ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2020 р. Справа № 911/2980/19

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., за участю секретаря судового засідання Литовки А.С., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпап»

до Дочірнього підприємства «Рітейл Вест»

про стягнення 23298,31 грн

за участю представників

позивача: Шкляров М.О. предст. за дов. № 12-12/19к від 28.12.2019;

відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Київської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Імпап» (далі позивач, ТОВ «Імпап») з позовом до Дочірнього підприємства «Рітейл Вест» (далі відповідач, ДП «Рітейл Вест») про стягнення 23298,31 грн, з яких: 17305,73 грн основного боргу, 1422,33 грн 3% річних та 4570,25 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним та несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язань по оплаті вартості поставленого товару відповідно до договору № РВ027604 від 17.10.2014.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.12.2019 відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, розгляд справи по суті призначено на 13.01.2020.

Через канцелярію суду 28.12.2019 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнаються та заперечуються в повному обсязі.

Так, на думку відповідача, відсутні належні докази здійснення поставки товару, оскільки видаткові накладні неналежним чином оформлені, зокрема, з них неможливо ідентифікувати особу представника покупця, з огляду на те, що наявний лише підпис та нерозбірливо написано прізвище, неможливо встановити повноваження особи, яка отримала товар, оскільки відсутня посада та будь-який документ на підтвердження повноважень.

Також відповідач вважає, що у ДП «Рітейл Вест» наявне право затримати розрахунки за товар, оскільки постачальником надано неналежним чином оформлені накладні, а також не надано супровідної документації, передбаченої п. 3.6. договору. Крім того, за твердженнями відповідача, за відсутності доказів реалізації товару, у відповідача не настає обов`язок по оплаті за договором.

Відповідач зазначає, що оскільки позивач не довів існування основного боргу, відповідно, інфляційні втрати та 3% річних нараховано позивачем безпідставно.

Водночас відповідач зауважує, що відповідачем вже було сплачено кошти за отриманий товар після його реалізації, на підтвердження чого відповідач зазначив про долучення до відзиву копії відповідного платіжного доручення № 100995860 від 13.02.2017.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.01.2020 розгляд справи по суті відкладено на 27.01.2020.

Через канцелярію суду 27.01.2020 позивач подав заперечення на відзив від 24.01.2020 № 24-1/20. Так, позивач зауважує, що приймаючи товар за видатковими накладними, відповідач жодного разу не звернувся до позивача з вимогою про порушення п. 3.6. договору щодо оформлення та надання первинної документації, а навпаки надавав замовлення та отримував товар у терміни, визначені сторонами договору.

Також позивач зазначає, що сума боргу в розмірі 17305,73 грн розрахована з урахуванням оплати (100995860 від 13.02.2017).

Щодо відсутності реалізації товару у відповідача, позивач звертає увагу, що ним від відповідача не отримано жодного документа щодо залишку товару у відповідача та пропозиції повернення нереалізованого товару.

Разом з тим позивач зауважує, що відзив містить суперечливі доводи, оскільки спочатку відповідач стверджує про відсутність доказів поставки товару, а в подальшому посилається на відсутність обов`язку оплатити товар у зв`язку з відсутністю доказів його реалізації.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.01.2020 розгляд справи по суті відкладено на 03.02.2020.

Присутній в судовому засіданні 03.02.2020 представник позивача обґрунтував в усному порядку заявлені вимоги та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не направив в судове засідання свого уповноваженого представника, заяв чи клопотань процесуального характеру до суду не надсилав.

За приписами ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Зважаючи на належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Згідно з ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадках розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГПК України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

03.02.2020, після виходу з нарадчої кімнати, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

Між ДП «Рітейл Вест» (покупець) та ТОВ «Імпап» (постачальник) 17.10.2014 укладено договір № РВ027604 (далі Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, та у відповідності з замовленням покупця, поставити товар, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній, та які не можуть перевищувати цін, узгоджених в специфікації. Поставка товару постачальником здійснюється з метою його оптово/роздрібної реалізації покупцем через мережу магазинів «Фуршет».

Згідно з п. 3.4. договору датою поставки є дата отримання покупцем товару на складі покупця.

