ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року Справа № 903/945/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Гудак А.В.,

судді Олексюк Г.Є.,

судді Маціщук А.В.

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Волинської області від 13.01.20р. в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 3580,57 грн. у справі № 903/945/19 (суддя Войціховський В.А., м.Луцьк, повний текст складено 14.01.2020)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: Підприємства теплових мереж "Ковельтепло", м. Ковель

про стягнення 8 962,02 грн.

В С Т А Н О В И В :

І. Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції.

1. Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Волинської області з позовом до Підприємства теплових мереж "Ковельтепло" про стягнення 8 962,02 грн., в тому числі 3 978,41 грн. пені, нарахованої за несвоєчасне виконання зобов`язання по оплаті природного газу за період з 15.01.2015р. по 26.02.2015р. згідно п. 7.2. договору №024/14-ПР купівлі-продажу природного газу від 26.11.2013р., 4 601,94 грн. штрафу, нарахованого за прострочення зобов`язання по оплаті природного газу понад 30 днів згідно п. 7.2. договору та 381,67грн. 3% річних за період з 15.01.2015р. по 26.02.2015р., нарахованих згідно ст. 625 ЦК України.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на несвоєчасне виконання відповідачем умов договору №024/14-ПР купівлі-продажу природного газу від 26.11.2013 в частині проведення розрахунків за отриманий товар, нарахування у зв`язку з цим пені, штрафу та 3 % річних.

3. Рішенням Господарського суду Волинської області від 13.01.2020 позов задоволено частково. Стягнуто з Підприємства теплових мереж "Ковельтепло" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 397,84 грн. пені, 4 601,94 грн. штрафу, 381,67 грн. трьох процентів річних, а всього 5381,45 грн., а також 960,50 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору. В позові в частині стягнення 3 580,57грн. пені відмовлено.

4. Рішення господарського суду мотивоване тим, що в силу положень пункту 6.1. договору купівлі-продажу природного газу №024/14-ПР від 26.11.2013р. відповідач повинен був розрахуватись з позивачем за спожитий у грудні 2014 року газ до 14 січня 2015 року включно.

5. Однак, у встановлені п. 6.1. договору купівлі-продажу природного газу №024/14-ПР від 26.11.2013р. строки відповідач за отриманий природний газ з позивачем не розрахувався, що стало підставою для здійснення позивачем нарахувань відповідачу 3 978,41 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язання по оплаті природного газу згідно п. 7.2. договору №024/14-ПР купівлі-продажу природного газу від 26.11.2013р. за період з 15.01.2015р. по 26.02.2015р., 4 601,94 грн. штрафу за прострочення зобов`язання по оплаті природного газу понад 30 днів згідно п. 7.2. договору та 381,67грн. 3% річних згідно ст. 625 ЦК України за період з 15.01.2015р. по 26.02.2015р.

6. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач здійснив оплату заборгованості в розмірі 166 678,98грн. двома платежами.

7. Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення процентів річних, перевіривши методику та періоди їх нарахування за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН", суд першої інстанції вважає, що останні підставні, відповідають фактичним обставинам справи, є арифметично вірними, а відтак підлягають до задоволення у визначеному позивачем розмірі.

8. За прострочення виконання грошових зобов`язань по оплаті за отриманий відповідачем природний газ, згідно перевіреного судом розрахунку позивача, останнім було нараховано відповідачу 3 978,41 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язання по оплаті природного газу згідно п. 7.2. договору №024/14-ПР купівлі-продажу природного газу від 26.11.2013р. за період з 15.01.2015р. по 26.02.2015р. та 4 601,94 грн. штрафу за прострочення зобов`язання по оплаті природного газу понад 30 днів згідно п. 7.2. договору, які є арифметично вірними, підставними та такими, що підлягають до стягнення.

