши заяву, суд дійшов висновку, що заявником суду не доведено існування обставин на підставі яких, суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності забезпечення позову, враховуючи імовірність утруднення виконання рішення суду у разі невжиття таких заходів.

Аналіз приписів норм, які регулюють порядок та підстави вжиття заходів забезпечення позову, свідчить, що забезпечення позову є правом суду, що розглядає спір. Заходи по забезпеченню позову застосовується судом, виходячи з обставин справи та змісту заявлених позовних вимог. Вибір способу захисту забезпечення залежить від суті позовних вимог. Заявник (позивач) має довести (додати до заяви) наявність тих обставин, на підставі яких він просить вжити заходи до забезпечення позову, тому питання про наявність підстав для вжиття заходів до забезпечення позову вирішується виходячи з тих документів, які додані до заяви.

Як вбачається зі змісту заяви, особою, до якої заявник має намір звернутись з позовом, останній визначив Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ч. 5 ст. 30 ГПК України, спори, у яких відповідачем є Кабінет Міністрів України, міністерство чи інший центральний орган виконавчої влади, Національний банк України, Рахункова палата, Верховна Рада Автономної Республіки Крим або Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, а також справи, матеріали яких містять державну таємницю, розглядаються місцевим господарським судом, юрисдикція якого поширюється на місто Київ, незалежно від наявності інших визначених цією статтею підстав для виключної підсудності такого спору іншому господарському суду.

Отже, виходячи з вказаної норми, позов, який має намір подати заявник, не відноситься до юрисдикції господарського суду Харківської області.

Крім того, відповідно до ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Проте, до заяви ОСОБА_1 не подано доказів того, що останній є засновником, акціонером або членом Акціонерного товариства "Харківобленерго", що спростовує твердження заявника про корпоративний характер майбутнього спору.

Навпаки, як вбачається зі змісту майбутніх позовних вимог та їх обґрунтування, вони мають ознаки трудового спору та, відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 20 ГПК України не підлягають розгляду у господарському суді, оскільки вникли у зв`язку з незгодою заявника з актом (рішенням) суб`єкта владних повноважень, прийнятим на виконання його владних управлінських функцій, та є спором, стороною якого є фізична особа, яка не є підприємцем.

На підставі викладеного, враховуючи, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження поданої ним заяви, а саме: існування на даний час конкретних обставин з якими пов`язується необхідність вжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у зв`язку з її необґрунтованістю та недоведеністю.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову покладається на заявника .

Керуючись ст.ст. 136, 137, 138-140, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена, в порядку ст.ст. 255 - 257 ГПК України до Східного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня підписання ухвали, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п. 17 Перехідних положень ГПК України.

Ухвала підписана 05 березня 2020 року.

Суддя О.В. Погорелова