ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2020 року, м. Херсон, справа № 923/1021/19

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «НКЕМЗ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТЕК»

про стягнення 531 300 грн,

за участю:

секретаря судового засідання Бєлової О.С.,

представників сторін:

від позивача Крижановського М.М.,

від відповідача Дурандіна О.В.,

у с т а н о в и в:

Дії та аргументи Позивача

25.11.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «НВП «НКЕМЗ» звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТЕК» про стягнення 531 300 грн неустойки у зв`язку з несвоєчасним поверненням майна з оренди за договорами № 0116 від 04.01.2016 та № 1316 від 01.01.2016.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач вказав, що:

- 15.01.2015 між ТОВ «Новокаховський електромашинобудівний завод» та Позивачем був укладений договір оренди № 13-15, відповідно до умов якого йому передано на умовах оренди з правом передання в суборенду комплекс транспортного цеху, площею 5089,80 м кв та частину приміщення нежитлової будівлі площею 1978 м кв;

- зі свого боку 01.01.2016 та 04.01.2016 між Позивачем та Відповідачем були укладені договори суборенди нежитлових приміщень № 1316 та № 0116, за умовами яких Відповідач отримав у платне користування частину нежитлової будівлі корпусу № 5 цеху 2 площею 1978 м кв та комплекс транспортного цеху площею 5089,80 м кв;

- додатковою угодою від 26.12.2016 до договору суборенди № 0116 від 04.01.2016 строк його дії був продовжений до 31.12.2017,

- інших додаткових угод про продовження строку дії договорів суборенди № 0116 від 04.01.2016 та № 1316 від 01.01.2016 сторони не укладали, проте Відповідач продовжував користуватися нежилими приміщеннями та рухомим майном,

- водночас, дія основного договору оренди № 13-15 від 15.01.2015 закінчилась 31.12.2018 за результатами укладеної угоди від 26.12.2018 про розірвання договору,

- 20.12.2018 Позивач направив Відповідачу листа за вих. № 4028/575 яким просив звільнити приміщення та повернути за актом приймання-передачі нерухоме та рухоме майно, надане йому в оренду, але останній цього не зробив, у зв`язку з чим рішенням Господарського суду Херсонської області у справі № 923/152/19 від 29.07.2019, яке набрало законної сили, Відповідач за позовом ТОВ «Новокаховський електромашинобудівний завод» підлягає виселенню з орендованого майна,

- у відповідності до положень статті 785 Цивільного кодексу України Відповідач зобов`язаний сплатити неустойку у розмірі подвійної плати за користування орендованим майном за час прострочення його повернення.

Дії та аргументи Відповідача

Відповідачем зазначені вимоги не визнаються та він просить суд відмовити у позові, вказуючи, що:

- власником орендованого майна є ТОВ «Новокаховський електромашинобудівний завод», а не Позивач, а тому саме власнику належить право звернення з позовом про стягнення неустойки за статтею 785 ЦК України,

- рішенням суду у справі № 923/152/19 підтверджено право власника на вимогу про повернення майна, а тому відсутні правові підстави для стягнення неустойки на користь Позивача, як суборендодавця,

- Позивачем неустойка нарахована за період, який перевищує встановлений приписами частини 6 статті 232 ГК України шестимісячний строк можливого її нарахування, а тому правильним розрахунком неустойки є сума 303 600 грн,

- його вина у неповерненні майна із суборенди відсутня, оскільки листом від 27.12.2018 він повідомив Позивача про невикористання майна та необхідності деякого часу для демонтажу обладнання,

- Позивач навмисно затягував приймання-передачу майна з оренди та ввів його в оману відносно підвищення орендної плати,

- ним сплачена орендна плата за січень, лютий та березень 2019 року, але вона Позивачем не повернута.

Процесуальні дії та судові рішення

Ухвалою суду від 29.11.2019 відкрите провадження у справі за правилами загального провадження та сторонам установлені строки для подачі процесуальних заяв. Підготовче провадження проведене у засіданнях 14.01.2020 та 04.02.2020, а розгляд справи по суті 03.03.2020.

Під час судового розгляду справи по суті сторонами процесуальних клопотань не заявлено.

Установлені судом обставини спору

29.07.2019 Господарським судом Херсонської області у справі № 923/152/19 за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Новокаховський електромашинобудівний завод» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТЕК» за участі третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «НКЕМЗ» про виселення з приміщень прийняте рішення, яким установлені певні обставини, які у відповідності до частини 4 статті 75 ГПК України не потребують повторного доведення.

