ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2020м. ДніпроСправа № 904/6024/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. за участю секретаря судового засідання Вязовської К.В., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛКІК°" , м. Дніпро

до Приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "АКМА", м. Дніпро

про визнання відсутніми зобов`язання

Представники:

Від позивача Биструшкін О.С. - адвокат

Від відповідача Захарчук К.О. - адвокат

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛКІК°" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "АКМА" про визнання відсутніми зобов`язання ТОВ "ЛКІК°" надавати відповідь на претензію ППВКФ "АКМА" №334 від 14.08.2018, а також про визнання відсутнім зобов`язань ТОВ "ЛКІК°" вчиняти дії по поверненню надмірно сплачених платежів та їх перерахування на користь ППВКФ "АКМА".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Центрального апеляційного господарського суду від 11.03.2019 по справі №904/4684/18, якою скасовано рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2018 у справі №904/4684/18 (суддя Бондарєв Е.М.), задоволені частково позовні вимоги та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛКІК°" на користь Приватного підприємства виробничо-комерційної фірми "АКМА" 39 242,28 грн. збитків у вигляді надмірно сплачених позивачем митних платежів, з огляду на те, що не надано доказів щодо відповіді на претензію №334 від 14.08.2018, а також щодо вчинення дій по поверненню надмірно сплачених платежів та їх перерахуванню відповідачу. Вказана постанова набрала законної сили в березні 2019 року і наказ Господарського суду Дніпропетровської області, виданий на її виконання, був виконаний позивачем в повному обсязі шляхом перерахування зазначеної суми.

Також позивач зазначає, що окрім того, з постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 12.06.2019 по справі №160/8107/18 вбачається, що були задоволені позовні вимоги відповідача по справі №160/8107/18 про зобов`язання Дніпропетровської митниці ДФС підготувати висновок про повернення надмірно сплачених митних платежів за заявою Приватного підприємства виробничо-комерційної фірми "АКМА" від 07.06.2018 №223 та направлення його Головному управлінню Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області. Із викладеного випливає, що відповідач спочатку отримав суму надмірно сплачених митних платежів в розмірі 39 242,28 грн. від позивача, а через 3 місяці від митниці висновок про повернення тих самих надмірно сплачених митних платежів. Наслідком чого стало отримання влітку 2019 року тієї самої грошової суми надмірно сплачених митних платежів, але вже від держоргану. Таким чином, позивач стверджує, що відповідач завдяки судовій системі двічі захистив своє одне порушене право.

Відповідно до Витягу з Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2019 справу № 904/6024/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛКІК°" до Приватного підприємства виробничо-комерційної фірми "АКМА" про визнання відсутніми зобов`язання розподілено судді Бондарєву Е.М.

Ухвалою суду від 19.12.2019 суддею Бондарєвим Е.М. заявлено самовідвід.

Відповідно до Витягу з Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2019 справу № 904/6024/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛКІК°" до Приватного підприємства виробничо-комерційної фірми "АКМА" про визнання відсутніми зобов`язання передано судді Назаренко Н.Г.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2019, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 21.01.2020.

17.01.2020 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не наведено підстав, які б свідчили про його порушене право; вимоги зводяться до незгоди із висновком колегії суддів, викладених у постанові Центрального апеляційного господарського суду від 11.03.2019 по справі №904/4684/18, щодо завдання ТОВ "ЛКІК°" збитків, переоцінки доказів по справі, яким вже було надано відповідну оцінку; та ґрунтуються на підставі недоведеної позивачем обставини, щодо отримання ПП ВКФ "АКМА" надмірно сплачених митних платежів.

В підготовчому засіданні 21.01.2020 оголошено перерву до 18.02.2020.

31.01.2020 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій заперечував проти доводів відповідача та наполягав на задоволенні позову.

18.02.2020 в судовому засіданні оголошено перерву до 02.03.2020.

21.02.2020 позивач подав до суду заяву про зміну предмета позову, в якій просив суд прийняти дану заяву до розгляду та визнати відсутнім зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛКІК°" звертатись до Дніпропетровської митниці ДФС з приводу повернення грошових коштів, надмірно сплачених за митне оформлення товару для Приватного підприємства виробничо-комерційної фірми "АКМА"; визнати відсутнім зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛКІК°" отримати з бюджету грошові кошти надмірно сплачені за митне оформлення товару для Приватного підприємства виробничо-комерційної фірми "АКМА".

