ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/3855/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Кудревичу М.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного підприємства "Хім-Агро-60", м. Павлоград
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Юа Картамиш", с. Картамиш
про стягнення 1268559,06 грн.
за участю представників:

позивача - не з`явився

відповідача - Носов К.В., Маркевич В.В.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Хім-Агро-60" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Юа Картамиш" (відповідач) про стягнення заборгованості за договором поставки товару № 45/7/01 від 01.02.2019 в розмірі 860064,00 грн. основної заборгованості, 28% річних в розмірі 67956,84 грн., пені в розмірі 82519,02 грн., штрафу в розмірі 258019,20 грн., а всього - 1268559,06 грн., та судових витрат в розмірі 19028,39 грн.

В обґрунтування позову позивач вказує, що ним за договором поставки товару № 45/7/01 від 01.02.2019 було поставлено відповідачу товар на загальну суму 1214304,00 грн. Проте, відповідач свої зобов`язання щодо оплати товару за договором виконав не в повному обсязі, у зв`язку з чим загальна сума заборгованості за поставлений товар становить 860064,00 грн. та з відповідача підлягають стягненню 28% річних в розмірі 67956,84 грн., пені в розмірі 82519,02 грн., штрафу в розмірі 258019,20 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.12.2019 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін, призначено підготовче засідання на 23.12.2019 о 11:00.

23.12.2019 судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу підготовчого засідання про відкладення підготовчого засідання на 20.01.2020 о 10:30.

Відповідач, через канцелярію суду 08.01.2020 за вх.№ 193, надав відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову у зв`язку з наступним:

- позивачем, при формуванні позовних вимог та позовної заяви, було неправильно визначено правову підставу спірних відносин які між ними склались. Позивач помилково вважає, що між сторонами виникли зобов`язання за договором поставки товару від 01.02.2019 № 45/7/01, хоча фактично ці зобов`язання виникли із інших підстав встановлених положеннями чинного законодавства України;

- невиконання умов договору було здійснено обома сторонами свідомо, спеціально через неможливість забезпечити поставки товару в строки про які домовились сторони його укладаючи;

- договори між сторонами справи щодо спірних поставок були укладені шляхом надання рахунку на оплату, часткової оплати такого рахунку, поставки товару та прийняття цього товару відповідачем, тобто у спрощеній письмовій формі, без викладання тексту договору у вигляді окремого цілісного письмового документу, скріпленого підписами уповноважених представників та скріплення їх підписів відтисками печаток;

- станом на теперішній час позивач не пред`являв відповідачу вимогу про оплату товарно-матеріальних цінностей, отриманих за договорами поставки;

- на момент розгляду цієї позовної заяви, відсутні будь-які підстави для застосування заходів судового захисту прав і законних інтересів позивача, оскільки того роду права і законні інтереси ніким ніколи порушені не були;

- позивач обґрунтовує свої позовні вимоги документальними доказами які не можуть бути використані при розгляді цієї справи як належні та допустимі докази.

Позивач, через канцелярію суду 20.01.2020 за вх.№ 1326, надав відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. При цьому позивач вказував, що надані в якості доказів документи первинного бухгалтерського обліку містять усі необхідні передбачені законодавством реквізити, що дозволяють ідентифікувати зміст та обсяг здійсненої позивачем господарської операції. Доказів існування між сторонами цього спору інших правовідносин, окрім тих, які викладені в позовній заяві, не існує, що в свою чергу робить неспроможними доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву. Таким чином, у відповідача виник обов`язок по оплаті отриманого за видатковими та товарно-транспортними накладними товару згідно умов договору.

20.01.2020 судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу підготовчого засідання про відкладення підготовчого засідання на 27.01.2020 о 11:10.

Відповідач, через канцелярію суду 27.01.2020 за вх.№ 2026, надав письмові заперечення на відповідь на відзив у справі, в яких просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову. При цьому, відповідач вказував, що відповідь на відзив не спростовує позицію відповідача про те, що матеріали справи не містять жодного доказу, який би доводив вчинення сторонами дій, направлених на виконання договору від 01.02.19 № 45/7/01. Посилання позивачем на дані власного бухгалтерського обліку як на доказ поставок товару саме за договором від 01.02.19 № 45/7/01 є неприйнятним, адже дані бухгалтерського обліку позивача залежать від волевиявлення і дій лише позивача, який може вносити і вносить відповідні зміни в ці дані. Сам факт поставки товару сторонами не заперечується, а між сторонами укладені договори поставки у спрощеній письмовій формі і зобов`язання за якими достроково, добровільно частково виконані відповідачем.

27.01.2020 судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу підготовчого засідання про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 31.01.2020 о 10:30.

31.01.2020 судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про відкладення розгляду справи по суті на 17.02.2020 о 10:30.

17.02.2020 судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про відкладення розгляду справи по суті на 02.03.2020 о 11:00.

Представники відповідача в судовому засіданні призначеному на 02.03.2020 о 11:00 проти позову заперечували та просили суд відмовити в його задоволенні.