Зокрема, рішенням суду від 29.07.2019, яке набрало законної сили відповідно до постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.11.2019, установлені наступні обставини:

- відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 157850861 від 27.02.2019 Товариству з обмеженою відповідальністю «Новокаховський електромашинобудівний завод» на праві власності належить нежитлова будівля, загальною площею 11308 м кв, що знаходиться за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. Фабрична, буд. 11,

- за змістом інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 157693600 від 27.02.2019 тому ж Товариству на праві власності належить транспортний цех, що знаходиться за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. Першотравнева, буд. 35-Ж,

- 15.01.2015 між ТОВ «Новокаховський електромашинобудівний завод», як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «НВП «НКЕМЗ», як орендарем, був укладений договір № 13-15 оренди нежитлового приміщення, за умовами якого орендодавець зобов`язався надати у тимчасове платне користування з травня 2015 року до 31 грудня 2016 року на умовах оренди майно - комплекс транспортного цеху, розташований за адресою: м. Н. Каховка, вул. Першотравнева, 35-Ж, площею 5089,80 кв. м; та частину приміщення нежитлової будівлі, розташованої за адресою: м. Н. Каховка, вул. Фабрична, 11, площею 1978 кв. м,

- за умовами договору орендар має право здавати орендований об`єкт чи його частину в суборенду за письмовою згодою орендодавця,

- 22.11.2016 та 30.11.2017 до вказаного договору його сторонами були внесені зміни відповідними додатковими угодами, а саме за додатковою угодою від 22.11.2016 строк договору оренди № 13-15 від 15.01.2015 був продовжений до 31.12.2017, а додатковою угодою від 30.11.2017 до 31.12.2018,

- 01.01.2016 між ТОВ «НВП «НКЕМЗ», як орендарем, та ТОВ «ІТЕК», виступаючим у якості суборендаря, був укладений договір № 1316 суборенди нежитлового приміщення, за умовами якого Відповідач отримав в суборенду на строк до 31 грудня 2016 року частину нежитлової будівлі корпусу № 5 цеху 02, розташованого за адресою: Херсонська область, місто Нова Каховка, вул. Фабрична, буд. 11, площею 1978 кв. м,

- 04.01.2016 між тими ж особами був укладений договір № 0116 суборенди нежитлового приміщення, за умовами якого Відповідач отримав в суборенду на строк до 31 грудня 2016 року майновий комплекс транспортного цеху, розташованого за адресою: Херсонська область, місто Нова Каховка, вул. Першотравнева, 35-Ж, площею 5 089,80 кв. м,

- додатковою угодою від 26.12.2016 сторонами були внесені зміни до договору суборенди № 0116 від 04.01.2016 в частині строку його дії, а саме визначено, що він діє до 31.12.2017,

- 20.12.2018 Позивач звернувся до Відповідача з листами за вих. № 4028/575 та № 4028/576, в яких вказав про закінчення строку дії договорів суборенди № 1316 від 01.01.2016 та № 01116 від 04.01.2016 та необхідність звільнення приміщень і передачі їх за актом приймання-передачі,

- відповідно до угоди від 26.12.2018 про розірвання договору оренди № 13-15, укладеної між ТОВ «Новокаховський електромашинобудівний завод» та Позивачем, договір оренди № 13-15 від 15.01.2015 між ними розірвано з 31.12.2018,

- Відповідач листом за вих. № 28 від 27.12.2018 підтвердив отримання вказаних листів про розірвання договорів суборенди та ним же висловився з погодженням про розірвання договору суборенди № 1316 від 01.01.2016, а також бажанням продовжити договір суборенди № 0116 від 04.01.2016,

- станом на час розгляду справи в суді Відповідач продовжував користуватися спірними приміщеннями та не повернув їх із суборенди.

Водночас, відносно строків дії договорів оренди та суборенди суд зазначив, що:

- договір оренди № 13-15 від 15.01.2015 є припиненим з 31.12.2018,

- строк дії договорів суборенди закінчився 31.12.2018.

Отже, рішенням суду у справі № 923/152/19 встановлено наявність:

- договірних відносин оренди (найму) за договором № 13-15 від 15.01.2015, які виникли між ТОВ «Новокаховський електромашинобудівний завод» та Позивачем,

- суборенди (піднайму) за договорами № 1316 від 01.01.2016 та № 0116 від 04.01.2016, які виникли між Позивачем та Відповідачем,

- закінчення строків дії договорів оренди та суборенди 31.12.2018,

- належності орендованого майна на праві власності ТОВ «Новокаховський електромашинобудівний завод»,

- неповернення орендованого майна із суборенди та користування ним станом на час розгляду справи в суді.

