РІШЕННЯ

10 березня 2020 року Справа № 913/681/19

Провадження №34/913/681/19

Суддя господарського суду Луганської області Іванов А.В., розглянувши матеріали позовної заяви в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін у справі

за позовом Управління поліції охорони в Луганській області, м. Сєвєродонецьк Луганської області,

до Лисичанського комунального спеціалізованого підприємства по видобутку, обробці, реалізації води та очищення стоків «Лисичанськводоканал», м. Лисичанськ Луганської області,

про стягнення 15 852,24 грн.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Суть спору: Управління поліції охорони в Луганській області звернулося до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Лисичанського комунального спеціалізованого підприємства по видобутку, обробці, реалізації води та очищення стоків «Лисичанськводоканал» про стягнення суми основного боргу в розмірі 12 230 грн., пені в розмірі 2 952,75 грн., інфляційних втрат в розмірі 334,49 грн., та 3% річних в розмірі 245 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами було укладено Договір про надання послуг термінового виїзду групи реагування ПО на інформаційні повідомлення з об`єкту «Замовника» №18-6-Т/331 від 04.06.2019, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу охоронні послуги. Проте, відповідач за надані послуги не сплатив, що стало підставою для звернення позивача до суду.

У відповідності до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України 24.12.2019 року здійснено автоматичний розподіл в автоматизованій системі документообігу суду та справу передано на розгляд судді Іванову А.В.

Ухвалою від 16.12.2019 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу 10 днів з моменту отримання ухвали для усунення недоліків.

03.01.2020 на адресу господарського суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 08.01.2020 відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання без виклику сторін.

30.01.2020 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від 29.01.2020, яким останній проти позову заперечив, зазначаючи про те, що послуги за Договором №18-6-Т/331 від 04.06.2019 надавалися з 05.06.2019 по 31.08.2019. Таким чином, відповідач заперечує проти нарахування заборгованості за надані послуги з 01.01.2019 по 04.06.2019. Також відповідач заперечує проти нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних на заборгованість, що виникла з 01.01.2019 по 04.06.2019.

Крім того, у відзиві відповідач заявив про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені.

07.02.2020 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив №211/43/32/8-2020 від 03.02.2020, якою останній підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України 10.03.2020 господарським судом підписано рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

04.06.2019 між Управлінням поліції охорони в Луганській області (позивач, виконавець) та Лисичанським комунальним спеціалізованим підприємством по видобутку, обробці, реалізації води та очищенню стоків «Лисичанськводоканал» (відповідач, замовник) укладено Договір про надання послуг термінового виїзду групи реагування ПО на інформаційні повідомлення з об`єктів «Замовника» №18-6-Т/331 (далі Договір).

Відповідно до п. 2.1. Договору виконавець здійснює в інтересах замовника терміновий виїзд ГР (групи реагування працівників поліції виконавця) на об`єкт, у випадку надходження до відповідальної особи виконавця від уповноваженої особи замовника інформації по телефону про спрацювання сигналізації на об`єкті або ймовірного вчинення на ньому правопорушення та, у разі наявності підстав, прийняття невідкладних заходів щодо забезпечення громадського порядку на об`єкті. Перелік об`єктів замовника, телефони пультів централізованого спостереження підрозділів ПО визначаються сторонами у додатку №2, що є невід`ємною частиною цього договору.

Ціна послуги за цим Договором визначається у Протоколі узгодження ціни (додаток №1), що додається, є невід`ємною частиною цього договору та може змінюватися у разі зміни умов, які впливають на вартість послуг, що надаються виконавцем, шляхом підписання нового Протоколу (п. 3.1. Договору).

Оплата охорони послуг здійснюється замовником на умовах попередньої оплати, шляхом перерахування плати, встановленої у Додатку №1 до Договору на рахунок виконавця до 15 числа поточного місяця за послуги, які будуть надані в наступному місяці (п. 3.2. Договору).

Згідно з п. 4.2.1. Договору замовник зобов`язаний, зокрема, своєчасно здійснювати оплату за цим Договором.

Пунктом 6.3. Договору встановлено, що у випадку несвоєчасної оплати за цим Договором замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, які діяла в період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення платежів, без обмеження строків нарахування пені, встановленими ст. 232 ГК України.