В судове засідання 02.03.2020 представник відповідача не з`явився, але надав до суду клопотання, в якому зазначив, що уповноважений представник не має можливості забезпечити явку в судове засідання у зв`язку з участю в іншому судовому засіданні.

Крім того, 02.03.2020 відповідачем було подано до суду пояснення щодо зміни предмету позову, в яких відповідач зазначив, що з викладених пояснень Позивача вбачається, що ним не наведено жодної підстави, які б свідчили про його порушене право; вимоги зводяться до незгоди із висновком колегії суддів, викладених у постанові Центрального апеляційного господарського суду від 11.03.2019 року щодо завдання ТОВ «ЛКІК°» збитків, переоцінки доказів по справі, яким вже було надано відповідну оцінку; та ґрунтуються підставі недоведеної Позивачем обставини - отримання ПП ВКФ «АКМА» надмірно сплачених митних платежів.

Також, відповідач зазначив про можливість закрити підготовче провадження та призначити справу для розгляду по суті.

Представник позивача підтримав надану раніше заяву про зміну предмета позову.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2020 прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛКІК°" про зміну предмету позову до розгляду. Закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 10.03.2020.

10.03.2020 представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Судовий процес фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 10.03.2020 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд встановив.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ:

Як зазначає позивач у позовній заяві, постановою Центрального апеляційного господарського суду від 11.03.2019 по справі №904/4684/18, якою скасовано рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2018 у справі №904/4684/18, задоволені частково позовні вимоги та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛКІК°" на користь Приватного підприємства виробничо-комерційної фірми "АКМА" 39242,28 грн. збитків у вигляді надмірно сплачених позивачем митних платежів.

Постанова Центрального апеляційного господарського суду від 11.03.2019 по справі №904/4684/18 мотивована наступним.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛКІК°" виконавець та Приватним підприємством виробничо-комерційною фірмою "Акма" - замовник було укладено Договір-доручення №8 від 15.08.2011, за умовами якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання за рахунок та за дорученням замовника здійснити митне оформлення товарів та предметів, які поставляються замовником через митний кордон України.

У пунктах 2.1.2, 2.1.3, 2.1.4 Договору передбачено, що виконавець подає в митницю документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення, передає замовнику оформлені митні документи, за погодженням з замовником сплачує митні платежі. Завершення циклу робіт за договором оформлюється сторонами шляхом підписання акту приймання-передачі робіт по закінченню календарного місяця у разі виконання замовником пункту 2.2 Договору. Ціна виконаних робіт визначається за погодженням сторін. Оплата проводиться згідно виставлених рахунків. (п.3.1, 3.3, 3.5 Договору).

На виконання умов договору-доручення №8 від 15.08.2011 ППВКФ "АКМА" доручило ТОВ "ЛКІК°" здійснити декларування токарного центру моделі Е200С с ЧПУ FANUC 0і з аксесуарами, зав. №G3160-3727, що надійшов на адресу ППВКФ "АКМА" по контракту № 2 від 10.08.2015, додатку №2 від 15.09.2015, інвойсу №НW - 7003827 від 14.11.2015, пакувальний лист від 14.11.2015, по коду УКТ ЗЕД , та зазначив, що даний верстат не є багатоцільовим та токарним автоматом. На підтвердження даної інформації ППВКФ "АКМА" було надано лист замовлення 2-2015 від 15.09.2015 на англійській мові (додаток 2) та засвідчений переклад замовлення 2-2015 (додаток 3).

ТОВ "ЛКІК°" було заявлено до митного оформлення товар: верстат токарний металорізальний, горизонтальний, з числовим програмним керуванням, модель Е200С, виробник: "Hyundai WIA", країна виробника Республіка Корея, який заявлено до розмитнення по митній декларації від 24.12.2015 №/2015/119953 за кодом УКТ ЗЕД (ставка мита 0%, ПДВ 209554,31 грн), якому відповідає назва "інші токарні верстати металорізальні, горизонтальні, з числовим значенням".