Цим рішенням, з урахуванням ухвали від 06.12.2019 про його роз`яснення, яка набрала законної сили у відповідності до постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2020, позовні вимоги були задоволені, а саме усунуто перешкоди у здійсненні ТОВ «Новокаховський електромашинобудівний завод» права користування та розпорядження майном шляхом виселення ТОВ «ІТЕК» із займаних приміщень:

- нежилих приміщень комплексу транспортного цеху, який знаходиться за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, вулиця Першотравнева, будинок 35-Ж; та складається з: Літера «А» - адмінбуділя, загальною площею 1610,6 кв. м; Літера «а» - диспетчерська; Літера «а1» - ганок; Літера «В» - гараж, загальною площею 270,2 кв. м; Літера «Г» - гараж, загальною площею 224,9 кв. м; Літера «Д» - цех, загальною площею 1536,8 кв. м; Літера "д" - перехід; літера «Е» - мийка, загальною площею 577,9 кв. м; Літера «Л» - гараж, загальною площею 689,0 кв. м; Літера «М» - гараж, загальною площею 180,4 кв. м; Літера «Б» навіс; Літера «Ж» сарай, Літера «над Ж» - сторожка; Літера «З» - гараж; Літера «И» - склад ; Літера «К» - склад; літера «І» - мощення: № 1-9 - огорожі та споруди; загальною площею 5089,80 кв. м;

- частини нежитлової будівлі, площею 1978 кв. м, розташованої за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, вулиця Фабрична, будинок 11.

При цьому судом роз`яснено, що під словом «перешкоди», у контексті наявного між сторонами спору, слід розуміти перебування ТОВ «ІТЕК» у спірних приміщеннях, не звільнення їх з моменту закінчення договірних суборендних правовідносин, а слово «виселення» у прийнятому судом рішенні означає змушення ТОВ «ІТЕК» залишити спірні приміщення.

Поряд з цим, суд зазначає, що відповідно до пункту 4.1. договору суборенди № 0116 від 04.01.2016 «за користування об`єктом суборендар сплачує орендарю орендну плату без урахування комунальних платежів в розмірі 19 300 грн в місяць з урахуванням ПДВ», «розмір орендної плати корегується на індекс інфляції щомісячно згідно офіційних даних Кабінету Міністрів України», а відповідно до пункту 5.1. «в разі припинення договору суборендар зобов`язаний повернути орендарю орендований об`єкт у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду».

Згідно до пункту 4.2. договору суборенди № 1316 від 01.01.2016 «з 1 січня 2016 року за користування орендованим об`єктом суборендар сплачує орендарю орендну плату без урахування комунальних платежів в розмірі 6 000 грн в місяць з урахуванням ПДВ», «розмір орендної плати корегується на індекс інфляції щомісячно згідно офіційних даних Кабінету Міністрів України», а відповідно до пункту 5.1. «в разі припинення договору суборендар зобов`язаний повернути орендарю орендований об`єкт у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду».

Відповідно до пунктів 2.6. та 2.7. обох договорів суборенди сторонами обумовлено, що суборендар повертає майно орендарю аналогічно порядку, встановленому при передачі майна суборендарю, а обов`язок о складанню акту приймання-передачі покладається на сторну, яка передає майно іншій стороні.

Відповідно до розрахунку, зробленого Позивачем у тексті позовної заяви, ним нарахована до сплати Відповідачу неустойка у сумі 531 300 грн за період з 1 січня по 15 листопада 2019 року, яка обрахована як подвійна плата за користування майном з час прострочення, виходячи з щомісячної плати за договором № 0116 від 04.01.2016 у сумі 38 600 грн та плати за договором № 1316 від 01.01.2016 у сумі 12 000 грн.

Оцінка суду установлених обставин та норм діючого законодавства

Щодо правової природи договірних відносин

Так, установлені судом обставини наявності укладених між учасниками справи договорів, свідчать про виникнення між ними майново-господарських зобов`язань, у силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За частиною 1 статті 175 того ж Кодексу майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зміст та умови договорів, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобов`язань (майново-господарських зобов`язань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між учасниками на їх підставі, з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладені договори оренди (суборенди) майна.