В пункті 7.1. Договору сторони встановили, що даний договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє до 31.12.2019, а в частині обов`язків сторін, що виникли під час дії Договору до повного їх виконання сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України, договір поширює свою дію на відносини, що склалися між сторонами з 01.01.2019.

Даний договір підписаний сторонами та скріплений печатками сторін без жодних застережень та зауважень.

Сторонами складено та підписано Протокол узгодження договірної ціни (додаток №1 до Договору), відповідно до якого ціна Договору становить:

- 220 грн., в т.ч. ПДВ 20% в місяць за спостереження за станом тривожної сигналізації за кожен об`єкт, зазначений у дислокації (додаток №2).

Загальна сума складає 1 540 грн. в місяць, в тому числі ПДВ 20%.

Пунктом 3 протоколу узгодження ціни встановлено, що він вступає в силу з 01.01.2019.

Також сторонами складено та підписано Дислокацію (додаток №2) до Договору, з якого вбачається, що позивач надавав послуги відповідачу на 7 об`єктах.

На виконання умов Договору, між сторонами складено, підписано та скріплено печаткою відповідача акт №ЦТО-013711 прийому-здачі наданих послуг за січеньчервень, серпень 2019 від 31.08.2019 на суму 10 780 грн. (з ПДВ) та акт №ЦТО-013306 прийому-здачі наданих послуг за липень 2019 від 31.07.2019 на суму 1 540 грн.

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов Договору з оплати наданих послуг, позивач звернувся до ЛКСП «Лисичанськводоканал» з претензією №13 від 30.09.2019 про сплату заборгованості за Договором в розмірі 15 272,75 грн. з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Оскільки відповідачем обов`язок щодо оплати заборгованості за Договором не виконано позивач звернувся в даним позовом до суду про стягнення суми основного боргу в розмірі 12 230 грн., пені в розмірі 2 952,75 грн., інфляційних втрат в розмірі 334,49 грн. та 3% річних в розмірі 245 грн.

Відповідач проти позову заперечив, зазначаючи про те, що послуги за Договором №18-6-Т/331 від 04.06.2019 надавалися з 05.06.2019 по 31.08.2019. Таким чином, відповідач заперечує проти нарахування заборгованості за надані послуги з 01.01.2019 по 04.06.2019. Також відповідач заперечує проти нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних на заборгованість, що виникла з 01.01.2019 по 04.06.2019.

Крім того, у відзиві відповідач завив про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Згідно приписів ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами ст. 193 ГК України.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За своєю правовою природою договір, який укладено сторонами, є договором надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 1 ст. 530 ЦК України врегульовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, Договором встановлений строк виконання зобов`язання: оплата охорони послуг здійснюється замовником на умовах попередньої оплати, шляхом перерахування плати, встановленої у Додатку №1 до Договору на рахунок виконавця до 15 числа поточного місяця за послуги, які будуть надані в наступному місяці (п. 3.2. Договору).

В пункті 7.1. Договору сторони встановили, що даний договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє до 31.12.2019, а в частині обов`язків сторін, що виникли під час дії Договору до повного їх виконання сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України, договір поширює свою дію на відносини, що склалися між сторонами з 01.01.2019.

Таким чином, строк оплати послуг за Договором настав:

- за послуги, надані у січні та лютому 2019 15.01.2018;

- за послуги, надані у березні 2019 15.02.2019;

- за послуги, надані у квітні 2019 15.03.2019;

- за послуги, надані у травні 2019 15.04.2019;

- за послуги, надані у червні 2019 15.05.2019;

- за послуги, надані у липні 2019 15.06.2019;

- за послуги, надані у серпні 2019 15.07.2019.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем надані позивачем послуги прийняті без зауважень, що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими печаткою відповідача актами №ЦТО-013711 прийому-здачі наданих послуг за січеньчервень, серпень 2019 від 31.08.2019 на суму 10 780 грн. та №ЦТО-013306 прийому-здачі наданих послуг за липень 2019 від 31.07.2019 на суму 1 540 грн.

