РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.02.2020Справа № 910/7162/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., при секретарі судового засідання Стеренчук М.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства «ДНІПРОАЗОТ» (вул. С.Х. Горобця, 1, м.Кам`янське, Дніпропетровська область,51909)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрінтросервіс» (вул.Сирецька 38, м. Київ, 04073)

про стягнення 47472,00 грн.

Представники сторін:

від позивача: Колосовський Ю.О. - ордер № 1021570 від 29.01.2020 року;

від відповідача: Пасенко В.П. - ордер № 062373 від 07.11.2019 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «ДНІПРОАЗОТ» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрінтросервіс» про стягнення 47 541,00 грн. штрафних санкцій та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки № 674/17-97 від 21.12.2017 року в частині дотримання строку заміни неякісної продукції, надання у визначений строк зареєстрованої в ЄРПН податкової накладної, своєчасного подання позивачеві документів, передбачених пунктом 9.15 спірного Договору, а також повідомлення про зміну даних щодо товариства відповідача, за наявності яких позивачем на підставі договору нараховані штрафи та пеня, а саме:

- 5750,00 грн. штрафу за порушення гарантійних зобов`язань - порушення строку заміни продукції, у відповідності до п.6.12 Договору;

- 7222,00 грн. пені за порушення строку заміни продукції згідно п. 6.9 Договору;

- 5750,00 грн. штрафу за порушення строку надання зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 10 від 13.02.2018 року, згідно п.6.12 Договору;

- 184,00 грн. пені за порушення строку надання зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 10 від 13.02.2018 року, згідно п.6.17 Договору;

- 5750,00 грн. штрафу за ненадання документів, передбачених п. 9.15 Договору, згідно п. 6.12 Договору;

- 11385,00 грн. пені за порушення строку надання документів, передбачених п. 9.15 Договору, згідно п. 6.16 Договору;

- 5750,00 грн. штрафу за неповідомлення про зміну юридичної адреси та місцезнаходження відповідача, згідно п.6.12 Договору;

- 5750,00 грн. штрафу за неповідомлення про зміну даних, зазначених у п. 6.3.1 Договору, згідно п.6.12 Договору.

Окрім цього позивач зазначає про невиконання відповідачем зобов`язань з повернення Акціонерному товариству «ДНІПРОАЗОТ» одного примірника видаткової накладної (повернення) продукції - заднього моста в зборі 3151-20-2400010-95, підписаного з боку позивача, в зв`язку з чим звертається до суду з відповідними позовними вимогами про зобов`язання ТОВ «Укрінтросервіс» вчинити відповідні дії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2019 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2019 року, за результатами розгляду заяви позивача № 016/49/м-1 від 27.06.2019 року про усунення недоліків позовної заяви, останню прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/7162/19 та приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, за відсутності клопотань будь - якої із сторін про інше та підстав для розгляду даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін з ініціативи суду, господарським судом на підставі ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України вирішено розгляд справи № 910/7162/19 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Як встановлено судом, в поданій суду заяві про усунення недоліків позивачем викладено позовні вимоги в новій редакції, а саме позивач просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції в сумі 47472,00 грн., в тому числі:

- 5750,00 грн. штрафу за допущення порушення, передбаченого п.6.7 Договору, а саме порушення виконання гарантійних зобов`язань - порушення строку заміни продукції, у відповідності до п. 6.12 Договору;

- 7222,00 грн. пені за порушення строку виконання зобов`язань, передбачених п.4.7 Договору, а саме заміни продукції згідно п. 6.9 Договору;

- 5750,00 грн. штрафу за порушення передбаченого п.9.10 Договору строку надання зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 10 від 13.02.2018 року, згідно п.6.12 Договору;

- 115,00 грн. пені за порушення передбаченого п.9.10 Договору строку надання зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 10 від 13.02.2018 року, згідно п.6.17 Договору;

- 5750,00 грн. штрафу за ненадання документів, передбачених п. 9.15 Договору, згідно п. 6.12 Договору;

- 11385,00 грн. пені за порушення строку надання документів, передбачених п. 9.15 Договору, згідно п. 6.16 Договору;

- 5750,00 грн. штрафу за порушення зобов`язання, передбаченого п.9.7 Договору, а саме неповідомлення про зміну юридичної адреси та місцезнаходження відповідача, згідно п.6.12 Договору;

- 5750,00 грн. штрафу за порушення зобов`язання, передбаченого п.9.7 Договору, а саме неповідомлення про зміну даних, зазначених у п. 6.3.1 Договору, згідно п.6.12 Договору.