Статтею 283 ГК України: «За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності» (частина 1); «У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ)» (частина 2); «Об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання;нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання» (частина 3); «До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом» (частина 6).

Зокрема, положеннями статті 288 ГК України регулюються правовідносини суборенди державного та комунального майна, а тому у відповідності до частини 6 статті 283 того ж Кодексу до правовідносин суборенди іншого майна підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу України.

Безпосередньо такі правовідносини урегульовані положеннями статті 774 ЦК України, за якою: можливе за згодою наймодавця передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм); строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму; до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Отже, суд приходить до висновку, що відносини суборенди мають похідний, залежний характер від відносин оренди, оскільки:

- умови договору суборенди залежать від умов договору оренди,

- строк договору суборенди не може перевищувати строк договору оренди,

- припинення договору оренди викликає припинення договору суборенди,

- права і обов`язки за договором суборенди повинні відповідати змісту договору оренди,

- здача майна в оренду допускається лише за згодою орендодавця,

- за договором суборенди суборендар має перед суборендодавцем аналогічні обов`язки як і орендар перед орендодавцем за договором оренди.

Щодо наслідків припинення договірних відносин суборенди

Правові наслідки припинення договору оренди встановлені серед іншого приписами частини 4 статті 291 ГК України та частини 1 статті 785 ЦК України. Зокрема, за цими положеннями у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана.

Таким чином, законом встановлений обов`язок орендаря (наймача) та відповідно до частини 3 статті 774 ЦК України і суборендаря (піднаймача) повернути орендоване майно відповідно орендодавцю (за договором оренди) та орендарю (за договором суборенди).

Як зазначено вище, за умовами пунктів 5.1. кожного з договорів суборенди у разі їх припинення Відповідач зобов`язався повернути Позивачу орендований об`єкт у належному стані, а відповідно до пунктів 2.6. та 2.7. повернення оформлюється складанням акту приймання-передачі, при цьому обов`язок по його складенню покладений на Відповідача.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до загального висновку про встановлення законодавчого та договірного обов`язку Відповідача повернути майно Позивачу з настанням підстав для припинення договорів суборенди, а саме починаючи із наступного дня закінчення строків їх дії, а саме з 01.01.2019 (строк дії договорів 31.12.2018), склавши відповідні акти приймання-передачі.

Разом з тим, суд зазначає, що згідно зі статтею 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо доведе, що вона вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

У даному випадку Відповідач вказав, що його вина у неповерненні майна із суборенди відсутня, оскільки листом від 27.12.2018 він повідомив Позивача про невикористання майна та необхідності деякого часу для демонтажу обладнання.

Надаючи оцінку таким твердженням, суд вважає за необхідне відобразити визначення вини. Так, виною є психічне ставлення особи до своїх протиправних дій або до бездіяльності та їхніх наслідків у формі умислу чи необережності. Вина є одним з елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння.

Отже, у контексті обов`язку Відповідача повернути майно за закінченням строків дії договорів суборенди та висловлених ним причин такого невиконання, суд зазначає, що наведені Відповідачем причини неповернення майна не вказують на об`єктивну неможливість повернути майно по завершенню дії договорів, оскільки за їх умовами саме на Відповідача покладений обов`язок з повернення майна та складення відповідних актів приймання-передачі.

Відносно тверджень Відповідача про навмисне затягування Позивачем приймання-передачі майна та введення його в оману відносно підвищення орендної плати суд зазначає про недоведення таких обставин відповідними доказами, оскільки листами за вих. № 4028/575 та № 4028/576 від 20.12.2018, адресованих Позивачем Відповідачу, було зазначено про закінчення строку дії договорів суборенди та необхідності звільнення приміщень і передачі їх за актом приймання-передачі. Біль того, по закінченні строків дії договорів Відповідач не вчиняв належних дій щодо продовження їх дії шляхом внесення відповідних змін.

Таким чином, Відповідачем не виконані зобов`язання як з передачі майна, так і складання актів приймання-передачі, не надано доказів відсутності вини у неповерненні майна, у зв`язку з чим він несе відповідальність за невиконання господарського зобов`язання стосовно повернення майна.

Проте, така відповідальність обмежується діями власника майна щодо виселення Відповідача із займаних приміщень.

