РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.03.2020Справа № 910/15019/19

Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали

За позовом Публічного акціонерного товариства "По газопостачанню та газифікації "ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Метакосталт"

про стягнення 22 100 000 грн..

ВСТАНОВИВ:

05.09.2019 Публічного акціонерного товариства "По газопостачанню та газифікації "ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ" звернулося до Господарського суду м. Києва з позовною заявою №15/1-2350 від 30.09.2019 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Метакосталт" про стягнення 22 100 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем перераховано грошові кошти в сумі 22100000,00 грн. на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Метакосталт" із призначенням платежу "переплата за природній газ згідно договору №2/04/18-1 від 02.04.2018, проте за твердженням позивача, такого договору не виникло.

Ухвалою Господарського суду м. Києва № 910/12576/19 від 04.11.2019 позовну заяву Публічного акціонерного товариства "По газопостачанню та газифікації "ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ" залишено без руху.

18.11.2019 від Публічного акціонерного товариства "По газопостачанню та газифікації "ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ" надійшли до суду документи на виконання вимог ухвали суду від 04.11.2019.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.11.2019 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11.12.2019.

У підготовче засідання, призначене на 11.12.2019 з`явився представник позивача, представник відповідача у судове засідання не з`явився, причин неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце підготовчого засідання був повідомлений належним чином.

Судом ухвалено відкласти підготовче засідання на 15.01.2019.

Розгляд справи судом відкладався.

Протокольною ухвалою суду від 05.02.2020 судом оголошено про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 04.03.2020.

У судове засідання, призначене на 04.03.2020 з`явився представник позивача, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

У судове засідання, призначене на 04.03.2020, представник відповідача не з`явився, причин неявки суд не повідомив.

Суд відзначає, що з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 19.11.2019 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу, зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, для місцезнаходження відповідача: 02002, м. Київ, вул. Круглоуніверситетська, 20/2.

Однак, станом на дату розгляду справи в матеріалах справи міститься повернутий поштою конверт за номером поштового відправлення 224 із копією ухвали суду про порушення провадження у справі від 19.11.2019 з адреси відповідача із зазначенням причини повернення "за закінченням встановленого терміну зберігання".

Згідно з п.5 ч.6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення.

Відтак, за висновками суду, день проставлення у поштових повідомленнях відмітки "за закінченням строку зберігання" свідчить про відмову відповідача отримати копію судового рішення за адресою свого місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, і вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкладення судового засідання в справі в силу положень п.5 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові від 03.03.2018 Верховного Суду по справі №911/1163/17.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Публічне акціонерне товариство «По газопостачанню та газифікацій «Донецькоблгаз» відповідно до платіжних доручень №6688265 від 02.04.2018р. на суму 3 000 000,00 грн., №6688296 від 03.04.2018р. на суму 2 000 000,00 грн., №6688332 від 04.04.2018р. на суму 3 000 000,00 грн., №6688420 від 10.04.2018р. на суму 2 100 000,00 грн., №6688445 від 11.04.2018р. на суму 1 100 000,00 грн, №6688471 від 12.04.2018 р. на суму 1 900 000,00 грн, №6689140 від 10.05.2018 року на суму 3 000 000,00 грн, №6689695 від 06.06.2018 року на суму 3 000 000,00грн, №10 від 09.07.2018 року на суму 3 000 000,00 грн. перерахував Товариству з обмеженою відповідальністю «МЕТАКОСТАЛТ» грошові кошти в сумі 22 100 000,00 грн. з призначенням платежу «передплата за природний газ згідно договору №2/04/18-1 від 02.04.2018 року».

За твердженням Позивача, котре не спростовано Відповідачем та підтверджено наявними матеріалами справи, Позивач звертався до Відповідача з претензією з вимогою щодо повернення отриманих грошових коштів, однак вимоги, зазначені в претензії залишені Відповідачем без реагування (не отримані).

