ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2020 р. Справа№ 910/12579/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Коробенка Г.П.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 13.02.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поряд.Ок. Управління та експлуатація нерухомості» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2019 (повний текст рішення підписано 26.11.2019)

у справі № 910/12579/19 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Акціонерного товариства «Національна Акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поряд.Ок. Управління та експлуатація нерухомості»

про стягнення 193 723,93 грн

1. Зміст позовних вимог та заперечень

У вересні 2019 року Акціонерне товариство «Національна Акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі - АТ «НАК «Нафтогаз України», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Поряд.Ок. Управління та експлуатація нерухомості» (надалі - ТОВ «Поряд.Ок. Управління та експлуатація нерухомості», відповідач) 193 723,93 грн, з яких: 112 961,69 грн пені, 24 257,15 3% річних, 56 505,09 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що оплату за переданий позивачем газ відповідач здійснював несвоєчасно, а тому не виконав зобов`язання у строк, визначений договором № 2059/1718-ТЕ-41 постачання природного газу від 07.09.2017, чим порушив умови господарського зобов`язання, що стало підставою для нарахування позивачем до стягнення з відповідача сум пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідач у відзиві на позов проти заявлених позовних вимог заперечив та просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову в частині стягнення пені у розмірі 101 665,52 грн. При цьому, в якості додатку до відзиву відповідач також подав клопотання про зменшення неустойки на 90% до 11 296,17 грн, які позивач просив стягнути за договором № 2059/1718-ТЕ-41 постачання природного газу від 07.09.2017.

У відповідь на відзив, позивач не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

2. Фактичні обставини, встановлені місцевим та апеляційним судом

07.09.2017 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Поряд.Ок. Управління та експлуатація нерухомості» (споживач) було укладено договір №2059/1718-ТЕ-41 постачання природного газу (далі - договір або договір №2059/1718-ТЕ-41 від 07.09.2017), відповідно до умов п 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п 1.2 договору).

Згідно п 2.1 договору, постачальник передає споживачу з 01.10.2017 по 31.03.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 580 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях: жовтень - 60 тис. куб. м, листопад - 85 тис. куб. м, грудень - 110 тис. куб. м, січень - 120 тис. куб. м, лютий - 95 тис. куб. м, березень - 110 тис. куб. м.

Допускається відхилення фактично переданих обсягів газу від планових обсягів, зазначених у п 2.1 цього договору. Узгодження обсягів газу, що передаються по даному договору у відповідному місяці, підтверджується підписанням сторонами акту приймання-передачі газу відповідно до розділу 3 даного договору. При цьому, споживач не позбавляється права на коригування за власною ініціативою планових обсягів газу, зазначених в п 2.1 цього договору, шляхом підписання додаткової угоди (п 2.3 договору).

За умовами п 3.1 договору, право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Згідно п 3.7 договору, приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

У п 3.10 договору визначено, що споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий місяць означає повне виконання постачальником своїх зобов`язань в частині постачання природного газу за цим договором у відповідному місяці.

Пунктом 5.2 договору визначено, що ціна за 1000 куб. м газу на дату укладення договору становить 4 942,00 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5 930,40 грн.

Відповідно до п 6.1 договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 8.2 договору визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п 6.1 цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20.

Відповідно до п 12.1 договору, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині реалізації газу з 01.10.2017 до 31.03.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковою угодою № 1 від 11.01.2018 сторони, зокрема погодили внести зміни у п 8.2 договору та викласти його у наступній редакції: «У разі прострочення споживачем оплати згідно п 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256».

Додатковою Угодою № 2 від 03.04.2018 сторони, зокрема погодили внести зміни в п 2.1 договору та доповнити його наступним абзацом: «Постачальник передає споживачу в період з 01.04.2018 по 31.05.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 45 тис. куб. метрів, у тому числі по місяцях: квітень - 30 тис. куб. м, травень - 15 тис. куб. м».

Також сторони погодили продовжити строк дії договору до 31.05.2018.

Додатковою угодою № 3 від 15.06.2018 сторони, зокрема погодили внести зміни в п 2.1 договору та доповнити його наступним абзацом: «Постачальник передає споживачу в період з 01.06.2018 по 31.07.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 25 тис. куб. метрів, у тому числі по місяцях: червень - 12,5 тис. куб. м, липень - 12,5 тис. куб. м».

Також сторони погодили продовжити строк дії договору до 31.07.2018.

Додатковою угодою № 4 від 03.08.2018 сторони, зокрема погодили внести зміни в п 2.1 договору та доповнити його наступним абзацом: «Постачальник передає споживачу в період з 01.08.2018 по 31.08.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 11,00 тис. куб. метрів.».

Також сторони погодили продовжити строк дії договору до 31.08.2018.

Додатковою угодою № 5 від 03.09.2018 сторони, зокрема погодили внести зміни в п 2.1 договору та доповнити його наступним абзацом: «Постачальник передає споживачу в період з 01.09.2018 по 30.09.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 11,00 тис. куб. метрів.».