Також позивач просить суд зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрінтросервіс" повернути Акціонерному товариству "ДНІПРОАЗОТ" поставлену за договором поставки № 674/17-97 від 21.12.2017 року продукцію, а саме задній міст в зборі 3151-20-2400010-95, який був повернутий за експрес-накладною № 1594 від 05.07.2018 року. Зазначена вимога включена позивачем до складу позовних вимог замість вимоги про повернення Акціонерному товариству "ДНІПРОАЗОТ" одного примірника видаткової накладної на (повернення) продукції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 року з урахуванням наданих сторонами заяв по суті справи та доказів, суд дійшов до висновку про необхідність здійснення розгляду справи № 910/7162/19 у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом учасників справи, в зв`язку з чим судове засідання по розгляду справи по суті призначено на 26.09.2019 року.

Окрім цього, зазначеною ухвалою суду прийнято до розгляду заяву позивача про усунення недоліків як заяву про зміну розміру позовних вимог (зменшення) в частині вимог про стягнення з відповідача пені за порушення передбаченого п.9.10 Договору строку надання зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 10 від 13.02.2018 року, згідно п.6.17 Договору, а також зміну предмету позову в частині зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрінтросервіс" повернути Акціонерному товариству "ДНІПРОАЗОТ" поставлену за договором поставки № 674/17-97 від 21.12.2017 року продукцію, у зв`язку з чим має місце новий предмет позову та ціна останнього, з урахуванням яких здійснюється розгляд спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2019 року розгляд справи відкладено на 09.10.2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.10.2019 року з метою всебічного, повного та об`єктивного розгляду судом всіх обставин, які мають істотне значення для вирішення спору, та надання сторонам можливості реалізувати право на доведення своєї правової позиції у спорі, в тому числі шляхом подання додаткових доказів по справі, що унеможливлює вирішення даної справи в межах спрощеного позовного провадження, постановлено здійснювати розгляд справи №910/7162/19 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі та призначено підготовче засідання на 07.11.2019 року.

У судовому засідання 07.11.2019 року протокольною ухвалою оголошено перерву на 12.12.2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2019 року за клопотанням сторін продовжено строк підготовчого провадження у справі № 910/7162/19 на 30 днів та оголошено перерву у підготовчому засіданні на 16.01.2020 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2019, враховуючи те, що судом остаточно з`ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи, визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази, вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі № 910/7162/19 та початок розгляду справи по суті, судове засідання призначено на 30.01.2020 року.

У судовому засіданні по розгляду справи по суті 30.01.2020 року судом протокольно оголошено перерву на 12.12.2020 року.

До початку судового засідання 12.02.2020 року від представника відповідача електронними засобами зв`язку надійшла заява від 11.02.2020 року про відкладення розгляду справи на іншу дату.

У судовому засіданні по розгляду справи по суті 12.02.2020 року, заслухавши думку представника позивача щодо відкладення розгляду справи, судом протокольно оголошено перерву на 19.02.2020 року.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 26.09.2019 року через канцелярію суду від позивача надійшли пояснення по справі № 016/49/м-2 від 20.09.2019 року, які судом долучені до матеріалів справи.