У встановлений договором строк, відповідачем не сплачено заборгованість за отримані за період з січня 2019 по серпень 2019 послуги в розмірі 12 320 грн.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 12 320 грн. є законною і обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, в силу вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Виходячи з того, що зобов`язання відповідача щодо оплати наданих послуг виникли 15 числа місяця, що передував місяцю надання послуг, прострочення виконання таких зобов`язань почалось:

- за послуги, надані у січні та лютому 2019 16.01.2019;

- за послуги, надані у березні 2019 16.02.2019;

- за послуги, надані у квітні 2019 16.03.2019;

- за послуги, надані у травні 2019 16.04.2019;

- за послуги, надані у червні 2019 16.05.2019;

- за послуги, надані у липні 2019 16.06.2019;

- за послуги, надані у серпні 2019 16.07.2019.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору, у відповідності до норм ст. 625 ЦК України позивачем було нараховано 3% річних за період з 01.01.2019 по 31.08.2019 в розмірі 245 грн. При цьому, позивачем здійснено нарахування 3% річних на загальну суму заборгованості, а не на суму боргу за кожним зобов`язанням окремо, що призвело до невірного визначення сум, на які слід нараховувати 3% річних, оскільки станом на 01.01.2019 загальна сума заборгованості в розмірі 12 320 грн. ще не існувала. До того ж, строк оплати послуг за січень настав не 01.01.2019, як зазначив позивач, а 15.01.2019, тому початок періоду заборгованості має відраховуватись саме з 16.01.2019.

В зв`язку з наведеним, господарським судом самостійно, із врахуванням періоду нарахування з 16.01.2019 по 31.08.2019, протягом якого мало місце невиконання зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, здійснено розрахунок 3% річних на суму кожного зобов`язання окремо та встановлено, що розмір 3% річних за загальний період з 16.01.2019 по 31.08.2019 становить 149,86 грн., що підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору, у відповідності до норм ст. 625 ЦК України позивачем було нараховано інфляційні втрати за період з січня 2019 по серпень 2019 в розмірі 334,49 грн. При цьому, позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат на загальну суму заборгованості, а не на суму боргу за кожним зобов`язанням окремо, що призвело до невірного визначення сум, на які слід нараховувати інфляційні втрати, оскільки станом на 01.01.2019 загальна сума заборгованості в розмірі 12 320 грн. ще не існувала. Крім того, строк оплати послуг за січень настав не 01.01.2019, як зазначив позивач, а 15.01.2019, тому початок періоду заборгованості має відраховуватись саме з 16.01.2019.

Тому, господарським судом самостійно, із врахуванням періоду нарахування з 16.01.2019 по 31.08.2019, протягом якого мало місце невиконання зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, здійснено розрахунок інфляційних втрат на суму кожного зобов`язання окремо та встановлено, що розмір інфляційних втрат становить 28,99 грн., що підлягає стягненню з відповідача.

Пунктом 6.3. Договору встановлено, що у випадку несвоєчасної оплати за цим Договором замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, які діяла в період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення платежів, без обмеження строків нарахування пені, встановленими ст. 232 ГК України.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору позивачем нараховано пеню за період з 01.01.2019 по 31.08.2019 в розмірі 2 952,75 грн. При цьому, позивачем здійснено нарахування пені на загальну суму заборгованості, а не на суму боргу за кожним зобов`язанням окремо, що призвело до невірного визначення сум, на які слід нараховувати пеню, оскільки станом на 01.01.2019 загальна сума заборгованості в розмірі 12 320 грн. ще не існувала. Також позивачем не додержано встановленого ст. 232 ГК України строку нарахування пені.

Господарським судом самостійно, із врахуванням періоду нарахування з 16.01.2019 по 31.08.2019, протягом якого мало місце невиконання зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, здійснено розрахунок пені на суму кожного зобов`язання окремо та встановлено, що розмір пені за загальний період з з 16.01.2019 по 31.08.2019 становить 1 583,71 грн., з яких:

- за послуги, надані у січні та лютому 2019 за період з 16.01.2019 по 16.07.2019 в розмірі 542,92 грн.;

- за послуги, надані у березні 2019 за період з 16.02.2019 по 16.08.2019 в розмірі 268,93 грн.;

- за послуги, надані у квітні 2019 за період з 16.03.2019 по 31.08.2019 в розмірі 247,92 грн.;

- за послуги, надані у травні 2019 за період з 16.04.2019 по 31.08.2019 в розмірі 200,83 грн. ;

- за послуги, надані у червні 2019 за період з 16.05.2019 по 31.08.2019 в розмірі 156,15 грн. ;

- за послуги, надані у липні 2019 за період з 16.06.2019 по 31.08.2019 в розмірі 110,37 грн.;

- за послуги, надані у серпні 2019 за період з 16.07.2019 по 31.08.2019 в розмірі 66,07 грн.