Також сторони погодили продовжити строк дії договору до 30.09.2018.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов договору № 2059/1718-ТЕ-41 від 07.09.2017 у період з жовтня 2017 року по вересень 2018 року, поставив відповідачеві природний газ на загальну суму 2 781 304,28 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2017, від 30.11.2017, від 31.12.2017, від 31.01.2018, від 28.02.2018, від 31.03.2018, від 30.04.2018, від 31.05.2018, 30.06.2018, від 31.07.2018, від 31.08.2018 та від 30.09.2018. Вказані акти підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені відповідними печатками підприємств. Доказів щодо наявності заперечень стосовно кількості або вартості поставленого позивачем газу матеріали справи не містять.

Відповідачем, в свою чергу, розрахунки за поставлений природний газ проводились несвоєчасно та не в повному обсязі, що підтверджується сальдо відповідача, випискою по операціях по рахунку відповідача, оригінали яких наявні у матеріалах справи, а також копіями банківських виписок за спірний період.

3. Короткий зміст рішення місцевого суду

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.11.2019 у справі №910/12579/19 позов задоволено повністю.

Стягнуто з ТОВ «Поряд.Ок. Управління та експлуатація нерухомості» на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» 112 961,69 грн пені, 24 257,15 грн 3% річних, 56 505,09 грн інфляційних втрат та 2 905,86 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що позивач свій обов`язок за договором щодо поставки відповідачу природного газу виконав належним чином, однак відповідач, за поставлений позивачем природний газ розрахувався несвоєчасно, а тому позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача 3% річних, інфляційні втрати та пеня.

Що стосується заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру неустойки, місцевий господарський суд вказав, що для застосування правових норм щодо зменшення розміру неустойки, відповідач повинен довести наявність тих обстави, з якими законодавець пов`язує можливість такого зменшення.

Разом з тим, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами у розумінні ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України наявності обставин, зокрема, тяжкого фінансового становища відповідача, відсутності завдання збитків іншим учасникам господарських відносин, на підставі яких суд би міг дійти висновку щодо наявності підстав з якими законодавець пов`язує можливість такого зменшення.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Поряд.Ок. Управління та експлуатація нерухомості» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2019 скасувати та прийняти нове, яким частково задовольнити позовну заяву, а саме: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Поряд.Ок. Управління та експлуатація нерухомості» на користь Акціонерного товариства «Національна Акціонерна компанія «Нафтогаз України» 11 296,17 грн пені, 24 257,15 грн 3% річних, 56 505,09грн інфляційних витрат. Вирішити питання щодо стягнення судового збору.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, таке рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Скаржник зазначає, що місцевим господарським судом неправильно застосовано ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу та задоволено штрафні санкції у повному обсязі.

Відповідач посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що сума основної заборгованості була погашена в повному обсязі та у даному випадку на думку скаржника існують виключні обставини передбачені ст. 551 Цивільного кодексу України, що зумовлюють можливість зменшення розміру штрафних санкцій. Вказує, що скаржник є виконавцем житлово-комунальних послуг, природний газ що продається за договором використовується виключно для подальшої реалізації населенню і єдиним джерелом розрахунків за спожитий природний газ є отримання коштів від власників квартир, які несвоєчасно сплачували за теплову енергію.

5. Доводи учасників справи щодо апеляційної скарги

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач проти задоволення скарги заперечив, мотивуючи тим, що доводи, викладені у апеляційній скарзі відповідача, не відповідають фактичним обставинам, суперечать вимогам чинного законодавства та ґрунтуються на припущеннях відповідача, а рішення місцевого суду від 26.11.2019 прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з чим, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Щодо посилання скаржника на норми ст. 233 Господарського кодексу України, як на порушену норму права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, позивач зазначив, що статтею 233 Господарського кодексу України передбачено не обов`язок, а право суду зменшити розмір штрафних санкцій і при наявності певних причин, які у відповідача відсутні.

Позивач зазначає, що хоча відповідачем і було сплачено основну суму заборгованості за поставлений товар, суд першої інстанції правомірно врахував майновий стан обох сторін.

У запереченні на відзив, відповідач вказує зокрема на те, що позивачем під час розгляду справи у суді першої інстанції не було надано суду підтверджуючих документів про розмір понесених ним збитків. При цьому, скаржник звертає увагу суду на те, що відповідач також має кредиторську заборгованість не лише перед позивачем, але і перед іншими кредиторами за договорами позики, заборгованість з якої зростає.

6. Надходження апеляційної скарги та її розгляд апеляційним судом

У грудні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Поряд.Ок. Управління та експлуатація нерухомості» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2019 у справі №910/12579/19.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/12579/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Шаптала Є.Ю., Коробенко Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.12.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Поряд.Ок. Управління та експлуатація нерухомості» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2019 у справі № 910/12579/19, справу призначено до розгляду.

У судове засідання 13.02.2020 з`явилися представники позивача та відповідача

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги на підставі доводів, зазначених у ній, просив її задовольнити, рішення місцевого суду від 26.11.2019 у справі №910/12579/19 скасувати і ухвалити нове рішення, яким зменшити пеню.

