УХВАЛА

про відмову в задоволені скарги

м. Київ

03.03.2020Справа № 910/10943/19

За позовом Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення грошових коштів

Щодо розгляду скарги б/н від 07.02.2020 року "На дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

Суддя Котков О.В.

Представники учасників процесу:

від позивача (стягувача) Ясько Є.В. (адвокат);

від відповідача (скаржника, боржника) Никипорець І.Ф. (адвокат);

від органу державної виконавчої служби не з`явилися.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.10.2019 року позов задоволено частково; стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" грошові кошти: пені - 16 385,42 грн., 3% річних - 2668,84 грн., інфляційного збільшення боргу - 6796,22 грн. та судовий збір - 1916,40 грн.; в іншій частині позову відмовлено.

18.11.2019 року на виконання вищезазначеного рішення Господарського суду міста Києва було видано відповідний наказ.

10 лютого 2020 року до Господарського суду міста Києва надійшла скарга б/н від 07.02.2020 року "На дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ" Акціонерного товариства "Українська залізниця", в якій скаржник просить суд:

- визнати неправомірними дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" грошових коштів в сумі 27766,88 грн., в рамках виконавчого провадження ВП №60967584;

- скасувати постанову Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження ВП № 60967584, на виконання наказу Господарського суду м. Києва від 18.11.2019 по справі № 910/10943/19;

- зобов`язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винести постанову про повернення наказу Господарського суду м. Києва від 18.11.2019 по справі № 910/10943/19 стягувану, у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10.02.2020 року вказану скаргу передано на розгляд судді Коткова О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2020 року розгляд скарги б/н від 07.02.2020 року "На дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ" Акціонерного товариства "Українська залізниця" у справі № 910/10943/19 призначено на 25.02.2020 року.

В судовому засіданні 25.02.2020 року судом оголошувалася перерва.

В судовому засіданні 03.03.2020 року представник скаржника підтримав доводи скарги та просив суд її задовольнити. Представник стягувача проти задоволення скарги заперечив та просив суд відмовити в її задоволенні.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що скарга б/н від 07.02.2020 року "На дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ" Акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» визначено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень господарських судів.

Акт державного органу - це юридична форма рішень цього органу, які спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин, породжують певні правові наслідки і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Подана скарга мотивована тим, що 14.01.2020 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60967584 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.11.2019 року у справі № 910/10943/19 про стягнення з АТ "Українська залізниця" на користь ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" 27 766,88 грн. Скаржник зазначає, що вчинення всіх дій передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та спрямованих на примусове виконання рішень про стягнення з АТ «Українська залізниця» заборонено Законом України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації»». Відповідно до п. 3 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», заборонено вчиняти виконавчі дії щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. До додатку 2 «Перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані» до Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» станом на 20.10.2019 включено Акціонерне товариство «Українська залізниця». З огляду на те, що законом встановлено заборону на вчинення виконавчих дій, а отже і заборону на звернення стягнення на майно чи кошти боржника, виконавчий документ підлягає поверненню стягувану.

Представник стягувача проти задоволення скарги заперечував, мотивуючи це тим, що рішення, які набрали законної сили є обов`язковими для виконання. На думку стягувача, державний виконавець при винесенні постанови про відкриття провадження у справі діяв в рамках чинного законодавства України, відтак підстав для задоволення скарги немає.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 22.10.2019 року позов задоволено частково; стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" грошові кошти: пені - 16 385,42 грн., 3% річних - 2668,84 грн., інфляційного збільшення боргу - 6796,22 грн. та судовий збір - 1916,40 грн.; в іншій частині позову відмовлено.

18.11.2019 року на виконання вищезазначеного рішення Господарського суду міста Києва було видано відповідний наказ.

За ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" передбачено обов`язковість виконання судових рішень, невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

За приписами ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року по справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005 року по справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до змісту рішення від 20 липня 2004 року Європейського суду з прав людини "Шмалько проти України" право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Окрім того, у п.п. 18, 23 рішення Європейського суду від 12.05.2011 у справі "Ліпісвіцька проти України" однозначно визначено про те, що судове рішення та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні, у зв`язку з чим виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом, а його тривалість має досягати цілей, зазначених в п. 1 ст. 6 Конвенції щодо права кожної особи на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Сукупний аналіз рішень Європейського суду у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України" достеменно засвідчує його однозначну позицію про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення та констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 124 Конституції України.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України, рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2019 року у справі № 910/10943/19, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та має бути виконане.

14.01.2020 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60967584 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.11.2019 року у справі № 910/10943/19 про стягнення з АТ "Українська залізниця" на користь ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" 27 766,88 грн.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону.

За змістом ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження", під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» унормовано, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

За викладених вище обставин, суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість даної скарги в частині визнання неправомірними дій Печерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 60967584 від 14.01.2020 року, а доказів вчинення державним виконавцем виконавчих дій, спрямованих на звернення стягнення на майно АТ «Українська залізниця» у виконавчому провадженні № 60967584 матеріали справи не містять, відтак вимога стягувача щодо скасування постанови від 14.01.2020 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 60967584 задоволенню не підлягає.

20.10.2019 року набрав чинності Закон України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації".

Відповідно до п. 3 розділу III "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

При цьому, суд відмічає, що відповідно до ст. 34 Закону України "Про власність" загальнодержавну власність (за Конституцією України - державну) становлять, зокрема, кошти державного бюджету, тоді як кошти АТ «Українська залізниця» не належать до об`єктів права державної власності.

Крім того, боржником за наказом є юридична особа - Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", а не безпосередньо філія "Південно-Західна залізниця".

Відтак, доводи скаржника, що кошти АТ «Українська залізниця» є об`єктом права державної власності на які прямо встановлено заборону на вчинення виконавчих дій відносно боржника не знайшли свого підтвердження за викладених у скарзі обставин.

При цьому, наявність постанови про відкриття виконавчого провадження не позбавляє державного виконавця в подальшому виносити постанови про повернення виконавчого документу стягувачу або про закриття виконавчого провадження, в порядку та випадках, встановлених законом.

Також суд звертає увагу скаржника, що чіткий перелік випадків за яких виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання встановлений ч. 4 ст. 4 закону України «Про виконавче провадження». У вказаній статті відсутня така підстава, як заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника.

Таким чином, на переконання суду, при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 60967584 від 14.01.2020 року державним виконавцем не було порушено приписів Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації".

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищенаведене у сукупності, господарський суд вважає, що доводи скаржника є безпідставними та юридично неспроможними, наведені скаржником обставини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду скарги, у зв`язку з чим скарга б/н від 07.02.2020 року "На дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ" Акціонерного товариства "Українська залізниця" у справі № 910/10943/19 є необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 233, 235, 255, 339, 342, 345 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

В задоволені скарги б/н від 07.02.2020 року "На дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ" Акціонерного товариства "Українська залізниця" у справі № 910/10943/19 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили 03 березня 2020 року.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку передбаченому ст.ст. 254, 255 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 10 березня 2020 року.

Суддя О.В. Котков