Так, рішення Господарського суду Херсонської області у справі № 923/152/19 про виселення Відповідача із займаних приміщень прийняте на користь їх власника, тобто ТОВ «Новокаховський електромашинобудівний завод», та воно набрало законної сили з часу прийняття постанови апеляційного суду 05.11.2019, а тому зобов`язання Відповідача з повернення майна із суборенди Позивачу припинилися у відповідності до частини 1 статті 205 ГК України починаючи із цієї ж дати, тобто 05.11.2019. Зокрема, за цією статтею господарське зобов`язання припиняється неможливістю виконання у разі виникнення обставин, за які жодна з його сторін не відповідає, якщо інше не передбачено законом.

За таких обставин, періодом прострочення Відповідачем зобов`язання з повернення орендованого майна Позивачу є період з 01.01.2019 по 05.11.2019, у зв`язку з чим визначення Позивачем періоду прострочення з 01.01.2019 по 15.11.2019 не відповідає вказаним обставинам та правовим положенням.

Стосовно тверджень Відповідача про сплату ним орендної плати за січень, лютий та березень 2019 року суд зазначає, що ним не доведено відповідного факту шляхом надання належних і допустимих доказів, а тому вони судом до уваги не приймаються.

Щодо відповідальності за прострочення передачі майна із суборенди

Положеннями частини 2 статті 785 ЦК України встановлено, що якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Отже, законом встановлена відповідальність за несвоєчасне повернення майна з оренди у вигляді неустойки з розрахунку подвійної плати за користування майном за час прострочення такого повернення.

У контексті заперечень Відповідача щодо необхідності застосування положень частини 6 статті 232 ГК України стосовно обмеження неустойки шестимісячним строком її нарахування, суд зазначає, що за змістом правової норми, наявної в названій частині статті 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, з метою надання відповіді на можливість застосування цієї правової норми до спірних правовідносин, суд вважає за необхідне вказати, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на суб`єкта господарювання нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Натомість неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і для притягнення наймача, який порушив зобов`язання, до такої відповідальності необхідна наявність його вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України.

Така неустойка є подвійною платою за користування річчю за час прострочення, а не штрафною санкцією у розумінні статті 549 ЦК України та статті 230 ГК України.

Підсумовуючи наведене слідує висновок, що встановлена законом відповідальність за несвоєчасне повернення майна з оренди є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин та вона не є тотожною пені, як неустойці, застосування якої регулюється іншими нормами права.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.03.2018 у справі № 914/730/17 та від 30.10.2019 у справі № 924/80/19.

Оскільки неустойка за частиною 2 статті 285 ЦК України не є штрафною санкцією за статтею 230 ГК України, то до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення частини 6 статті 232 того ж Кодексу, а тому заперечення Відповідача в цій частині до уваги судом не приймаються.

На підставі викладеного Відповідач зобов`язаний сплатити Позивачу неустойку у вигляді подвійної орендної плати за кожним з договорів суборенди за період з 01.01.2019 по 05.11.2019.

Зокрема правильним розрахунком неустойки є наступний:

- за договором суборенди № 0116 від 04.01.2016 неустойка складає 389 216,67 грн з розрахунку: 1) 19 300 грн х 2 х 10 = 386 000 грн, 2) 19 300 грн : 30 х 5 = 3 216,67 грн, 3) 386 000 грн + 3 216,67 грн = 389 216,67 грн; де « 19 300 грн» щомісячний розмір орендної плати, « 2» - подвійний розмір плати, « 10» - кількість місяців у періоді з 01.01.2019 по 31.10.2019, « 30» - кількість днів у листопаді 2019 року, « 5» кількість днів у періоді з 01.11.2019 по 05.11.2019;

- за договором суборенди № 1316 від 01.01.2016 неустойка складає 121 000 грн з розрахунку: 1) 6 000 грн х 2 х 10 = 120 000 грн, 2) 6 000 грн : 30 х 5 = 1 000 грн, 3) 120 000 грн + 1 000 грн = 121 000 грн; де « 6 000 грн» щомісячний розмір орендної плати, « 2» - подвійний розмір плати, « 10» - кількість місяців у періоді з 01.01.2019 по 31.10.2019, « 30» - кількість днів у листопаді 2019 року, « 5» кількість днів у періоді з 01.11.2019 по 05.11.2019;

Таким чином, загальна сума неустойки за обома договорами складає 510 216,67 грн, обрахована як сума нарахованої неустойки за кожним з договорів, а тому нарахування Позивачем неустойки у сумі 21 083,33 грн, як різниці між заявленою до стягнення сумою та обрахованою судом неустойкою, є помилковою.