Представник позивача про призначене на 02.03.2020 о 11:00 судове засідання був повідомлений, в судове засідання не з`явився, про причин неявки суд не повідомив.

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Таким чином, справа підлягає розгляду за відсутності представника позивача.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

01 лютого 2019 року між Приватним підприємством "Хім-Агро-60" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СГП Добрий Господар" (покупець) було укладено договір поставки товару № 45/7/01 (надалі - договір).

Відповідно до п.1 договору, продавець зобов`язувався передати у власність покупця товарно-матеріальні цінності (товар), а покупець прийняти товар та відповідно до умов договору сплатити продавцю його вартість.

Найменування, кількість, ціна за одиницю, загальна вартість товару, строк оплати товару, місце та строк поставки товару, і інші необхідні умови відображаються сторонами у специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору (п.2 договору).

Згідно п.4 договору, зобов`язання продавця по поставці товару вважаються виконаними після підписання покупцем відповідних первинних документів, що підтверджують отримання товару.

У відповідності до п.9 договору, оплату за товар покупець здійснює у строк погоджений сторонами у специфікаціях.

Згідно п.11 договору, у випадку порушення умов договору винна сторона несе відповідальність визначену цим договором та чинним законодавством України.

Пунктом 12 договору передбачено, що в разі прострочення строків оплати товару, покупець зобов`язаний сплатити продавцю 28 (двадцять вісім) процентів річних від простроченої суми.

В разі прострочення строків оплати товару, на вимогу продавця, покупець зобов`язаний сплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який нараховується пеня, від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочки (п. 13 договору).

Згідно п. 14 договору, в разі прострочення строків оплати товару понад 30 (тридцяти) календарних днів, окрім пені, передбаченої п. 13 цього договору, відповідач, на вимогу позивача, зобов`язаний сплатити позивачу штраф у розмірі тридцяти відсотків від вартості неоплаченого товару.

Також, 01 лютого 2019 року між Приватним підприємством "Хім-Агро-60" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СГП Добрий Господар" (покупець) була укладена специфікація № 1 до договору поставки товару № 45 від 01.02.2019, якою передбачалася поставка товару - добрив КАС-32 у кількості 123 т загальною вартістю 1180800,00 грн., строк поставки товару: 30% від загальної вартості - до 31.01.2019; 70% від загальної вартості - до 01.08.2019.

17 квітня 2019 року було змінено найменування Товариства з обмеженою відповідальністю "СГП Добрий Господар" на "Агро-Юа Картамиш", що підтверджується протоколом № 17/04 загальних зборів учасників (засновників) Товариства з обмеженою відповідальністю "СГП Добрий Господар" від 17.04.2019.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.02.2019 позивачем був виставлений відповідачу для оплати рахунок-фактура № СФ-0000235 на суму 1180800,00 грн.

У відповіді на відзив (вх.№ 1326 від 20.01.2020) позивач вказував, що поясненням того, що в рахунку зазначено дату 01.02.2019 та при цьому зазначено нове найменування відповідача є те, що рахунок було створено в комп`ютерній програмі бухгалтерського обліку позивача 01.02.2019, але цей рахунок було роздруковано в одному примірнику, який передано відповідачу для оплати. Новий примірник рахунку було роздруковано напередодні підписання позовної заяви, однак оскільки в програмі бухгалтерського обліку вже здійснено заміну найменування відповідача на актуальну, то програмно в рахунку зазначалась актуальне найменування одержувача.

16 лютого 2019 року відповідно до видаткової накладної № РН-0000045 та товарно - транспортної накладної №45/1602 позивачем було поставлено відповідачу товар (добрива КАС-32) кількістю 27,620 т. на суму 265152,00 грн.

01 березня 2019 року відповідно до видаткової накладної № РН-0000046 та товарно-транспортної накладної № 46/0103 позивачем було поставлено відповідачу товар (добрива КАС-32) кількістю 22,660 т. на суму 217536,00 грн.

02 травня 2019 року відповідно до видаткової накладної № РН-0000245 та товарно-транспортної накладної № 245/0205 позивачем було поставлено відповідачу товар (добрива КАС-32) кількістю 25,300 т. на суму 242880,00 грн.

02 травня 2019 року відповідно до видаткової накладної № РН-0000251 та товарно-транспортної накладної № 251/0205 позивачем було поставлено відповідачу товар (добрива КАС-32) кількістю 25,330 т. на суму 243168,00 грн.

02 травня 2019 року відповідно до видаткової накладної № РН-0000257 та товарно-транспортної накладної № 257/0205 позивачем було поставлено відповідачу товар (добрива КАС-32) кількістю 25,580 т. на суму 245568,00 грн.

Загалом за вищевказаними видатковими накладними позивачем було поставлено відповідачу товар (добрива КАС-32) у кількості 126,49 т. на суму 1214304,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до чинного законодавства права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції оформлюються первинними документами відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

За змістом статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

У відповідності до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За змістом пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88 (надалі - Положення), первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Підпунктом 2.5 пункту 2 Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Тобто, письмовими свідоцтвами, що фіксують та підтверджують господарські операції, є первинні документи, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати як обов`язкові реквізити, так і додаткові реквізити в залежності від характеру операції, зокрема підставу для здійснення господарських операцій, дані про документ, що засвідчує особу - одержувача, номер документу, ідентифікаційний код підприємства тощо.