9. Водночас, відповідачем відповідно до положень статті 83 ГПК України у відзиві на позовну заяву від 17.12.2019р. №3763 заявлено клопотання про зменшення розміру нарахованої до стягнення пені до 10%, в обґрунтування якого відповідач засвідчив, що Підприємство теплових мереж "Ковельтепло" діяло відповідно до норм чинного законодавства, що регулює розрахунки за спожитий природний газ, та вжило всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання.

10. Суд першої інстанції дослідивши матеріали справи, враховуючи приписи чинного законодавства та обставини справи, нетривале прострочення у виконанні зобов`язання, повну оплату отриманого газу, майновий стан сторін, стан розрахунків та соціальну значущість підприємства відповідача, приймаючи до уваги відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору №024/14-ПР купівлі-продажу природного газу від 26.11.2013р., відсутність в діях відповідача прямого умислу, спрямованого на порушення зобов`язання, а також те, що основна заборгованість була перерахована ще до подачі позову до суду, прострочка оплати носила нетривалий характер, стягнення на користь позивача суми процентів річних, яка в певній мірі компенсує знецінення несплачених коштів відповідачем, а також штрафу за прострочення виконання грошового зобов`язання, тобто враховуючи, що при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані, те, що газ використовується відповідачем, зокрема, для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та іншими споживачами, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін дійшов висновку про наявність підстав, передбачених ч.1 ст.233 ГК України, для часткового зменшення нарахованої позивачем пені на 90%. Таким чином, з нарахованих позивачем 3 978,41грн. підлягають стягненню з відповідача 10% пені в сумі 397,84 грн.

ІІ. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

11. Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду Волинської області від 13.01.2020 року у справі №903/945/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 3 580,57 грн., скасувати. Прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» щодо стягнення неустойки у сумі З 580,57 грн. у стягненні якої було відмовлено, задовольнити.

12. Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» не погоджується з цим рішенням щодо часткового задоволення позовних вимог у зв`язку зі зменшенням судом розміру неустойки, і вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, зокрема ст. 233 Господарського кодексу України, ст.ст. 549-552, 599, 625 Цивільного кодексу України, та процесуального, ст.ст. 236 та 238 Господарського процесуального кодексу України, права, без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню в цій частині.

13. При зменшенні розміру пені суд першої інстанції мав врахувати майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, які беруть участь у зобов`язанні. Крім того, суд першої інстанції повинен був дати належну правову оцінку доказам, наданим сторонами в обґрунтування своїх позицій, щодо наявності чи відсутності збитків. Суд першої інстанції не мав права застосовувати до спірних правовідносин статтю 233 ЦК України, не з`ясувавши всіх обставин, з`ясування яких передбачене згаданою нормою. Господарський суд при вирішенні питання щодо зменшення пені повинен був об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, а не лише відповідача, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення. В рішенні зазначено, що суд першої інстанції, зменшуючи розмір неустойки, виходив, серед іншого, з інтересів сторін. Втім, з матеріалів справи та самого рішення незрозуміло, які саме інтереси сторін було враховано, і яким чином інтереси сторін вплинули на рішення суду в частині зменшення розміру неустойки. Під час розгляду справи не було враховано інтереси позивача. Також судом першої інстанції взагалі не було з`ясовано, чи були заподіяні позивачу збитки неналежним виконанням зобов`язання, а також не було оцінено розмір таких збитків. Окрім того, вважаємо за необхідне зазначити, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов`язанням за договором купівлі-продажу природного газу.

14. Таким чином, скаржник зазначає, що суд першої інстанції неповно з ясував обставши, що мають значення для справи, а також визнав встановленими недоведені обставини, які мають значення для справи. Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не надав суду першої інстанції належних доказів в обґрунтування своїх заперечень, натомість суд попередньої інстанції не мотивуючи, а лише своїм внутрішнім переконанням та «сухими» посиланнями на важкий матеріальний стан Відповідача зменшили розмір нарахованих санкцій, що є грубим порушенням положень ст. 233 ГК України. З огляду на наведене, беручи до уваги ті обставини, що відсутність вини відповідача у виникненні боргу, його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки, суд першої інстанції не надав належної уваги ступеню виконання зобов`язання боржником, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та інших інтересів сторін, які заслуговують на увагу, що призвело до порушення ст. 233 ГК України ст. 525. 526. 551. 599,625 Цивільного кодексу України.

