ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року м. ОдесаСправа № 915/1982/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, пр-т Шевченка, 29)

Секретар судового засідання: Соловйова Д.В.;

Представники сторін:

Від ФОП Омельчука В.М. - особисто, посвідчення № 180719, від 04.09.03;

від Державного підприємства „Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" - не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Омельчука Валентина Миколайовича

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 17.12.2019 року

у справі №915/1982/19

за позовом Фізичної особи-підприємця Омельчука Валентина Миколайовича

до Державного підприємства „Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою"

про зобов`язання виконати умови договору

(суддя першої інстанції: Ржепецький В.О., дата та місце ухвалення рішення: 17.12.2019, Господарський суд Миколаївської області, м.Миколаїв, вул. Адміральська, 22)

У вересні 2018 року Фізична особа-підприємець Омельчук Валентин Миколайович (далі - ФОП Омельчук В.М.) звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Державного підприємства „Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" (далі - ДП „Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою") про зобов`язання відповідача виконати умови Договору №21417 від 29.10.2018 на розробку земельно-кадастрових робіт та надання послуг, а саме: виготовити та передати Фізичній особі-підприємцю Омельчуку Валентину Миколайовичу готову технічну документацію та результати проектних робіт.

В обґрунтування позовних вимог ФОП Омельчук В.М. з посиланням на ст.ст. 11, 15, 16, 525, 526, 611, 626, 629, Цивільного кодексу України, ст.ст. 124, 162 Господарського процесуального кодексу України, зазначив, що відповідач своїми діями порушив взяті на себе за договором зобов`язання та вимоги чинного законодавства України.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 17.12.2019 в задоволені позовних вимог ФОП Омельчука В.М. про зобов`язання ДП „Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" виконати умови Договору №21417 від 29.10.2018 на розробку земельно-кадастрових робіт та надання послуг, а саме: виготовити та передати Фізичній особі-підприємцю Омельчуку Валентину Миколайовичу готову технічну документацію та результати проектних робіт відмовлено в повному обсязі.

Суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що предмет позову у вигляді зобов`язання виконати зобов`язання носить декларативний характер, оскільки в разі ухвалення рішення про таке, останнє не буде виконане шляхом державно-примусової діяльності, яка (діяльність) не може відбутись шляхом зобов`язання особи виконати такі дії, які неможливо присудити виконати в натурі. Отже, заявлені позивачем у цій справі вимоги не призводять до поновлення порушеного права позивача та, у разі їх задоволення, не можуть бути виконані у примусовому порядку, у зв`язку з відсутністю механізму виконання такого рішення.

В обґрунтування вищезазначеного, суд першої інстанції посилався в своєму рішенні на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 (провадження №12-187гс18), правові висновки Верховного Суду України у справах №№ 6-20цс11, 6-32цс13, 6-55цс15, №914/1128/16.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ФОП Омельчук В.М. звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 17.12.2019 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позивача та зобов`язати ДП „Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" виконати умови Договору №21417 від 29.10.2018 на розробку земельно-кадастрових робіт та надання послуг.

На думку апелянта, суд першої інстанції неповно дослідив надані позивачем докази, не встановив всі обставини справи, не мотивував у рішенні відхилення кожного доказу, а також невірно застосував до спірних відносин норми матеріального права, а саме: ст.ст. 16, 509, 525, 526, 530, 610, 611, 626, 629, Цивільного кодексу України, ст.ст. 116, 123 Земельного кодексу України.

Позивач вважає, що рішення Господарського суду Миколаївської області прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає вимогам чинного законодавства, є необґрунтованим та безпідставним, а отже підлягає скасуванню.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги ті обставини, що під час розгляду справи позивач надав усі документи та докази, які підтверджують, що відповідачем не виконано належним чином договірні зобов`язання та спростовують доводи відповідача про правомірність призупинення виконання робіт за договором.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 відкрито апеляційне провадження по справі №915/1982/19 за апеляційною скаргою ФОП Омельчука В.М. на рішення Господарського суду Миколаївської області від 17.12.2019, встановлено строк учасникам справи для подання відзиву на апеляційну скаргу та інших заяв та клопотань протягом 5 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

29.01.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №915/1982/19.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.01.2020 розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Омельчука Валентина Миколайовича на рішення Господарського суду Миколаївської області від 17.12.2019 у справі №915/1982/19 призначено на: 02.03.2020 о 12-30 год.

