ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2020 Справа № 917/2048/19

Господарський суд Полтавської області у складі судді Сіроша Д. М., за участю секретаря судового засідання Бойченко Л. О., розглянув у порядку загального позовного провадження справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Квік"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський тепловозоремонтний завод"

про стягнення суми основного боргу, інфляційних та 3% річних,

без участі представників сторін

Обставини справи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Квік" звернулося в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський тепловозоремонтний завод" про стягнення 411600,00 грн основного богу, 2881,20 грн інфляційних та 2131,30 грн 3% річних на підставі договору поставки № 02.18.1 від 18.02.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що зобов`язання з оплати поставленої Продукції не виконані відповідачем належним чином (своєчасно та в повному обсязі). Відповідно до статей 526, 530, 549, 611, 625, 655 Цивільного кодексу України, статей 193, 230, 231, 232 Господарського кодексу України та умов договору поставки відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача суму основного боргу, інфляційні нарахування та три проценти річних за порушення грошового зобов`язання.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. № 282 від 11.01.2020) позов визнав частково та заперечив проти нарахуванням штрафних санкцій.

Крім того, заявив клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, оскільки вважає, що витрати в сумі 10500,00 грн є неспівмірними із складністю даної справи, наданим адвокатом обсягом послуг у Господарському суді Полтавської області, затраченим ним часом на надання таких послуг, враховуючи обставини даної справи, її незначну складність, предмет та підстави позову.

Також, відповідач повідомив суд про сплату частини боргу в сумі 100000,00 грн (копія платіжного доручення № 851 від 27.12.2019 в матеріалах справи).

25.02.2020 від відповідача надійшла заява (вх. № 2273) в якій повідомив про сплату 50000,00 грн, відповідно до платіжного доручення від 21.02.2020.

Відповідач у письмових поясненнях (вх. № 656 від 20.01.2020) повідомив суд про сплату 35000,00 грн рахунок погашення боргу та подав копію платіжного доручення № 621 від 16.01.2020.

Отже, сума основного боргу відповідача станом на час розгляду справи становить 226600,00 грн.

Ухвалою від 02.12.2019 суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати у порядку загального позовного провадження, призначив підготовче засідання у справі на 10:40. 10.12.2019.

Ухвалою від 11.02.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 10:20 25.02.2020.

Відповідно до статті 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

18.02.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Полтавський тепловозоремонтний завод» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Машинобудівний Завод «КВІК» уклали договір поставки № 02.18.1.

На виконання умов договору ТОВ «М3 «КВІК» поставив відповідачеві Продукцію за видатковою накладною № 0328.1 від 28.03.2019 на суму 411600,00 грн.

Відповідно до умов пункту 5.2 договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 18.09.2019 розрахунки за поставлену Постачальником продукцію за договором здійснюються Покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати виставлення рахунку/поставки Продукції (підписання сторонами видаткової накладної), якщо інше не обумовлено у відповідних Специфікаціях до цього договору з урахуванням пункту 4.6 договору в редакції цієї Додаткової угоди.

При реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН з порушенням граничних строків їх реєстрації, встановлених чинним законодавством, оплата Покупцем суми еквівалентної податковому кредиту за такою податковою накладною здійснюється протягом 10 банківських днів після реєстрації податкової накладної в ЄРПН.

Не вважати розрахунки за поставлену Постачальником Продукцію несвоєчасними та не застосовувати до Покупця санкції за період до підписання даної Додаткової угоди Сторонами.

Оскільки, відповідно до умов Додаткової угоди сторони домовилися не застосовувати до Покупця санкції за період до її підписання (18.09.2019), строк у який повинна відбутися оплата - 19.09.2019.

Порушуючи умови договору, відповідач не здійснив розрахунків за поставлену Продукцію, у визначений сторонами строк.

Заборгованість відповідача за поставлену Продукцію станом на час розгляду справи складає 231612,50 грн.

Згідно з статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з статтею 526 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з частинами 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини першої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань, не сплатив заборгованість за поставлену позивачем Продукцію в повному обсязі.

Після звернення позивача до суду та порушення провадження у справі відповідач частково сплатив суму основного боргу в розмірі 185000,00 грн.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже, в частині вимог про стягнення 185000,00 грн заборгованості предмет спору відсутній, тому суд закриває провадження у справі в цій частині позовних вимог.

Враховуючи здійснені оплати, у відповідача перед позивачем залишився борг у сумі 226600,00 грн, наявність та розмір якого відповідачем не заперечується. Доказів сплати відповідачем позивачу зазначеної суми боргу в добровільному порядку матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача 226600,00 грн основного боргу є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт 1 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

За несвоєчасну оплату поставленої Продукції відповідачеві нараховано 2881,20 грн інфляційних та 2131,30 грн 3% річних за період з 20.09.2019 до 21.11.2019.

Здійснивши перевірку, наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних суд дійшов висновку, що заявлені вимоги є правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій судом відхиляється, оскільки інфляційні та 3% річних не є штрафними санкціями в розумінні статті 230 Господарського кодексу України та їх зменшення не передбачено нормами чинного законодавства.