Представник позивача заперечив проти доводів, викладених у апеляційній скарзі, на підставі доводів, зазначених у відзиві на скаргу та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

7. Джерела права й акти їх застосування

Господарський кодекс України

Згідно з ч. 1,2,7 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст.216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ст.230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст.233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Цивільний кодекс України

Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Частина перша статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 ст.551 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»

Згідно зі ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Господарський процесуальний кодекс України.

За приписами частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Практика Європейського суду з прав людини як джерело права

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

8. Позиція апеляційного суду

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач на виконання умов договору № 2059/1718-ТЕ-41 від 07.09.2017 у період з жовтня 2017 року по вересень 2018 року, поставив відповідачеві природний газ на загальну суму 2 781 304,28 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2017, від 30.11.2017, від 31.12.2017, від 31.01.2018, від 28.02.2018, від 31.03.2018, від 30.04.2018, від 31.05.2018, 30.06.2018, від 31.07.2018, від 31.08.2018 та від 30.09.2018. Вказані акти підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені відповідними печатками підприємств. Доказів щодо наявності заперечень стосовно кількості або вартості поставленого позивачем газу матеріали справи не містять.

Відповідачем, в свою чергу, розрахунки за поставлений природний газ проводились несвоєчасно та не в повному обсязі, що підтверджується сальдо відповідача, випискою по операціях по рахунку відповідача, оригінали яких наявні у матеріалах справи, а також копіями банківських виписок за спірний період.

Як вірно вказав суд першої інстанції, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст.625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання по оплаті за поставлений позивачем природний газ, що перевірено судом апеляційної інстанції, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є законними та обґрунтованими.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів вважає його арифметично вірним та обґрунтованим, а тому, з відповідача на користь позивача правомірно стягнуто 3% річних в сумі 24267,15 грн та 56505,09 грн інфляційних втрат.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 112961,69 грн.

Пунктом 8.2 договору визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних (15,3% річних - з 01.01.2018 відповідно до додаткової угоди № 1 від 11.01.2018), але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, на який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20.

Як встановлено судом, відповідачем у встановлений строк свого обов`язку за договором зі сплати за поставлений природний газ не виконано, чим допущено прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання, і він вважається таким, що прострочив, а тому позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення пені.

Здійснивши перевірку розрахунку пені, колегія суддів вважає його обґрунтованим та арифметично вірним, внаслідок чого судом першої інстанції правомірно стягнуто з відповідача на користь позивача пеню на загальну суму 112961,69 грн.

Що стосується заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру неустойки, колегія суддів зазначає наступне.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Згідно зі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що порушення відповідачем зобов`язання з боку відповідача у даній справі не є виключенням чи випадком, і даний випадок не є винятковим.

Судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання відповідача про зменшення пені. Скаржник, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не надав суду докази та не довів, що порушення його зобов`язання сталося випадково з незалежних від нього причин та цей випадок є винятковим. При цьому, вирішуючи питання щодо зменшення пені, як судом першої інстанції так і судом апеляційної інстанції враховано інтереси обох сторін.

Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України наявності обставин, зокрема, тяжкого фінансового становища відповідача, відсутності завдання збитків іншим учасникам господарських відносин, на підставі яких суд би міг дійти висновку щодо наявності підстав з якими законодавець пов`язує можливість такого зменшення, а в відтак, клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки не підлягає задоволенню.

На переконання колегії суддів не можуть бути достатніми підстави для зменшення пені доводи скаржника про те, що відповідач є виконавцем житлово-комунальних послуг, природний газ що продається за договором використовується виключно для подальшої реалізації населенню і єдиним джерелом розрахунків за спожитий природний газ є отримання коштів від власників квартир, які несвоєчасно сплачували за теплову енергію.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про зменшення пені, судом апеляційної інстанції враховано, що статтею 233 Господарського кодексу України передбачено не обов`язок, а право суду зменшити розмір штрафних санкцій і при наявності певних причин, які у відповідача відсутні.

Колегія суддів звертає увагу на те, що хоча відповідачем і було сплачено основну суму заборгованості за поставлений природний газ, суд першої інстанції при вирішенні клопотання про зменшення пені правомірно врахував майновий стан обох сторін, як боржника, так і кредитора.

9. Висновки апеляційного суду

На підставі вищевикладеного, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що викладені відповідачем доводи в обґрунтування апеляційної скарги є безпідставними, такими що не відповідають дійсним обставинам справи, не доведені жодними доказами, а тому не підлягають задоволенню. Рішення суду першої інстанції від 26.11.2019 прийнято у відповідності до норм закону без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поряд.Ок. Управління та експлуатація нерухомості» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2019 у справі №910/12579/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2019 у справі №910/12579/19 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Поряд.Ок. Управління та експлуатація нерухомості»

4. Матеріали справи №910/12579/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 11.03.2020

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді Г.П. Коробенко

Є.Ю. Шаптала