Пунктом 3.6. Договору передбачено, що постачальник при поставці відповідної партії товару передає покупцю наступну супровідну документацію: накладні, в яких повинно бути чітко зазначено кількість відвантаженого товару, ціна за одиницю товару без ПДВ, вартість без ПДВ, сума ПДВ, загальна вартість з ПДВ; товарно-транспортні накладні; податкові накладні; належним чином завірені копії посвідчення якості, ветеринарних свідоцтв чи довідок (для товарів тваринного походження), сертифікатів відповідності, в разі необхідності сертифікат про визнання іноземного сертифікату, гігієнічні висновки (для товарів, що не підлягають обов`язковій сертифікації), інструкції з використання, гарантійні сертифікати, технічні паспорти тощо, що вимагається відповідно до законодавства України для оптової чи роздрібної торгівлі; коригувальні податкові накладні у випадку повернення товару; погоджений з покупцем примірник замовлення.

За умовами пп. 3.7.1. Договору, у випадку, якщо товар не виходить на необхідний рівень продаж у роздрібній мережі покупця для вказаної категорії товару, або, якщо товар не був реалізований на протязі строку його придатності, або товар виявився неякісним при тестуванні, покупець направляє на адресу уповноваженого представника постачальника повідомлення про обсяг та причини повернення товару, а також перелік торгівельних точок, з яких постачальник зобов`язаний протягом 5 календарних днів з моменту одержання повідомлення від покупця вивезти такий товар.

Відповідно до п. 5.1. Договору перехід права власності на товар від постачальника до покупця здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі покупця.

Пунктом 7.1. Договору обумовлено, що покупець оплачує товар, що поставляється, за цінами, погодженими сторонами в специфікації та підтвердженими у накладних.

Згідно з п. 7.8. Договору загальна сума цього договору складається з суми накладних, по яких була здійснена поставка товару.

Оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника після його реалізації кожні 30 (тридцять) днів. При цьому сторони домовилися про те, що покупець здійснює оплату поставленого товару тільки у випадку, якщо сума за розрахунковий період буде складати не менше, ніж 500,00 грн з кожного магазину (п. 7.9. Договору).

Відповідно до п. 7.10. Договору покупець має право затримати розрахунки з постачальником, зокрема, у випадку ненадання/надання неналежно оформленої супровідної документації, передбаченої п. 3.6. цього Договору до моменту надання в повному обсязі належно оформленої супровідної документації.

Зобов`язання покупця по оплаті товару вважається виконаним з моменту списання коштів з його банківською рахунку (п. 7.11. Договору).

Згідно з п. 10.1. Договору останній набирає силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018.

На виконання умов договору № РВ027604 від 17.10.2014 постачальник передав, а покупець отримав у власність товар на загальну суму 27758,82 грн, що підтверджується видатковими накладними: № КФ-0005157 від 20.08.2015 на суму 11326,62 грн; № КФ-0000191 від 26.01.2016 на суму 6092,64 грн; № КФ-0000877 від 09.02.2016 на суму 2941,92 грн; № КФ-0002020 від 14.03.2016 на суму 4398,12 грн; № КФ-0002021 від 18.03.2016 на суму 2999,52 грн.

Також на підтвердження здійснення поставки товару ТОВ «Імпап» було складено та зареєстровано податкові накладні: № 431//1 від 20.08.2015; № 406//1 від 26.01.2016; № 213//1 від 09.02.2016; № 297//1 від 14.03.2016; № 535//1 від 18.03.2016.

За твердженнями позивача, відповідач перерахував часткові оплати за отриманий товар, проте з 28.02.2017 відповідач не оплачує залишок заборгованості за поставлений товар. Загальна сума боргу станом на 25.11.2019 склала 17305,73 грн.

В матеріалах справи наявна копія платіжного доручення № 100995860 від 13.02.2017 про перерахування ДП «Рітейл Вест» на рахунок ТОВ «Імпап» 30000,00 грн, в призначенні платежу вказано договір № РВ027604 від 17.10.2014.

За поясненнями представника позивача, договірні відносини між сторонами виникли з 2014 року та впродовж дії договору поставки товару носили регулярний характер, за якими відповідач проводив часткові оплати, не вказуючи в призначеннях платежу конкретної накладної, у зв`язку з чим позивач проводив закриття сум заборгованості по видаткових накладних, товар за якими було передано відповідачу раніше.