Вказане і зумовило звернення Позивача з позовом до господарського суду про стягнення з Відповідача безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 22 100 000,00 гри.

Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

До подій, за результатами яких можуть виникнути зобов`язання передбачені ст. 1212 Цивільного кодексу України, відноситься, зокрема, перерахування грошових коштів іншій особі, з якою платник не знаходиться в договірних зобов`язаннях.

Матеріалами справи підтверджується, що Позивач відповідно до платіжних доручень №6688265 від 02.04.2018р. на суму 3 000 000,00 грн., №6688296 від 03.04.2018р. на суму 2 000 000,00 грн., №6688332 від 04.04.2018р. на суму 3 000 000,00 грн., №6688420 від 10.04.2018р. на суму 2 100 000,00 грн., №6688445 від 11.04.2018р. на суму 1 100 000,00 грн., №6688471 від 12.04.2018 р. на суму 1 900 000,00 грн., №6689140 від 10.05.2018 року на суму З 000 000,00 грн., №6689695 від 06.06.2018 року на суму 3 000 000,00грн., №10 від 09.07.2018 року на суму 3 000 000,00 грн. перерахував Відповідачу грошові кошти в сумі 22 100 000,00 грн. з призначенням платежу «передплата за природний газ згідно договору №2/04/18-1 від 02.04.2018 року».

За твердженням Позивача, котре не спростоване Відповідачем, сторонами не досягнуто згоди по усіх істотних умовах договору, відсутні обставини щодо укладення договору у спрощений спосіб та відсутні докази укладення договору №2/04/18-1 від 02.04.2018 року, у зв`язку з чим, Позивачем безпідставно (помилково) перераховано на рахунок позивача грошові кошти в сумі 22 100 000,00 грн.

Як стверджує позивач, що вказані грошові кошти у розмірі 22 100 000 грн. були перераховані на рахунок відповідача у якості передоплати за договором, однак договірних відносин між сторонами не виникло, які були б підставою для перерахування грошових коштів у розмірі 22 100 000 грн.

Водночас, в матеріалах справи відсутні докази існування між сторонами зобов`язальних відносин, на виконання яких могли бути перераховані вказані грошові кошти.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем, у відповідності до вищезазначених приписів процесуального закону, не спростовано належними та достовірними доказами викладені позивачем у позові обставини щодо відсутності правових підстав для перерахування позивачем грошових коштів у розмірі 22 100 000 грн. Жодних документальних доказів на підтвердження існування між сторонами договірних відносин відповідачем також не надано.

Вище встановлені обставини свідчать про відсутність між сторонами договірних зобов`язань, докази протилежного в матеріалах справи відсутні, у зв`язку з чим, перераховані позивачем на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 22 100 000 грн., з урахуванням приписів ст.1212 Цивільного кодексу України, вважаються такими, що безпідставно набуті ТОВ "Метакосталт" (відповідачем).

Відповідно до ч. 1 ст. 1213 Цивільного кодексу України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Як вбачається з матеріалів, відповідач не повернув безпідставно отримані кошти у розмірі 22 100 000 грн.

З огляду на вищенаведене, у зв`язку з відсутністю доказів на спростування позовних вимог позивача, а також беручи до уваги наявність листа позивача про повернення помилково перерахованих коштів, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 22 100 000 грн., безпідставно перерахованих коштів

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних у повному обсязі.

Підсумовуючи наведене, суд задовольняє позовні Публічного акціонерного товариства "По газопостачанню та газифікації "ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ" повністю.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "По газопостачанню та газифікації "ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ" задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Метакосталт" (02002, м. Київ, вул. Круглоуніверситетська, 20/2; ) на користь Публічного акціонерного товариства "По газопостачанню та газифікації "ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ" (84313, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Південна, буд. 1; ) 22 100 000 грн. основного боргу та 331 500 грн. - судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення 11.03.2020

Суддя М.О. Лиськов