Також до початку судового засідання 12.12.2019 року через канцелярію суду 25.11.2019 року від відповідача надійшов відзив б/н від 21.11.2019 року на позовну заяву, в якому останній заперечує проти позовних вимог, посилаючись на належне виконання умов спірного Договору, недотримання позивачем норм, які регламентують приймання товару за якістю, та зазначає, що здійснені позивачем нарахування пені та штрафів не пов`язані з виконанням основного зобов`язання за Договором щодо поставки товару та суперечать приписам чинного законодавства. Окрім цього відповідач зазначає про відсутність у позивача підстав для витребування (повернення) поставленої продукції за Договором з огляду на добровільну відмову позивача від спірного товару та нездійснення оплати предмета поставки, з подальшою відмовою від договору, у зв`язку з чим відповідачем було передано товар іншій особі - ТОВ» Спец-Деталь», на підтвердження чого відповідачем надано копію відповідної видаткової накладної № 57 від 19.06.2019 року. Відзив разом з доданими до нього доказами, в тому числі доказами відправки на адресу позивача, судом долучено до матеріалів справи.

Також судом повідомлено, що до початку судового засідання 16.01.2020 року через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив № 016/49/м-3 від 27.12.2019 року, в якій позивач не погоджується з доводами відповідача, вважаючи їх без підставними та посилаючись при цьому на неналежне виконання відповідачем умов Договору, зокрема, в частині заміни неякісної продукції, несвоєчасного подання зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної, надання передбачених п. 9.15 Договору документів та несвоєчасним повідомлення про зміну поштової адреси, банківських та інших реквізитів. Також позивач зазначає про розширений зміст господарського зобов`язання в Договорі, укладеному відповідно до вільного волевиявлення сторін. Відповідь на відзив судом долучена до матеріалів справи.

У судове засідання по розгляду справ по суті 30.01.2020 року з`явились уповноважені представники сторін.

У судове засідання 12.02.2020 року з`явився уповноважений представник позивача. Представник відповідача у судове засідання 12.02.2020 року не з`явився.

Про дату, час і місце розгляду даної справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою уповноваженого представника відповідача б/н від 30.01.2020 року.

У судове засідання 19.02.2020 року по розгляду справи по суті з`явились уповноважені представники позивача та відповідача.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, а також заяв та клопотань процесуального характеру від сторін на час розгляду справи та станом на 19.02.2020 до суду не надходило.

В судових засіданнях 30.01.2020, 12.02.2020 та 19.02.2020 року представник позивача підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві, з урахуванням прийнятої судом до розгляду заяви про збільшення розміру позовних вимог та зміну предмету позову в частині.

Представник відповідача в судових засіданнях 30.01.2020 та 19.02.2020 проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 19.02.2020 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено судом за матеріалами справи, що 21 грудня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Дніпроазот» (покупець за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрінтросервіс» (постачальник за договором, відповідач за договором) укладено Договір поставки № 674/17-97 (далі - Договір), відповідно до умов п. 1.1. якого постачальник зобов`язався поставити (передати у власність) покупцеві продукцію виробничо-технічного призначення у відповідності до специфікацій (додатків) до цього Договору, а покупець - прийняти поставлену продукцію та оплатити її вартість в порядку та в строки, передбачені цим договором.

Розділами 2 - 9 Договору сторони узгодили загальну суму договору та порядок розрахунків, умови та строк поставки продукції, якість та комплектність продукції, гарантії якості продукції та її приймання - передачу, відповідальність сторін та строк дії Договору тощо.

Згідно п. 9.1 Договору останній набирає чинності з моменту його укладення сторонами та діє протягом 12 місяців, а в частині гарантійних зобов`язань постачальника - протягом усього гарантійного строку на продукцію.

Відповідно до п. 9.2 Договір складений українською мовою, у 2-х примірниках, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної сторони. Будь-які зміни, доповнення та додатки до Договору мають юридичну силу у разі, якщо вони оформлені у письмовій формі, підписані уповноваженими представниками обох сторін і скріплені печатками обох сторін.

Договір підписаний уповноваженими представниками покупця та постачальника і скріплений печатками сторін.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Відповідно до п. 1.2 Договору найменування продукції, кількість, асортимент, характеристики та інші вимоги до продукції, яка підлягає поставці за цим договором, узгоджуються сторонами в специфікаціях на поставку продукції.