Таким чином, для надання первинним документам доказової сили при розгляді справ у суді необхідні повні дані про конкретні господарські операції, що здійснюються за конкретним договором, укладеним між сторонами.

Втім, надані позивачем в обґрунтування позову документи не містять посилань на договір поставки товару № 45/7/01 від 01.02.2019.

Так, у графі "Замовлення" видаткових накладних № РН-0000045, № РН-0000046, № РН-0000245, № РН-0000251 та № РН-0000257 міститься посилання на рахунок-фактуру № СФ-0000235 від 01.02.2019, а у графі "Замовлення" рахунку-фактури № СФ-0000235 від 01.02.2019 вказується - "Без замовлення".

Отже, видаткові накладні № РН-0000045, № РН-0000046, № РН-0000245, № РН-0000251, № РН-0000257 та рахунок-фактура № СФ-0000235 від 01.02.2019 не містять посилання на договір поставки товару № 45/7/01 від 01.02.2019.

Крім того, господарський суд зазначає, що у специфікації № 1 від 01.02.2019 міститься посилання на договір поставки товару № 45 від 01.02.2019, а не договір поставки товару № 45/7/01 від 01.02.2019. Загальна кількість та вартість товару, яка зазначена у специфікації № 1 від 01.02.2019 (загальна кількість - 123 т., загальна вартість (з ПДВ) - 1180800,00 грн.) не є тотожній загальній кількості та вартості поставленого товару за видатковими накладними № РН-0000045, № РН-0000046, № РН-0000245, № РН-0000251 та № РН-0000257 (загальна кількість - 126,49 т., загальна вартість (з ПДВ) - 1214304,00 грн.).

З огляду на вищевикладене, господарський суд приходить до висновку, що поставка товару за видатковою накладною № РН-0000045 та товарно - транспортною накладною №45/1602 від 16.02.2019, видатковою накладною № РН-0000046 та товарно-транспортною накладною № 46/0103 від 01.03.2019, видатковою накладною № РН-0000245 та товарно-транспортною накладною № 245/0205, видатковою накладною № РН-0000251 та товарно-транспортною накладною № 251/0205, видатковою накладною № РН-0000257 та товарно-транспортною накладною № 257/0205 від 02.05.2019 була здійснена не за договором поставки товару № 45/7/01 від 01.02.2019.

Таким чином, підстави для стягнення 28% річних в розмірі 67956,84 грн., пені в розмірі 82519,02 грн. та штрафу в розмірі 258019,20 грн., які були нараховані позивачем відповідачу на підставі договору поставки товару № 45/7/01 від 01.02.2019, відсутні.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем згідно платіжного доручення № 533 від 11.02.2019 було сплачено позивачу 354240,00 грн. за добрива згідно рахунку № СФ-0000235 від 01.02.2019. Докази оплати відповідачем вартості товару у розмірі 860064,00 грн. в матеріалах справи відсутні. Згідно оборотно-сальдової відомості по рахунку: 361 за 01.10.18 - 31.12.19 у відповідача рахується заборгованість перед позивачем у розмірі 860064,00 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що між позивачем та відповідачем існують господарські зобов`язання, які витікають із договорів поставки укладених у спрощеній письмовій формі і які достроково, добровільно частково виконані відповідачем, хоча строк їх виконання для відповідача не настав.

Втім, дані посилання відповідача відхиляються судом у зв`язку з наступним.

Згідно вимог ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

При цьому, суд зазначає, що підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що сума заборгованості у розмірі 860064,00 грн. за товар, який був переданий позивачем відповідачу на підставі видаткових накладних: № РН-0000045 від 16.02.2019, № РН-0000046 від 01.03.2019, № РН-0000245 від 02.05.2019, № РН-0000251 від 02.05.2019, № РН-0000257 від 02.05.2019, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо посилань відповідача на те, що позивачем не пред`явлено вимогу про оплату товарно-матеріальних цінностей, суд зазначає, що дані посилання підлягають відхиленню, оскільки обрання певного засобу правового захисту, в тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи із власних інтересів, його використовує (офіційне тлумачення положень частини 2 статті 124 Конституції України, викладене у Рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002 у справі 1-2/2002).

При цьому, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача суму заборгованості у розмірі 860064,00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, судовий збір у цій справі покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 123, 129, 202, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Юа Картамиш" (64144, Харківська область, Первомайський район, с. Картамиш, вул. Центральна, буд. 5, ) на користь Приватного підприємства "Хім-Агро-60" (51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Світличної Ганни, буд. 59-Є, ) суму заборгованості у розмірі 860064,00 грн. та 12900,96 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Позивач: Приватне підприємство "Хім-Агро-60" (51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Світличної Ганни, буд. 59-Є, ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Юа Картамиш" (64144, Харківська область, Первомайський район, с. Картамиш, вул. Центральна, буд. 5, ).

Повне рішення складено "12" березня 2020 р.

Суддя А.М. Буракова