За таких обставин, обґрунтованими та правомірними є вимоги про стягнення пені за період 16.01.2019 по 31.08.2019 в розмірі 1 593,19 грн.

У відзиві на позовну заяву від 29.01.2020 відповідач просить суд застосувати строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені.

Відповідно до ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

За вимогами ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 4.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов`язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

Виходячи наведеного, а також з приписів п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, перебіг позовної давності за зобов`язаннями відповідача зі сплати пені спливає:

- за послуги, надані у січні та лютому 2019 з 16.01.2020 по 16.06.2020;

- за послуги, надані у березні 2019 з 16.02.2020 по 16.08.2020;

- за послуги, надані у квітні 2019 з 16.03.2020 по 31.08.2020;

- за послуги, надані у травні 2019 з 16.04.2020 по 31.08.2020;

- за послуги, надані у червні 2019 з 16.05.2020 по 31.08.2020;

- за послуги, надані у липні 2019 з 16.06.2020 по 31.08.2020;

- за послуги, надані у серпні 2019 з 16.07.2020 по 31.08.2020.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява надійшла до суду 13.12.2019, згідно штемпелю вхідної кореспонденції суду.

Отже, позивачем у справі №913/681/19 не пропущено строки позовної давності щодо вимог про стягнення пені, а тому доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення пені, спростовуються матеріалами справи, а відтак не приймаються судом до уваги.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за період 16.01.2019 по 31.08.2019 в розмірі 1 593,19 грн.

Стосовно доводів відповідача у відзиві про те, що фактично послуги позивачем надавались з 05.06.2019 по 31.08.2019, а тому заборгованість за період з 01.01.2019 по 04.06.2019 стягненню не підлягає, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, в пункті 7.1. Договору сторони встановили, що даний договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє до 31.12.2019, а в частині обов`язків сторін, що виникли під час дії Договору до повного їх виконання сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України, договір поширює свою дію на відносини, що склалися між сторонами з 01.01.2019.

Відповідачем надані позивачем послуги прийняті без зауважень, що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими печаткою відповідача актами №ЦТО-013711 прийому-здачі наданих послуг за січеньчервень, серпень 2019 від 31.08.2019 на суму 10 780 грн. та №ЦТО-013306 прийому-здачі наданих послуг за липень 2019 від 31.07.2019 на суму 1 540 грн.

Таким чином, вказані доводи відповідача спростовуються наявними у справі доказами та відхиляються судом.

За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, але такими, що підлягають задоволенню частково.

З відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Договором №18-6-Т/331 від 04.06.2019 в розмірі 12 320 грн., пеня в розмірі 1 593,19 грн., 3% річних в розмірі 149,86 грн. та інфляційні втрати в розмірі 28,99 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, судовий збір слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 46, 73-74, 76-80, 129, 233, 236-238, 240-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Управління поліції охорони в Луганській області задовольнити частково.

2. Стягнути з Лисичанського комунального спеціалізованого підприємства по видобутку, обробці, реалізації води та очищення стоків «Лисичанськводоканал» (93106, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. ім. В. Сосоюри, буд. 168, ідентифікаційний код 03339851) на користь Управління поліції охорони в Луганській області (93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Партизанська, буд. 27, ідентифікаційний код 40109152) заборгованість за Договором №18-6-Т/331 від 04.06.2019 в розмірі 12 320 грн. 00 коп., пеню в розмірі 1 593 грн. 19 коп., 3% річних в розмірі 149 грн. 86 коп. та інфляційні втрати в розмірі 28 грн. 99 коп. та судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 707 грн. 70 коп.

3. Видати наказ позивачу після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Повний текст рішення складено і підписано 10.03.2020.

Суддя А.В. Іванов