Згідно з п. 3.1 Договору відповідач здійснює поставку продукції позивачу на тих умовах (базисі) поставки, згідно з Міжнародними правилами тлумачення торговельних термінів МТП - ІНКОТЕРМС, у редакції 2000 року, які узгоджені сторонами у відповідній специфікації на поставку продукції до договору. Строки поставки продукції узгоджуються сторонами в специфікаціях на поставку продукції до договору. Датою поставки продукції вважається дата передачі продукції відповідачем позивачу, яка зазначена в підписаній обома сторонами видатковій накладній на продукцію. Право власності на продукцію та ризики її загибелі переходять від постачальника до покупця з моменту передачі продукції покупцеві, що підтверджується підписанням покупцем видаткової накладної на продукцію, якщо інше письмово не буде узгоджено сторонами (п. 3.2 Договору).

Так, сторонами узгоджено та підписано Специфікацію № 1 на поставку продукції від 21.12.2017 року (Додаток № 1 до Договору), згідно якої узгоджено поставку продукції - задній міст в зборі (каталожний номер 3151-20-2400010-95), в кількості 1 штука, ціною 23000,00 грн. з ПДВ, строк поставки в повному обсязі - до 28.02.2018 року.

За матеріалами справи судом встановлено, що на виконання умов вищевказаного Договору відповідачем було поставлено, а позивачем отримано продукцію - задній міст в зборі, номер 3151-20-2400010-95 в кількості 1 штука на загальну суму 23000,00 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 29 від 13.02.2018 року на суму 23000,00 грн. та експрес-накладною № 4312 від 13.02.2018 року, копії яких наявні в матеріалах справи.

При цьому судом встановлено, що факт отримання товару (заднього моста в зборі) позивачем підтверджується засвідченим печаткою товариства підписом на вищевказаній видатковій накладній уповноваженого представника ПАТ "Дніпроазот" Піркова О.В., датованим 15.02.2018 року, який діяв на підставі довіреності № А3/175 від 12.02.2018 року.

Окрім цього, факт отримання продукції позивачем підтверджується прибутковим ордером № ТМЦ-О-00364 від 15.02.2018 року, копія якого надана позивачем.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, та які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, за висновками суду, з урахуванням положень укладеного між сторонами Договору, документами, які підтверджують факт виконання відповідачем зобов`язання з поставки продукції відповідачеві є видаткова накладна, яка сторонами належним чином оформлена та підписана, а також засвідчена печатками обох сторін.

Тобто, саме цей документи є первинним бухгалтерським документом, який засвідчує здійснення господарської операції і містить інформацію про вартість переданого товару (продукції).

Таким чином підписання покупцем (позивачем) видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/174, та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за поставлену відповідачем продукцію.

В свою чергу факт поставки продукції та прийняття її покупцем на час підписання видаткової накладної № 29 від 13.02.2018 року сторонами не заперечується.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У відповідності до підписаної сторонами Специфікації №1 на поставку продукції від 21.12.2017 до Договору поставки №674/17-97 від 21.12.2017 загальна вартість продукції, яка підлягала поставці відповідачем - задній вміст в зборі за номером у каталозі 3151-20-2400010-95 , становить 23000,00 грн., у тому числі ПДВ (20%) - 3833,33 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором,- у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Пунктом 2.3 Договору передбачено, що оплата поставленої продукції здійснюється позивачем у безготівковій формі, в національній валюті України.

При цьому, пунктом 2.4 Договору визначено, що покупець зобов`язаний оплатити поставлену (передану) йому продукцію протягом 30 (тридцяти) календарних днів від дати поставки продукції, але не раніше моменту отримання покупцем від постачальника всіх документів, які підлягають переданню Покупцю в обов`язковому порядку відповідно до умов цього Договору та вимог чинного законодавства України. У випадку неотримання Покупцем всіх необхідних документів від Постачальника за цим Договором, строк оплати продукції продовжується на час прострочення надання відповідних документів.