ІІІ. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та заперечень інших учасників справи.

15. Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Волинської області від 13.01.2020 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 3580,57 грн. у справі № 903/945/19 та розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати без повідомлення учасників справи.

16. На адресу суду 27.02.2020 від Підприємства теплових мереж "Ковельтепло" надійшло відзив в якому просить залишити рішення Господарського суду Волинської області від 13.01.2020 по справі № 903/945/19 без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» без задоволення.

17. Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

ІV. Мотивувальна частина постанови.

18. Як вбачається з матеріалів справи, 26 листопада 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Підприємством теплових мереж "Ковельтепло" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу №024/14-ПР, згідно з умовами п.п. 1.1.-1.2. якого ПАТ "НАК "Нафтогаз України" було взято на себе зобов`язання щодо передачі у власність покупця у 2014 році природного газу, ввезеного на митну територію України НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а ПТМ "Ковельтепло", в свою чергу, зобов`язання відносно прийняття газу та проведення його оплати у визначеному договором порядку. Газ, що передається за цим договором, використовується покупцем виключно для власних потреб. Покупець є кінцевим споживачем(а.с.15-20).

19. Пунктом 3.1 договору передбачалось, що продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі.

20. Пунктом 3.3 договору визначено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

21. Відповідно до п.6.1 договору оплата за природний газ з врахуванням вартості транспортування територією України проводиться покупцем виключно грошовими коштами у такому порядку: оплата в розмірі 30% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5 банківських днів до початку місяця поставки газу; оплати в розмірі по 35% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15 числа поточного місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

22. Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов п.6.1 договору покупець зобов`язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день простроченого платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу.

23. Згідно п. 9.3. цього договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років.

24. Положеннями розділу 11 договору визначалось, що договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін, діє в частині реалізації газу до 31.12.2014р.,а в частині проведення розрахунківдо їх повного здійснення.

25. Даний договір з додатковими угодами до нього підписано сторонами та скріплено відтисками круглих печаток господарюючих суб`єктів.

26. Між позивачем та відповідачем були укладені також додаткові угоди №1 від 22.01.2014, №2 від 30.04.2014, № 3 від 16.06.2014, № 4 від 19.09.2014, № 5 від 11.11.2014, № 6 від 31.12.2014(а.с. 21-26).

27. На виконання умов договору купівлі-продажу природного газу №024/14-ПР від 26.11.2013 позивачем у грудні 2014 року було передано, а відповідачем прийнято та в подальшому спожито, природного газу в обсязі 21,755 тис.куб.м. загальною вартістю 166 678,98 грн., що підтверджується долученою до матеріалів справи копією Акту приймання-передачі природного газу від 31.12.2014р.

28. Відповідно до п.6.1 договору, оплата за природний газ з врахуванням вартості транспортування територією України проводиться Покупцем виключно грошовими коштами у такому порядку: оплата в розмірі 30% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5 банківських днів до початку місяця поставки газу; оплати в розмірі по 35% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15 числа поточного місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

29. Однак, ПТМ "Ковельтепло" взяті на себе зобов`язання в частині проведення з позивачем належних розрахунків по оплаті переданого природного газу (у порядку та строки, визначені вище) виконувало неналежним чином, чим порушило п.6.1 Договору.

30. Так, згідно укладеного договору, відповідачем купувався природний газ лише в грудні 2014р. на суму 166678,98 грн. Дану суму відповідач сплатив двома частинами, а саме: 02.02.2015р. 100 936,95 грн.; 05.02.2015р. 65 742,03 грн. з незначним простроченням, що позивачем не заперечується.