При опрацюванні митної декларації від 24.12.2015 за №/2015/119953 Дніпропетровською митницею ДФС було прийнято рішення про визначення коду товару від 29.12.2015 за №КТ-155-2015, за яким класифіковано верстат токарний металорізальний, горизонтальний, з числовим програмним керуванням, модель Е200С "Hyundai WIA" Республіка Корея за кодом УКТ ЗЕД та Дніпропетровською митницею ДФС було винесено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 29.12.2015 за №110080000/2015/00333, товару заявленого за митною декларацією від 24.12.2015 №/2015/119953 з кодом УКТ ЗЕД .

Сторонами було складено та підписано 12.01.2016 акт приймання-передачі робіт (послуг) щодо виконання робіт по оформленню митної декларації від 24.12.2015 за №/2015/119953, в якому зазначено, що якість та кількість послуг відповідає умовам договору, вартість визначено 3000,00 грн.

Вказані послуги були оплачені ППВКФ "АКМА" платіжним дорученням №7 від 28.01.2016 на підставі рахунку ТОВ "ЛКІК°" №4 від 12.01.2016.

В подальшому ТОВ "ЛКІК°" було здійснено митне оформлення товару, який класифіковано як верстат токарний металорізальний, горизонтальний, з числовим програмним керуванням, модель Е200С "Hyundai WIA" Республіка Корея за кодом УКТ ЗЕД (ставка мита 3%), та сплачено мито у розмірі 3%, що склало 32 701,90 грн, а також податок на додану вартість в сумі 224553,02 грн, про що подано до митниці декларацію №110080000/2016/100807 від 29.01.2016. Порівняно з митною декларацією від 24.12.2015 за №/2015/119953 ПДВ більше на 6 540,38 грн.

Для здійснення митного оформлення товару ППВКФ "АКМА" перерахував ТОВ "ЛКІК°" грошові кошти в сумі 265 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №230 від 21.12.2015. Вказані кошти митний брокер сплатив при декларуванні товару від власного імені, що вбачається із митною декларації.

Також сторонами було складено та підписано (без дати) акт приймання-передачі робіт (послуг) щодо виконання робіт по оформленню митної декларації №110080000/2016/100807 від 29.01.2016, в якому зазначено, що якість та кількість послуг відповідає умовам договору, вартість визначено 23 500,00 грн.

Вказані послуги були оплачені ППВКФ "АКМА" платіжним дорученням №5 від 29.01.2016 на підставі рахунку ТОВ "ЛКІК°" №9 від 29.01.2016.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.02.2017 у справі №804/550/16, яка залишена в силі ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 та постановою Верховного Суду від 05.06.2018, позовні вимоги ПП ВКФ "АКМА" до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення від 29.12.2015 №КТ-155-2015 про визначення коду товару, визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 29.12.2015 №110080000/2015/00333, визнано протиправним та скасовано рішення Дніпропетровської митниці ДФС про визначення коду товару від 29.12.2015 за №КТ-155-2015, та визнано протиправною та скасовано Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 29.12.2015 за №110080000/2015/00333.

Судом у даних рішеннях встановлено, що заявлений до митного оформлення товар повинен класифікуватися за кодом УКТ ЗЕД №, тобто за первісно заявленим кодом, при якому передбачена ставка мита 0%.

ППВКФ "АКМА" звернувся із заявою №223 від 07.06.2018 до Дніпровської митниці ДФС щодо повернення надмірно сплачених платежів за вказаним митним оформленням товару. На вказане звернення була надана відповідь від 22.06.2018, що питання повернення митних платежів з Державного бюджету України може бути розглянуто після звернення платника ТОВ "ЛКІК°".

ППВКФ "АКМА" звернувся до ТОВ "ЛКІК°" з претензією №334 від 14.08.2018 щодо відшкодування збитків у сумі 62 742,28 грн.

ТОВ "ЛКІК°" відповіді на претензію не надав, збитки не відшкодував, що і стало підставою позову у справі №904/4684/18.