Згідно ч. 1 ст. 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі - продажу.

У відповідності до ч. 1 ст. 675 Цивільного кодексу України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Порядок, умови та вимоги щодо якості товару, який поставляється за договором поставки, врегульовані також нормами Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Частиною 1 статті 266 ГК України визначено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Відповідно до норм ч.ч. 1-4 ст. 268 Господарського кодексу України якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів. Номери та індекси стандартів, технічних умов або іншої документації про якість товарів зазначаються в договорі. Якщо вказану документацію не опубліковано у загальнодоступних виданнях, її копії повинні додаватися постачальником до примірника договору покупця на його вимогу. У разі відсутності в договорі умов щодо якості товарів остання визначається відповідно до мети договору або до звичайного рівня якості для предмета договору чи загальних критеріїв якості. Постачальник повинен засвідчити якість товарів, що поставляються, належним товаросупровідним документом, який надсилається разом з товаром, якщо інше не передбачено в договорі.

Згідно ч. 1 ст. 680 Цивільного кодексу України покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками товару за умови, що недоліки виявлені в строки, встановлені цією статтею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приймання - передача продукції за кількістю здійснюється згідно з товаросуровідними документами на продукцію, а за якістю та комплектністю - згідно з документами, які засвідчують якість та комплектність продукції (п. 5.1 Договору).

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що якість та комплектність продукції, що поставляється за цим Договором, мають відповідати вимогам, зазначеним у відповідній специфікації на поставку продукції до Договору, вимогам, які зазначені в сертифікаті (паспорті) якості заводу-виробника на продукцію, та іншим чинним в Україні нормативним вимогам, передбаченим для даного виду продукції, а також мають бути достатніми для використання продукції відповідно до її призначення. У будь-якому випадку якість продукції не може бути нижче звичайного рівня якості для предмета Договору чи загальних критеріїв якості. Продукція має бути новою та такою, що не була в експлуатації.

Згідно п. 4.6 Договору постачальник гарантує покупцеві належну якість продукції протягом 12 (дванадцяти) місяців від дати поставки (гарантійний строк) та не менше гарантійного строку, встановленого заводом - виробником на продукцію. Постачальник гарантує якість продукції у цілому. Гарантійний строк на комплектуючі і складові частини продукції вважається рівним гарантійному строку на продукцію в цілому.

Відповідно до п. 4.7 Договору якщо протягом гарантійного строку продукція повністю або частково вийде з ладу чи перестане відповідати умовам даного Договору, постачальник зобов`язаний на вимогу покупця поставити покупцеві нову продукцію або усунути недоліки в раніше поставленій продукції, або замінити продукцію, яка вийшла з ладу та/або перестала відповідати умовам цього Договору, чи її неякісні вузли (агрегати) новими протягом 20 (двадцяти) календарних днів від дати складання дефектного акту. Дефектний акт, в якому зазначаються виявлені недоліки та причини їх виникнення, складається покупцем в довільній формі та за участю представника постачальника. У разі неприбуття представника постачальника до місцезнаходження продукції для складання дефектного акту протягом 5 (п`яти) календарних днів від дати отримання постачальником письмового повідомлення покупця про виявлення недоліків продукції, дефектний акт складається покупцем в односторонньому порядку і безумовно визнається Постачальником. Всі витрати, пов`язані з поставкою нової продукції, усуненням недоліків продукції чи заміною продукції (її вузлів, агрегатів), у тому числі транспортні витрати, несе постачальник. На продукцію (її вузол, агрегат), щодо якої виконувався гарантійний ремонт, а також на нову продукцію (її вузол, агрегат), якою була замінена дефектна/неякісна продукція. (її вузол, агрегат), поширюється гарантійний строк 12 (дванадцять) місяців, який починає спливати від дати передачі покупцеві відремонтованої продукції (її вузла, агрегату) після усунення недоліків або від дати, передачі Покупцеві нової продукції (у випадку заміни дефектної/неякісної продукції новою).