В судовому засіданні 02.03.2020 представник позивача підтримав доводи та вмоги, викладені ним в апеляційній скарзі, просив задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі та скасувати рішення місцевого господарського суду. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання по справі повідомлений належним чином.

Зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутністю представників відповідача.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.10.2018 між громадянином України Омельчуком Валентином Миколайовичем (замовник, позивач) та Державним підприємством "Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" (виконавець, відповідач) укладено договір №21417 від 29.10.2018 на розробку земельно-кадастрових робіт та надання послуг.

Відповідно до п. 1.1 вказаного Договору виконавець зобов`язується виконати з дотриманням вимог законодавства роботи: Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду громадянину України Омельчуку Валентину Миколайовичу , на якій розташовані будівлі і споруди громадської забудови орієнтовною площею 0,34 га в АДРЕСА_1 на території Очаківської міської ради Очаківського району Миколаївської області (далі - проект), а замовник прийняти та оплатити виконані роботи (а.с. 23-24).

Технічні, економічні та інші вимоги до проекту викладені у технічному завданні на виконання робіт. (п. 1.2 Договору)

Загальна вартість робіт за цим договором становить 4800,00 грн. у тому числі 20% ПДВ 800,00 грн. і визначається кошторисом та протоколом погодження ціни на виконання робіт, що є невід`ємною частиною Договору. (п. 2.1 Договору)

Згідно з п. 2.2 Договору замовник виконує 100% попередню оплату.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що замовник зобов`язаний: сплатити виконавцеві встановлену ціну згідно розділу 2 даного Договору; надати виконавцеві вихідні дані, необхідні характеристики щодо об`єкта, визначеного в п. 1.1 цього Договору, у строк не пізніше 5 календарних днів після набуття чинності Договору; відшкодувати виконавцеві додаткові витрати, пов`язані із зміною вихідних даних для проведення проектних робіт внаслідок обставин, що не залежать від виконавця.

Відповідно до п. 3.2 Договору виконавець зобов`язаний: виконувати роботу відповідно до вихідних даних для проведення проектування згідно Договору; передати замовникові готову технічну документацію та результати проектних робіт.

Пунктом 4.1 Договору визначено порядок приймання і здачі робіт та термін виконання робіт: початок з моменту підписання договору, здійснення попередньої оплати в розмірі 100% та надання замовником виконавцю необхідного пакету документів, з переліком яких замовник ознайомлений до підписання Договору. Закінчення через 3 місяці шляхом підписання акту виконаних робіт.

Відповідно до п. 4.2 Договору при несвоєчасному наданні замовником вихідних даних, необхідних виконавцю для виконання робіт, строк виконання робіт переноситься на термін затримки вихідних даних.

Пунктом 4.3 Договору передбачено, що термін виконання Договору може бути продовжено у разі обставин, які не залежать від виконавця (прийняття рішення органами місцевого самоврядування або РДА, погодження зі службами, перевірки обмінного файлу та ін.)

Відповідно до п. 4.6 Договору при завершенні робіт/етапу робіт виконавець надає замовникові акти здачі-прийняття виконаних робіт/етапу робіт з розробки проектної документації.

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами передбачених ним зобов`язань. (п. 7.1 Договору)

Сторонами складено і підписано: кошторис №1 на виконання робіт (надання послуг), відповідно до якого вартість проекту становить 4800,00 грн. з ПДВ (а.с. 25); календарний план виконання робіт, відповідно до якого початок виконання робіт - з моменту підписання Договору та оплати, закінчення виконання робіт - протягом 3-х місяців після підписання Договору, надання замовником виконавцю необхідного пакету документів та здійснення 100% попередньої оплати (а.с. 26); протокол погодження договірної ціни на виконання робіт, відповідно до якого сторонами досягнуто згоди про розмір договірної ціни на виконання робіт у сумі 4800,00 грн. з ПДВ (а.с. 27).