31. Згідно п. 7.2 договору, у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку повинен сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

32. Оскільки відповідач своєчасно не виконав зобов`язання щодо розрахунків за поставлений природний газ за договором купівлі-продажу природного газу №024/14-ПР від 26 листопада 2013 року, позивач звернувся з позовними вимогами про стягнення пені відповідно до умов п.6.1 зазначеного договору у розмірі 3978,41 грн., штрафу у розмірі 4601,94 грн., трьох процентів річних в сумі 381,67 грн.

33. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що пеня підлягає зменшенню на підставі вимог ч.1 ст. 233 ГК України, ч.3 ст. 551 ЦК України до 10 відсотків та підлягає стягненню у розмірі 397,84 грн., оскільки відповідачем надано докази, які засвідчують прямі збитки підприємства у зв`язку з заборгованістю по оплаті населення за послуги теплопостачання.

34. Колегія суддів частково не погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

35. Матеріалами справи встановлено, що позивачем, на виконання п.1.1. договору №024/14-ПР від 26.11.2013 за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року передано, а відповідачем прийнято від позивача природний газ на загальну суму 166678,98 грн., що підтверджується підписаним та скріпленим печатками обох сторін договору актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2014

36. Відповідач свої зобов`язання за договором №024/14-ПР від 26.11.2013 виконав, сплативши позивачу до моменту відкриття провадження у справі (05.12.2019) 166678,98 грн. з простроченням строку, встановленого п. 6.1. договору, що підтверджується випискою по операціях Підприємства теплових мереж "Ковельтепло", наданою НАК "Нафтогаз України" копія якої наявна в матеріалах справи(а.с. 28).

37. У зв`язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором №024/14-ПР від 26.11.2013, позивачем нараховано пеню у розмірі 3978,41 грн.; штраф у розмірі 4601,94 грн., три проценти річних в сумі 381,67 грн.

38. Як вбачається з апеляційної скарги Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» оскаржує рішення Господарського суду Волинської області від 13.01.2020 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 3580,57 грн. В решті рішення позивачем не оскаржується. Отже, рішення Господарського суду Хмельницької області від 13.01.2020 у справі №903/945/19, з урахуванням вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України розглядається лише в оскаржувані частині, а саме в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 3580,57 грн., тобто зменшення штрафних санкцій до 10%.

39. Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими Господарським кодексом України та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (частина 1 статті 199 ГК України).

40. Штрафними санкціями відповідно до частини 1 статті 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

41. Відповідно до частин 1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

42. При укладанні договору №024/14-ПР купівлі-продажу природного газу від 26.11.2013 сторони, відповідно до вимог пункту 7.2 договору погодили, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку повинен сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

43. Зазначений пункт договору повністю узгоджується з положеннями ст.ст.1,3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», за змістом яких платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

44. Разом з тим статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

45. Вищевказана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, за змістом якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

46. Правовий аналіз вищевказаних положень законодавства дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки. При цьому господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

47. Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 18.06.2019 у справі №914/891/16, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19.

48. Також колегія суддів зазначає, що встановлення конкретного розміру зменшення за умов наявності підстав для його застосування, є дискреційним повноваженням суду, який застосовує таке зменшення. Діюче законодавство не містить норми, яка б визначала конкретну формулу для визначення розміру відсотку зменшення, що зумовлює використання апеляційним судом загальних принципів, визначених, зокрема, в ст.2 Господарського процесуального кодексу України.

49. Суд першої інстанції задовольняючи клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій дійшов висновку про можливість зменшення заявлених до стягнення штрафних санкцій на 90%.

50. Проте колегія суддів не може в повному обсязі погодитись із вищевказаним висновком суду, враховуючи наступне.

