ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2020 р.м. ХарківСправа № 922/4046/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Солдатовій М.Ю.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Агрокомплект", смт.Золочів Харківської області
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Васищевський завод рослинних олій", смт.Васищеве Харківської області
про стягнення 121 762,48грн.
за участю представників:

від позивача: Захаров О.С., ордер №1006263 від 05.12.2019

від відповідача: Чередниченко К.В., договір від 23.01.2020

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Агрокомплект" (надалі - позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Васищевський завод рослинних олій" (надалі - відповідач) про стягнення 121762,48грн., з яких: 113055,11грн. основної заборгованості, 8001,36грн. пені, 706,01грн. 3% річних.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати товару, отриманого за договором поставки №0013СД від 27.09.2019.

Ухвалою від 11.12.2019 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.12.2019.

У підготовчому засіданні 23.12.2019 судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів, а також оголошено перерву до 04.02.2020.

31 січня 2020 року від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а саме: листа відповідача №459 від 13.12.2019, в якому він визнає основну заборгованість в розмірі 113055,11грн. та запропонував укласти мирову угоду.

У підготовчому засіданні 04.02.2020 було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про надання додаткового часу для врегулювання спору мирним шляхом, оскільки представник позивача повідомив про те, що позивачем прийнято рішення про недоцільність укладення мирової угоди з відповідачем.

Крім того, у підготовчому засіданні 04.02.2020 судом задоволено клопотання позивача про долучення до матеріалів справи листа відповідача №459 від 13.12.2019, а також судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 19.02.2020.

12 лютого 2020 року від відповідача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, які, на його думку, обґрунтовують неможливість виконання рішення шляхом сплати суми позовних вимог одним платежем.

Дане клопотання задоволено судом, оскільки, виходячи з пояснень представника відповідача у судовому засіданні 19.02.2020, вказані документи не стосуються суті спору та подані ним у зв`язку із наміром заявити під час судового розгляду клопотання про надання розстрочки виконання рішення.

У судовому засіданні 19.02.2020 представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд задовольнити позов. Заперечив проти клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення.

Представник відповідача у даному судовому засіданні позовні вимоги визнав проте заявив усне клопотання про надання розстрочки виконання рішення двома рівними частинами протягом 2-х місяців.

У судовому засіданні 19.02.2020 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

27 вересня 2019 року між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір поставки № 0013СД (надалі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти та своєчасно здійснити оплату продукції - соняшник врожаю 2019 року, в порядку і на умовах цього договору.

Згідно з пунктом 2.1 Договору загальна сума договору складається з сум окремих партій продукції, визначених у додатках (специфікаціях) до даного договору, згідно з якими була поставлена продукція, протягом дії даного договору.

Обсяг кожної партії продукції згідно даного договору визначається у специфікаціях до даного договору (пункт 2.2 Договору).

30 вересня 2019 року сторонами було складено та підписано специфікацію №1 до Договору, яка передбачала здійснення поставки продукції - соняшнику врожаю 2019р. кількістю 220т. (+/- 10%) - на загальну суму 1737999,12грн.

За умовами пункту 4.2 Договору датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної.

На виконання умов Договору та специфікації №1 від 30.09.2019 позивач передав відповідачу продукцію на загальну суму 1743055,11грн., що підтверджується підписаними обома сторонами видатковими накладними №99 від 02.10.2019 на суму 592183,70грн. та №100 від 04.10.2019 на суму 1150871,41грн., а також довіреністю №ВЗ-0639 від 01.10.2019, виданою відповідачем своїй уповноваженій особі.

Згідно з пунктом 2.3 Договору, покупець проводить оплату продукції на умовах, які зазначені в специфікації на розрахунковий рахунок постачальника в строк, що затверджений сторонами в специфікації.

Так, відповідно до пункту 5 Специфікації №1 від 30.09.2019 покупець перераховує на розрахунковий рахунок постачальника передоплату у розмірі 57% від загального обсягу продукції. Оплату у розмірі 23% від загального обсягу продукції покупець здійснює протягом семи банківських днів з моменту поставки продукції на склад покупця. Залишок коштів 20% покупець перераховує протягом п`яти банківських днів з дати реєстрації податкової накладної та надання покупцем всіх оригіналів документів.