Матеріали справи свідчать про те, що 16.10.2019 ТОВ «Імпап» надіслано на адресу ДП «Рітейл Вест» претензію від 15.10.2019 за № 15-1/19, яка містить вимогу негайно перерахувати суму основного боргу в розмірі 17305,73 грн на поточний рахунок постачальника.

Як зазначає позивач, відповідачем не виконано свої договірні зобов`язання в частині повної оплати вартості поставленого товару та проігноровано вимоги, викладені у вказаній претензії, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд установив, що на виконання договору № РВ027604 від 17.10.2014 в період з 20.08.2015 по 18.03.2016 позивач передав відповідачу товар на загальну суму 27758,82 грн. Позивач стверджує, що неоплаченим з боку відповідача залишився товар на суму 17305,73 грн.

Відповідач посилається на те, що оскільки оплата за товар відповідно до умов Договору здійснюється лише після його реалізації, то, з огляду на відсутність доказів такої реалізації поставленого товару, у ДП «Рітейл Вест» не настав обов`язок по оплаті за Договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 5.1. Договору перехід права власності на товар від позивача до відповідача здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі відповідача.

Згідно зі ст. 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Разом з тим, згідно зі ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які містять відомості про господарську операцію.

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити як назва документа (форми); дата складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів документа кореспондується з п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.5 вказаного Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Відсутність у видатковій накладній назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності її підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки/штампу самої юридичної особи, відсутність реквізитів довіреності на цю особу не може свідчити про те, що така особа є неуповноваженою чи що така видаткова накладна є неналежним доказом у справі. Водночас відтиск печатки/штампу на видатковій накладній є свідченням участі юридичної особи у здійсненні господарської операції за цією накладною.

З огляду на викладене, судом відхиляються заперечення відповідача щодо неналежного оформлення накладних, які засвідчували здійснення господарських операцій сторонами.

Крім того ненадання позивачем супровідної документації, визначеної п. 3.6. Договору, за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати зазначену господарську операцію.

Суд зауважує, що будь-яких доказів звернення відповідача до позивача з вимогою надати визначені договором належним чином оформлені документи, із встановленням при цьому розумного строку для їх передання, доказів відмови відповідача від договору та повернення отриманого товару чи вчинення інших дій, які б могли свідчити про невиконання позивачем своїх зобов`язань за договором поставки у повному обсязі, у відповідності до вимог законодавства та умов укладеного між сторонами договору, відповідачем не надано.

Таким чином відповідач з часу отримання товару не скористався наданим йому нормами ст. 666 Цивільного кодексу України правом встановити позивачу строк для передачі документів, що стосуються товару, якщо відповідач вважав таку передачу необхідною, а в разі невиконання вказаних вимог правом відмовитися від договору та повернути товар.

Разом з тим, ненадання податкових накладних, посвідчень якості чи погоджених замовлень не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити переданий йому товар.

Також заперечуючи проти позову, відповідач наголошував на тому, що строк оплати поставленого позивачем відповідачу товару не настав, оскільки у позивача немає відомостей щодо реалізації відповідачем поставленого товару.

Договором № РВ027604 від 17.10.2014 передбачено обов`язок відповідача оплачувати поставлений позивачем товар після його реалізації кожні 30 днів.

Водночас сторони передбачили у Договорі право відповідача повернути позивачу товар у випадку, якщо він не виходить на необхідний рівень продажу у роздрібній мережі відповідача для вказаної категорії товару, або якщо товар не був реалізований протягом строку його придатності, або товар виявився неякісним при тестуванні, за умови повідомлення відповідачем позивача про обсяг та причини повернення товару, а також про перелік торгівельних точок, з яких позивач зобов`язаний протягом 5 календарних днів з моменту одержання такого повідомлення від відповідача вивезти вказаний товар (пп. 3.7.1. Договору).

Суд звертає увагу, що будь-яких доказів звернення відповідача до позивача з повідомленням про повернення товару із зазначенням, що він не реалізований, не виходить на необхідний рівень продажу або сплинув його строк придатності чи з інших причин до суду не надано.

Таким чином суд вважає, що ненадання позивачем доказів реалізації товару не може свідчити про відсутність у відповідача обов`язку оплатити отриманий товар.