Позивачем, також заявлено про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 122 Господарського процесуального кодексу України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з статтею 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, у відзиві на позов відповідач заявив клопотання про зменшення судових витрат позивача на правову допомогу як неспівмірних зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом наданих адвокатом послуг.

Обґрунтовуючи заяву, відповідач посилається на те, що в наданому позивачем описі робіт (наданих послуг) наявні розбіжності, оскільки, наприклад 3 години підготовки правової позиції має вартість 500,00 грн, підготовка претензії, яка зайняла 2 години, - вже 1000,00 грн (годин менше, а оплата більша), а написання позовної заяви, яка мало чим відрізняється від претензії, зайняла 3 години та коштує 2000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав копію договору про надання правової допомоги № 104 від 01.09.2019, укладеного адвокатом Хілько А. С. та Товариством з обмеженою відповідальністю Машинобудівний завод КВІК (Клієнт), попередній опис робіт (надання послуг) від 01.09.2019, ордер на надання правничої допомоги № 104 від 01.09.2019, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП 001815 від 27.09.2018, рахунок - фактуру № 10401 від 21.11.2019, платіжне доручення № 7342 від 22.11.2019 на суму 10500,00 грн.

Перш за все, суд зазначає, що спірні правовідносини між сторонами у справі виникли у зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань по договору поставки щодо оплати отриманої Продукції. При цьому відповідач підтвердив факт отримання Продукції за вказаним договором поставки і не заперечував суми, що заявлена позивачем до стягнення.

Тобто, даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, спір відноситься категорії спорів, що виникають у зв`язку із неналежним виконанням договору поставки. У спорах такого характеру, за відсутності особливостей поставки Продукції у спірних правовідносинах, відсутності протиріч між наявними у справі документами щодо факту поставки Продукції і її часткової оплати, судова практика є сталою (тим більше, що відповідач навіть не заперечує поставку і суму позову).

Крім того, спірні правовідносини урегульовані нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, відтак значної кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

Також, матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження яких адвокат витратив значний час. Так, до позовної заяви додані наступні документи, що стосуються предмету спору: копії договору № 02.18.1 від 18.02.2019, додаткової угоди № 1 від 18.09.2019, видаткової накладної № 0328.1 від 28.03.2019, рахунку № 0328.1 від 28.03.2019, товарно-транспортної накладної № Р0328.1 від 28.03.2019, довіреності на отримання ТМЦ № 165 від 28.03.2019, претензії № 1 від 06.09.2019, відповіді на претензію № 77-60 від 19.09.2019.

Крім того, позивачем не обґрунтовані витрати на пальне в розмірі 2000,00 грн, враховуючи те, що позивачем заявлена вимога про стягнення витрат саме на професійну правничу допомогу. Зазначені витрати не є витратами на правничу допомогу в розумінні статті 126 Господарського кодексу України.

До того ж, витрати адвоката за участь в підготовчому судовому засіданні та в судовому засіданні в розмірі 4000,00 грн є завищеним.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі East/West Alliance Limited проти України", від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 20.11.2018 у справі № 910/23210/17.

За таких обставин, суд погоджується з доводами відповідача щодо неспіврозмірності розміру витрат позивача на оплату послуг адвоката складності справи та обсягу фактично виконаних адвокатом робіт та вважає співрозмірними та обґрунтованими витрати позивача на правничу допомогу адвоката в сумі 4000,00 грн.

Отже, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, на відповідача покладаються судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судового збору, суд виходив з наступного.

Судові витрати, згідно з статтею 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 4 статті 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки, провадження у справі в частині стягнення 185000,00 грн основного боргу закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору, то судовий збір, сплачений за подання позову в частині стягнення заборгованості в сумі 185000,00 грн, який склав 2775,00 грн, підлягає поверненню з Державного бюджету позивачу, який сплатив вказаний судовий збір.

Судовий збір, сплачений позивачем за позов в частині вимог про стягнення 226600,00 грн основного боргу, 2881,20 грн інфляційних та 2131,30 грн - 3% річних, що становить 3474,19 грн, покладається на відповідача, у зв`язку із задоволенням позову в цій частині.

Керуючись статтями 129, 130, пунктом 2 частини 1 статті 231, статтями 232, 233, 237, 238 та 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення суми основного боргу в розмірі 185000,00 грн.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Машинобудівний завод «Квік» (69123, м. Запоріжжя, вул. Василя Стуса, 8 А, ) з Державного бюджету України 2775,00 грн судового збору, сплаченого платіжним дорученням № 7343 від 22.11.2019, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи № 917/2048/19.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавський тепловозоремонтний завод» (36030, м. Полтава, вул. Гайового, буд. 30, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Машинобудівний завод «Квік» (69123, м. Запоріжжя, вул. Василя Стуса, 8 А, ) 226600,00 грн основного боргу, 2881,20 грн інфляційних, 2131,30 грн - 3% річних, 4000,00 грн витрат на правничу допомогу адвоката, 3474,19 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Д. М. Сірош