23.11.2018 позивачем здійснено переказ грошових коштів у сумі 4800,00 грн. на рахунок виконавця, зазначений у Договорі, що підтверджується заявою на переказ готівки №26. (а.с. 16)

ДП "Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" листом №01-13/108 від 26.02.2019 (а.с. 10), адресованим ФОП Омельчуку В.М., щодо заяви останнього від 26.10.2018 про укладення договору згідно ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України на виконання робіт по складанню проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у зв`язку зі зміною цільового призначення орієнтовною площею 0,34 га в межах м.Очаків по вул. Будівельників, 7/5, на якій розташовано майно, що належить ФОП Омельчуку В.М. на праві власності, повідомило, що Очаківський міський голова на запит інституту надав копію листа-відповіді на звернення ФОП Омельчука В.М. від 05.10.2018 №448/3704-4.1, копію витягу з протоколу засідання постійної депутатської комісії з питань охорони навколишнього середовища та регулювання земельних відносин від 28.09.2018 та копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового повідомлення, згідно якого ФОП Омельчук В.М. особисто підписався 12.10.2019 про отримання листа міського голови, де йдеться про відмову депутатської комісії виносити звернення ФОП Омельчука В.М. на чергову сесію міської ради по причині відсутності належним чином обґрунтування щодо зміни цільового призначення, зменшення площі та відсутності дозвільних документів на будівлю, яка збудована з порушенням обмеження у використанні земельної ділянки.

Оскільки ФОП Омельчук В.М, при зверненні до інституту про укладання договору на виконання робіт про зазначені вище обставини не повідомив, інститутом прийнято рішення призупинити виконання робіт за Договором №21417 у зв`язку з відсутністю підстав згідно вимог ч. 3 ст. 123 Земельного кодекса України на його укладання та підстав для виконання робіт. З огляду на зазначене, ДП "Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" пропонує ФОП Омельчуку Валентину Миколайовичу повернути кошти по виконавчому кошторису з урахуванням фактичних понесених затрат за виконані роботи.

Вказані обставини стали підставою для звернення ФОП Омельчука В.М. до Господарського суду Миколаївської області з відповідним позовом.

Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст.202 Цивільного Кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Статтею ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. (ст. 901 Цивільного кодексу України)

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 906 Цивільного кодексу України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про зобов`язання відповідача виконати умови Договору №21417 від 29.10.2018 року на розробку земельно-кадастрових робіт та надання послуг, а саме: виготовити та передати ФОП Омельчуку Валентину Миколайовичу готову технічну документацію та результати проектних робіт.

Положеннями ст. 20 Господарського кодексу України та ст. 16 Цивільного кодексу України визначені способи захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Отже, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси осіб у спосіб, визначений законом або договором. Суд, відповідно до викладеної в позові вимоги, може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, який не суперечить закону, але лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів (пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17.

Обраний спосіб захисту, який не відповідає змісту порушеного права позивача та характеру правопорушення, є підставою для відмови в позові (висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 31.01.2018 року у справі № 909/743/16).

За приписами ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v . the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 5 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) суд зазначає, що засіб захисту, котрий вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

За змістом ст. 14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; чи підлягає право або законний інтерес захисту та чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. Якщо обраний позивачем спосіб захисту не відповідає приписам ст.16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України правові підстави для задоволення позову відсутні (постанова Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 910/1389/19).

Таким чином, оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відтак підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Захист майнового чи немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення.

По суті, предмет позову у вигляді зобов`язання відповідача виконати зобов`язання за договором носить декларативний характер, оскільки в разі ухвалення рішення про таке, останнє не буде виконане шляхом державно-примусової діяльності, яка (діяльність) не може відбутись шляхом зобов`язання особи виконати такі дії, які неможливо присудити виконати в натурі.

Судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно того, що заявлені позивачем у цій справі вимоги не призводять до поновлення порушеного права позивача та, у разі їх задоволення, не можуть бути виконані у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

Крім того, місцевий господарський суд слушно зазначив, що відповідно до ст.ст. 611, 906 Цивільного кодексу України у випадку порушення стороною договору про надання послуг його положень, настають правові наслідки у вигляді припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Саме ці способи захисту є належними та ефективними в розумінні положень ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, а отже підстав відступати від них в цьому спорі немає.

Позивачем в апеляційній скарзі не наведено доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення суду відповідає приписам матеріального та процесуального права, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Омельчука Валентина Миколайовича на рішення Господарського суду Миколаївської області від 17.12.2019 року у справі №915/1982/19 задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 17.12.2019 року у справі №915/1982/19 залишається без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Омельчука Валентина Миколайовича на рішення Господарського суду Миколаївської області від 17.12.2019 року у справі №915/1982/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 17.12.2019 року у справі №915/1982/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбаченими ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 03.03.2020 року.

Головуючий суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

А.І. Ярош