Отже судом критично оцінюються доводи відповідача про те, що у нього не виник обов`язок з оплати отриманого товару, оскільки за умовами відповідного договору поставки товар переходить у власність покупця в момент приймання-передачі товару на складі покупця (п. 5.1 Договору), отже покупець за договором поставки має всі правомочності власника і вільно ним розпоряджається. Водночас у матеріалах справи відсутні докази реалізації товару, тому що позивач не є особою, яка реалізовує переданий товар, а відповідачем не було надано належних доказів того, що товар не був реалізований.

Що стосується наданого відповідачем платіжного доручення про перерахування позивачу 30000,00 грн, яке, за словами позивача, підтверджує відсутність заборгованості, слід зазначити, що останнє не підтверджує погашення спірної заборгованості саме за спірними поставками, з огляду на відсутність у платіжному дорученні реквізитів конкретних накладних, за якими здійснювалась така оплата.

Судом враховано та взято до уваги пояснення представника позивача, що договірні відносини між сторонами існують з 2014 року та до моменту здійснення позивачем поставок товару, які є спірними у даній справі, ТОВ «Імпап» здійснювало ряд інших поставок на користь ДП «Рітейл Вест», що підтверджується, зокрема, актом перевірки розрахунків між сторонами за період з 01.12.2015 по 31.12.2015, який підписаний представниками сторін та у якому відображено господарські операції за договором № РВ027604 від 17.10.2014 в зазначений період.

Отже не може вважатись належним доказом погашення спірної заборгованості платіжне доручення № 100995860 від 13.02.2017 на суму 30000,00 грн, оскільки останнє не містить призначення платежу з посиланням на накладні, заборгованість за якими є предметом спору у даній справі, до того ж, як пояснив представник позивача, ним було зараховано вказані кошти в погашення заборгованості за поставками, які відбулись раніше на підставі укладеного між сторонами договору.

При цьому, беручи до уваги позицію відповідача, яка викладена у відзиві, останній фактично не заперечує наявність у нього грошового зобов`язання перед позивачем, натомість відповідач наголошує на наявності у нього права затримати розрахунки з постачальником, у зв`язку з ненаданням супровідної документації, або ненастання у нього обов`язку оплачувати товар за відсутності доказів його реалізації.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач належними, допустимими і достатніми доказами заявлених до нього вимог не спростував, доказів повернення поставленого позивачем товару суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача 17305,73 грн основного боргу.

За прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 17305,73 грн позивач нарахував 3% річних за період з 01.03.2017 по 25.11.2019 в сумі 1422,39 грн, а також інфляційні втрати за період з березня 2017 року по серпень 2019 року в сумі 4570,25 грн.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням викладеного судом за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга:Закон» перевірено розрахунки 3% річних та інфляційні втрат в межах визначених позивачем періодів і встановлено, що 3% річних складають в сумі 1422,39 грн, інфляційні втрати 4416,49 грн.

Зважаючи на приписи ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, вимоги про стягнення 3% річних підлягають задоволенню в розмірі, визначеному позивачем. Позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню частково в сумі 4416,49 грн.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище в сукупності, позовні вимоги ТОВ «Імпап» до ДП «Рітейл Вест» підлягають частковому задоволенню в сумі 23144,55 грн., з яких: 17 305,73 грн основного боргу, 1 422,33 грн 3% річних, 4 416,49 грн інфляційних втрат.

Судовий збір, на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того у прохальній частині позивачем заявлено про стягнення з відповідача 6100,00 грн витрат на правову допомогу.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

У зв`язку з тим, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази понесення позивачем витрат на правову допомогу, у суду відсутні підстави для покладення таких витрат на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 129, 237, 238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Рітейл Вест» (08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Лісова, буд. 6-Г; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпап» (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Московська, буд. 12; ): 17305 (сімнадцять тисяч триста п`ять) грн 73 коп. основного боргу, 1422 (одну тисячу чотириста двадцять дві) грн 33 коп. 3% річних, 4416 (чотири тисячі чотириста шістнадцять) грн 49 коп. інфляційних втрат та 1908 (одну тисячу дев`ятсот вісім) грн 32 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Імпап» у відшкодуванні витрат на правову допомогу в розмірі 6100,00 грн.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 03.03.2020.

Суддя О.В. Щоткін