З наявних у справі доказів вбачається, що позивач зареєстрував відповідні податкові накладні 11.10.2019, а тому остаточний розрахунок за отриману продукцію повинен був бути здійснений відповідачем не пізніше 18.10.2019.

Як зазначає позивач у позові, і це не заперечується відповідачем, останній здійснив часткову оплату за Договором в загальному розмірі 1630000,00грн. наступним чином: 01.10.2019 - 500000,00грн., 03.10.2019 - 500000,00грн., 18.10.2019 - 100000,00грн., 23.10.2019 - 300000,00грн., 30.10.2019 - 50000,00грн., 07.11.2019 - 100000,00грн., 22.11.2019 - 50000,00грн., 03.12.2019 - 30000,00грн.

Інша частина поставленої за Договором продукції на суму 113055,11грн. відповідачем до даного часу не оплачена.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, позивач звернувся до господарського суду Харківської області з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 113055,11грн. основної заборгованості, 8001,36грн. пені, 706,01грн. 3% річних.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, частинами 1, 2 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що позивач поставив відповідачу продукцію за Договором на загальну суму 1743055,11грн., яка мала бути оплачені останнім не пізніше 18.10.2019.

Однак відповідач свої зобов`язання виконав неналежним чином, сплативши на користь відповідача лише частину вартості отриманої продукції 1630000,00грн. та допустивши при цьому порушення строків оплати.

У зв`язку з цим, у відповідача існує заборгованість перед позивачем за поставлену згідно з договором продукцію в сумі 113055,11грн., яка до даного часу не погашена.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано суду та в матеріалах справи відсутні докази погашення 113055,11грн. заборгованості за Договором.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У зв`язку з цим, суд вважає позовні вимоги про стягнення 113055,11грн. основної заборгованості законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.2 Договору встановлено, що за прострочення оплати продукції покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення від суми несвоєчасно сплаченої продукції.

Крім того, частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищевказаних норм законодавства та умов Договору позивач просить стягнути з відповідача 8001,36грн. пені та 706,01грн. 3% річних, які нараховані за період з 19.10.2019 по 06.12.2019.

Перевіривши розрахунки вищевказаних сум, суд визнав їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства, а тому позовні вимоги про їх стягнення підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо заявленого представником відповідача усного клопотання про розстрочку виконання рішення суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

При цьому, частинами 3-5 статті 331 ГПК України визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Розглянувши надані відповідачем докази, суд вважає, що відповідачем не підтверджено належними доказами наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Зокрема, з поданих позивачем документів вбачається наявність у нього зобов`язань за іпотечним договором №КНА-1П-РМ-684-6855/1 від 19.09.2019, договором застави №PL-1045/700 від 28.11.2019, а також винесення господарським судом Харківської області рішення у справі №922/3815/19, яким з відповідача стягнуто грошові кошти. Крім того, господарським судом Харківської області розглядаються інші справи №922/4285/19, №922/76/20, №922/3774/19, відповідачем у яких є ТОВ "Васищевський завод рослинних олій".

При цьому, відповідачем не надано жодних документів, з яких можливо було б встановити фактичний фінансовий стан підприємства, зокрема, аудиторського висновку, довідки про залишок грошових коштів на всіх банківських рахунках, балансу підприємства, звіту про фінансові результати тощо.

Також відповідачем не наведено конкретних обставин, з настанням яких, він зможе виконати судове рішення у даній справі лише у випадку надання розстрочки сплати заборгованості двома рівними частинами протягом 2-х місяців.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на даний час підстави для відстрочення виконання рішення у справі відсутні, а тому усне клопотання представника відповідача задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Васищевський завод рослинних олій" (62495, Харківська обл., Харківський район, смт.Васищеве, вул.Овочева, буд.13, код 37431314) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Агрокомплект" (62203, Харківська область, Золочівський район, смт.Золочів, вул.Вознесенька, буд.40, код 30773479) 113055,11грн. основної заборгованості, 8001,36грн. пені, 706,01грн. 3% річних, а також 1921,00грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено "02" березня 2020 р.

Суддя М.В. Калантай