Звертаючись до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом у даній справі №904/6024/19 ТОВ "ЛКІК°"(позивач) зазначає, що з огляду на зміст правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем, обґрунтованим вбачається висновок, що ні положеннями чинного законодавства України, ні умовами укладеного між сторонами договору не передбачено зобов`язання позивача (ТОВ "ЛКІК°") вчинити дії по поверненню надмірно сплачених платежів та їх перерахуванню відповідачу (ППВКФ "АКМА"), а тому, на думку позивача, висновки Центрального апеляційного господарського суду у справі №904/4684/18 щодо наявності такого зобов`язання ТОВ "ЛКІК°" вбачаються необґрунтованими.

На підставі викладеного позивач просить суд визнати відсутнім зобов`язання позивача - звертатись до Дніпропетровської митниці ДФС з приводу повернення грошових коштів, надмірно сплачених за митне оформлення товару для Приватного підприємства виробничо-комерційної фірми "АКМА", а також визнати відсутнім зобов`язання позивача отримати з бюджету грошові кошти надмірно сплачені за митне оформлення товару для Приватного підприємства виробничо-комерційної фірми "АКМА".

Наведені обставини стали причиною виникнення цього спору.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, на підставі наступного.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦК цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Позивач зазначає, що згідно з позицією Центрального апеляційного господарського суду, з часу отримання вказаної претензії ТОВ "ЛКІК°" своєю бездіяльністю призвів до того, що ППВКФ "АКМА" не отримав надмірно перераховані платежі, що є його (ППВКФ "АКМА") прямими збитками.

Як вбачається з постанови Центрального апеляційного господарського суду від 11.03.2019 у справі №904/4684/18, апеляційним судом було зазначено наступне: «Позивач звернувся як до митниці так і до відповідача з вимогою повернути йому ці кошти. Як зазначено судом вище, митницею було надано відповідь щодо неможливості повернення цих коштів безпосередньо позивачу, оскільки їх сплата була здійснена митним брокером відповідачем. Тобто, вказані дії міг здійснити виключно відповідач.

Відповідач не надав доказів щодо своєї відповіді на претензію №334 від 14.08.2018, а також щодо вчинення дій по поверненню надмірно сплачених платежів та їх перерахуванню позивачу. Тобто, з часу отримання вказаної претензії відповідач своєю бездіяльністю призвів до того, що позивач до цього часу не отримав надмірно перераховані платежі, що є його прямими збитками. Причинно-наслідковий зв`язок полягає в тому, що внаслідок бездіяльності відповідача щодо звернення до митниці та отримання з бюджету надмірно сплачених коштів, позивач не отримав ці кошти, які безпосередньо перерахував митному брокеру (відповідачу).

Суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що кошти були сплачені безпосередньо відповідачу та він повинен був вчинити дії по їх поверненню, чого останнім зроблено не було, а відтак, прийшов до помилкового висновку про відсутність повного складу цивільного правопорушення та безпідставно відмовив в позові в цій частині.».

Тобто, Центральний апеляційний господарський суд у своїй постанові від 11.03.2019 у справі №904/4684/18 констатував, що внаслідок бездіяльності ТОВ "ЛКІК°" щодо звернення до митниці, ППВКФ "АКМА" до цього часу не отримало надмірно перераховані платежі, що є його прямими збитками.

Отже, апеляційним судом у справі №904/4684/18 встановлено, що внаслідок бездіяльності ТОВ "ЛКІК°" щодо звернення до митниці та отримання з бюджету надмірно сплачених коштів, ППВКФ "АКМА" не отримав ці кошти, які безпосередньо перерахував митному брокеру (ТОВ "ЛКІК°").

Постанова Центрального апеляційного господарського суду від 11.03.2019 у справі №904/4684/18 набрала законної сили 11.03.2019 та, як зазначив сам позивач, він виконав її в добровільному порядку.

Статтею 2 Господарського процесуального кодексу України внормовано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з положеннями ст. 2, 4, 5 Господарського процесуального кодексу України, ст. 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Отож задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем відповідно до вимог процесуального законодавства обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При здійсненні правосуддя у господарських справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом та договором.

Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому, у речово-правових відносинах не застосовуються способи захисту прав, установлені для зобов`язальних правовідносин, і навпаки.

Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Звертаючись до суду із цим позовом позивач не зазначив, в чому саме полягає його порушене право.

Обраний позивачем спосіб захисту - шляхом визнання відсутнім зобов`язань позивача - ТОВ "ЛКІК°" звертатись до Дніпропетровської митниці ДФС з приводу повернення грошових коштів, надмірно сплачених за митне оформлення товару для Приватного підприємства виробничо-комерційної фірми "АКМА", а також визнання відсутнім зобов`язань позивача - ТОВ "ЛКІК°" отримати з бюджету грошові кошти надмірно сплачені за митне оформлення товару для Приватного підприємства виробничо-комерційної фірми "АКМА" (відповідача), не буде мати наслідком відновлення порушеного права, за наявності існування такого. Відповідно позивачем обраний неналежний спосіб захисту його прав, що є підставою для відмови у позові.

При цьому, позивачем не зазначено на захист якого права направлена його позовна вимога про встановлення факту відсутності у позивача зобов`язання звертатись до Дніпропетровської митниці ДФС з приводу повернення грошових коштів, надмірно сплачених за митне оформлення товару.

Обрання способу захисту, ефективного захисту, порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб є прерогативою позивача. Суд наділений лише правом визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Суд також зазначає, що заявлені позовні вимоги про визнання відсутнім зобов`язань позивача - ТОВ "ЛКІК°" отримати з бюджету грошові кошти надмірно сплачені за митне оформлення товару для Приватного підприємства виробничо-комерційної фірми "АКМА" (відповідача), за своєю суттю є оскарженням постанови Центрального апеляційного господарського суду від 11.03.2019 у справі №904/4684/18, в частині стягнення з ТОВ "ЛКІК°" на користь ППВКФ "АКМА" 39 242,28 грн. збитків у вигляді надмірно сплачених позивачем митних платежів.

При цьому, факт надмірно сплачених ППВКФ "АКМА" мита та ПДВ та обов`язку ТОВ "ЛКІК°" вчинити дії по поверненню надмірно сплачених платежів та їх перерахуванню ППВКФ "АКМА" встановлено у постанові Центрального апеляційного господарського суду від 11.03.2019 у справі №904/4684/18.

За таких обставин суд приходить до висновку, що розгляд зазначених позовних вимог не належить до повноважень господарських судів першої інстанції. Такі вимоги не призводять до поновлення порушених прав та не можуть самостійно розглядатися в окремій справі.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет міжнародного договору за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права для вирішення конкретного спору.

Отже, можна зробити висновок, що порушені, невизнані або оспорювані права можуть бути захищені і у спосіб, не визначений законом або договором, однак такий спосіб захисту має бути у будь-якому випадку ефективним, тобто спрямованим на реальний захист та відновлення порушеного права.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи відсутність факту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, задоволення позову в даному випадку є нічим іншим, як встановленням юридичного факту, який входить до підстав позову, що саме по собі не захищає порушене право. Такий спосіб захисту права не є ефективним у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оскільки не може забезпечити поновлення прав позивача внаслідок його невідповідності змісту порушеного права та характеру спірних правовідносин.

Встановлення юридичного факту, як спосіб захисту порушеного права не передбачено нормами чинного законодавства.

Виходячи з вищевикладеного, дослідивши наведені позивачем обґрунтування позову та виходячи із матеріально-правових вимог позивача до відповідача, суд дійшов висновку, що позивачем не вірно обраний спосіб захисту.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених ним обґрунтувань, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, виходячи із системного аналізу вищенаведених норм, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232-242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛКІК°" до Приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "АКМА" про визнання відсутніми зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛКІК°" звертатись до Дніпропетровської митниці ДФС з приводу повернення грошових коштів, надмірно сплачених за митне оформлення товару для Приватного підприємства виробничо-комерційної фірми "АКМА" та визнання відсутніми зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛКІК°" отримати з бюджету грошові кошти надмірно сплачені за митне оформлення товару для Приватного підприємства виробничо-комерційної фірми "АКМА".

Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241,284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 11.03.2020

Суддя Н.Г. Назаренко