51. Обґрунтовуючи зменшення розміру пені суд першої інстанції зазначив на те, що відповідач - Підприємство теплових мереж "Ковельтепло" надає послуги з централізованого опалення за тарифами, встановленими органом місцевого самоврядування, джерел відшкодування нарахованих штрафних санкцій підприємство не має. Механізм оплати природного газу не враховує касового розриву між сплатою споживачами за спожиту теплову енергію і сплатою теплопостачальними організаціями за використаний природний газ, що спричинило суттєве зменшення обігових коштів для оплати не тільки захищених статей, таких як заробітна плата, податки, але й для ведення господарської діяльності, виконання аварійних ремонтів тощо. Більше того, за умов існування спецрахунків, з яких грошові кошти розподіляються автоматично за природний газ, нарахування НАК "Нафтогаз України" штрафних санкцій теплопостачальним організаціям, на думку відповідача, взагалі є алогічним.

52. Підприємством вживаються усі передбачені законодавством заходи по стягненню заборгованості з боржників, зокрема населення, за послуги з теплопостачання. Підприємство також вдається до всіх методів впливу на добровільній основі: поквартирний обхід і безпосереднє спілкування з боржниками, звернення через листи прохання про необхідність сплати заборгованості. Однак, з незалежних від підприємства причин дебіторська заборгованість залишається досить великою, а саме на 01.12.2019р. заборгованість населення за послуги теплопостачання складає 24573,4 тис. грн.

53. За період з 01.01.2018р. по 01.01.2019р. пред`явлено до виконання в органи ДВС судових рішень про стягнення боргу з фізичних та юридичних осіб на суму 3427,6 тис. грн., а утримано - 663,5 тис. грн., тобто 19,4 %. За десять місяців 2019 року подано до стягнення виконавчих документів на суму 4540,9 тис. грн., а реально надійшло коштів за цей період по виконавчих документах 1533,4 тис. грн., що становить 33,77 %.

54. Водночас, за період з квітня по жовтень 2019р. ПТМ "Ковельтепло" отримало збитки в розмірі 11415,9 тис. грн., що підтверджується оборотами рахунку 441.

55. У зв`язку з погіршенням фінансового стану підприємства, відсутністю обігових коштів рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 14.04.2016р. № 137 було затверджено графік подачі підприємством гарячої води для населення та інших споживачів лише три дні на тиждень в міжопалювальний період і до даного часу та встановлювався на підприємстві неповний робочий час для усіх працівників підприємства, зокрема, з 01.06.2017р. по 31.12.2017р. та з 01.07.2019р. до початку опалювального сезону 2019 - 2020рр.

56. В зв`язку із заборгованістю споживачів за теплову енергію для поповнення обігових коштів підприємство змушене брати кредити в банку для проведення розрахунків за енергоносії та нести витрати по сплаті процентів. Це теж свідчить про те, що підприємство намагається, залучивши додаткові кошти, належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання.

57. Отже, враховуючи приписи чинного законодавства та обставини справи, нетривале прострочення у виконанні зобов`язання, повну оплату отриманого газу, майновий стан сторін, стан розрахунків та соціальну значущість підприємства відповідача, приймаючи до уваги відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору №024/14-ПР купівлі-продажу природного газу від 26.11.2013р., відсутність в діях відповідача прямого умислу, спрямованого на порушення зобов`язання, а також те, що основна заборгованість була перерахована ще до подачі позову до суду, прострочка оплати носила нетривалий характер, стягнення на користь позивача суми процентів річних, яка в певній мірі компенсує знецінення несплачених коштів відповідачем, а також штрафу за прострочення виконання грошового зобов`язання, тобто враховуючи, що при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані, те, що газ використовується відповідачем, зокрема, для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та іншими споживачами, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав, передбачених ч. 1 ст. 233 ГК України, для часткового зменшення нарахованої позивачем пені на 90%.