Висновки суду з предмету судового розгляду

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів, обставин справи та вказаних правових положень, суд вважає, що:

- за між сторонами були укладені договори суборенди майна,

- відносини суборенди мають похідний, залежний характер від відносин оренди, а тому за договором суборенди суборендар має перед суборендодавцем аналогічні обов`язки як і орендар перед орендодавцем за договором оренди,

- у Відповідача наявний встановлений умовами договорів суборенди та закону обов`язок повернути Позивачу орендоване майно з настанням підстав для припинення договорів суборенди, а саме починаючи із наступного дня закінчення строків їх дії, тобто з 01.01.2019,

- Відповідач не повернув орендоване майно із суборенди та не надав доказів відсутності його вини у такому неповерненні, а тому він несе відповідальність за невиконання господарського зобов`язання стосовно повернення майна,

- відповідальність за неповернення майна обмежується діями власника майна щодо виселення Відповідача із займаних приміщень, а тому періодом прострочення зобов`язання з повернення орендованого майна Позивачу є період з 01.01.2019 по 05.11.2019,

- законом встановлена відповідальність за несвоєчасне повернення майна з оренди у вигляді неустойки з розрахунку подвійної плати за користування майном за час прострочення такого повернення,

- у зв`язку з цим Відповідач зобов`язаний сплатити Позивачу неустойку у вигляді подвійної орендної плати за кожним з договорів суборенди за період з 01.01.2019 по 05.11.2019 у загальній сумі 510 216,67 грн.

З огляду на зроблені висновки позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення неустойки в сумі 510 216,67 грн, а вимоги про стягнення 21 083,33 грн є неправомірними та задоволенню е підлягають.

Розподіл судових витрат

Стосовно судового збору

Судовими витратами у даній справі є витрати Позивача на сплату судового збору відповідно до платіжного доручення № 11140002 від 15.11.2019 у сумі 7 969,50 грн, які у відповідності до приписів частини 2 статті 129 ГПК України підлягають стягненню з Відповідача пропорційно задоволеним вимогам у сумі 7 653,11 грн (96,03 %).

Стосовно витрат на правничу допомогу

Відносно витрат Позивача на правничу допомогу у розмірі 11 526 грн суд зазначає, що 01.10.2019 між Позивачем та адвокатом Крижановським М.М., укладений договір про надання правової допомоги, за змістом якого Адвокатом надавалися послуги щодо стягнення з Відповідача неустойки за договорами суборенди.

За змістом пункту 2.2. договору загальний обсяг часу, витраченого адвокатом, та остаточний розмір гонорару погоджується сторонами шляхом підписання акту здавання-прийняття виконаних робіт.

Відповідно до Акту № 1 здавання-прийняття виконаних робіт від 11.01.2020 вартість послуг склала 11 526 грн, а безпосередньо послуги стосуються: консультація клієнта, тривалістю 1 година, вартістю 960,50 грн; ознайомлення з договорами та додатками, тривалістю 1 година, ватістю 960,50 грн; огляд законодавства та ознайомлення з правовими позиціями вищих судів, тривалістю 3 години, вартістю 2 881,50 грн; узгодження обраної схеми захисту з клієнтом, тривалістю 1 година, вартістю 960,50 грн; підготовка позовної заяви, тривалістю 2 години, вартістю 1 921 грн; ознайомлення із відзивом на позовну заяву, підготовка та подання до суду відповіді на відзив, тривалістю 2 години, вартістю 1 921 грн.

Як слідує з платіжного доручення № 1310022 від 31.01.2020 Позивач перерахував адвокату Крижановському М.М. 11 526 грн за Актом №№ 1 від 11.01.2020.

Таким чином, Позивачем підтверджені витрати на правничу допомогу у вказаній сумі

У відповідності до частин 1 та 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони та такі витрати підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами, а згідно з пунктом 3 частини 4 статті 129 ГПК України вони підлягають стягненню з Відповідача пропорційно задоволеним вимогам у сумі 11 068,42 грн (96,03 %).

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 238, 240 ГПК України,

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТЕК» (74900, Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. Фабрична, буд. 5-Б, ідентифікаційний код 22751114) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «НКЕМЗ» (74900, Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. Першотравнева, буд. 35, ідентифікаційний код 39581767) 510 216,67 грн неустойки, 7 653,11 грн компенсації по сплаті судового збору та 11 068,42 грн витрат на правничу допомогу.

3. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 04.03.2020

Суддя М.К. Закурін