58. Колегія суддів, приймаючи до уваги вищевказані обставини, приходить до висновку про те, що в сукупності із об`єктивними обставинами, складної ситуації у державі та її економічного становища, обставини, на які посилається відповідач у своєму клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій, свідчать про їх винятковість, наявні підстави для часткового задоволення вищевказаного клопотання.

59. Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

60. Поряд з тим апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити, що зменшення розміру пені до 90% фактично нівелює інститут цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що у свою чергу, може розцінюватись як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі №918/116/19.

61. Враховуючи вищевикладене, враховуючи скрутний фінансовий стан відповідача, специфіку його господарської діяльності, а також необхідність врахування інтересів АТ НАК Нафтогаз України, як об`єкта, що має стратегічне значення для економіки держави, колегія суддів дійшла висновку, що зменшення заявленої до стягнення апелянтом пені на 50%, забезпечить дотримання справедливого балансу інтересів обох сторін.

62. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.74, ст.76 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

63. Згідно з п.2 ч.1 ст.275 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

64. За таких обставин, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", у зв`язку із чим рішення Господарського суду Волинської області від 13.01.2020 у справі №903/945/19 підлягає зміні в частині стягнення пені в розмірі 397,84 грн., що становить 10%, шляхом зменшення пені заявленої позивачем у розмірі 3978,41 грн. до 50% (3978,41 грн. х 50% = 1989,21 грн.), внаслідок чого з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 1989,21 грн. В стягненні пені в розмірі 1989,20 грн. слід відмовити.

65. При цьому, частиною 9 статті 129 встановлено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

66. Згідно ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

67. Згідно статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

68. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Волинської області від 05.12.2019 у даній справі, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі та розгляд справи по суті призначено на 18 грудня 2019 року на 10:00 год.(а.с.1).

69. На адресу суду першої інстанції 18.12.2019 від відповідача до початку розгляду справи по суті, надійшов відзив №3763 від 17.12.2019, в якому відповідач відзначив, що позовні вимоги АТ «НАК «Нафтогаз України» визнає та просить суд зменшити розмір нарахованої до стягнення з Підприємства теплових мереж "Ковельтепло" пені до 10%(а.с. 43-44).

70. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність позовних вимог, доведення даного спору до суду з вини відповідача, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, а отже витрати, пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції (сплата судового збору), які поніс позивач, слід відшкодувати йому у відповідності до п. 2 ч. 1, ч. 9 ст. 129 ГПК України за рахунок Підприємства теплових мереж "Ковельтепло" у розмірі 50 відсотків сплаченого позивачем при поданні позовної заяви до суду судового збору, що становить 960,50 грн., а також повернути Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 960,50 грн. судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення №7011048 від 27.11.2019р. (оригінал платіжного доручення №7011048 від 27.11.2019р. знаходиться у матеріалах справи), у зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті.

71. Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Волинської області від 13.01.2020 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 3580,57 грн. у справі № 903/945/19 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Волинської області від 13.01.2020 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 3580,57 грн. у справі № 903/945/19 змінити в частині стягнення пені.

Пункти 1, 2, 3 резолютивної частини рішення Господарського суду Волинської області від 13.01.2020 у справі № 903/945/19 викласти в наступній редакції:

« 1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Підприємства теплових мереж "Ковельтепло" (Волинська область, місто Ковель, вулиця Володимирська, будинок 97, А, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, ) 1989,21 грн. пені, 4 601,94 грн. штрафу, 381,67 грн. трьох процентів річних, а всього 6972,82 грн., а також 960,50 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

3. В позові в частині стягнення 1989,20 грн. пені відмовити.».

3. Стягнути з Підприємства теплових мереж "Ковельтепло" (Волинська область, місто Ковель, вулиця Володимирська, будинок 97, А, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, ) 1280,67 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Видачу судових наказів доручити Господарському суду Волинської області.

5. Справу №903/945/19 повернути Господарському суду Волинської області.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "05" березня 2020 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Маціщук А.В.