Пунктом 4.8 Договору передбачено, якщо продукція, яка вийшла з ладу чи перестала відповідати умовам даного Договору, не буде замінена новою продукцією або не будуть усунені недоліки (дефекти) продукції у встановлений цим Договором строк, покупець має право, без обмеження своїх прав по гарантії, усунути виявлені у продукції недоліки (дефекти) власними силами або із залученням третіх осіб. У випадку усунення Покупцем виявлених у продукції недоліків (дефектів) власними силами або із залученням третіх осіб, Постачальник зобов`язаний на підставі рахунку Покупця, який є єдиним і достатнім доказом понесених Покупцем витрат на усунення недоліків (дефектів) продукції, відшкодувати Покупцю витрати, понесені останнім на усунення виявлених недоліків (дефектів) продукції.

У випадку не виконання чи неналежного виконання постачальником своїх гарантійних зобов`язань у строк, передбачений п. 4.7. Договору, постачальник зобов`язаний на вимогу покупця повернути останньому грошові кошти, які сплачені останнім за продукцію, протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання Постачальником письмової вимоги Покупця про повернення грошових коштів. Повернення продукції, яка вийшла з ладу або перестала відповідати умовам даного Договору, здійснюється силами та за рахунок Постачальника, але не раніше моменту отримання Покупцем грошових коштів, сплачених за продукцію

Згідно п. 5.3 Договору у випадку поставки неякісної та/або некомплектної продукції, постачальник зобов`язаний протягом 20 (двадцяти) календарних днів від дати одержання ним вимоги покупця за свій рахунок та своїми силами замінити неякісну та/або некомплектну продукцію продукцією належної якості та/або комплектності або за свій рахунок у той же строк усунути виявлені недоліки та/або доукомплектувати неякісну/некомплектну продукцію. Якщо у вищезазначений строк постачальник не виконає заміну неякісної та/або некомплектної продукції або не усуне виявлені недоліки продукції чи не укомплектує продукцію, постачальник зобов`язаний на вимогу покупця сплатити останньому штраф за поставку неякісної та/або некомплектної продукції у розмірі 20 % вартості неякісної та/або некомплектної продукції та повернути грошові кошти, сплачені за неякісну та/або некомплектну продукцію, на поточний рахунок покупця протягом 7 (семи) календарних днів від дати отримання письмової вимоги покупця.

Пунктом 5.4 Договору передбачено, що покупець має право повністю або частково відмовитися від прийняття та/або оплати продукції у разі, якщо постачальником при поставці продукції не дотримана будь-яка з вимог, передбачених пунктами 1.1., 1.3., 4.1.-4.3. даного Договору, а також в інших випадках, передбачених цим Договором або чинним законодавством України.

Як встановлено судом та підтверджується позивачем, 21.05.2018 перед установкою предмета договору, а саме заднього моста на автомобіль позивачем було виявлено дефекти (недоліки) продукції, про що ПАТ «Дніпроазот» складено акт від 22.05.2018 року, підписаний працівниками АТ «Дніпроазот», копія якого наявна в матеріалах справи.

Так, згідно вказаного акту було виявлено, що гальмівні барабани на робочій поверхні доти з гальмівними колодками пофарбовані, що, як зазначено в акті, є недопустимим; внутрішній діаметр лівого та правого гальмівних барабанів складає 281,9 мм та 282,4 мм відповідно, при тому що стандартним діаметром для них є 280 мм; на гальмівних колодках відсутні стрижні чашок притискних пружин із самими притискними пружинами та чашками; наявний люфт хвостовика редуктора, що свідчить про збільшений проміжок в головній парі шестерень редуктора. Тобто, за висновками акту, вказаний предмет договору - міст задній (УАЗ№ 3151-20/2400010-95 задній в зборі) є неякісно відновленим мостом, бувшим в експлуатації, та який не придатний для встановлення на автомобіль і підлягає заміни на новий.

У зв`язку з виявленням дефектів (недоліків) поставленого по Специфікації № 1 на поставку продукції від 21.12.2017 року до Договору заднього мосту, позивач направив на адресу відповідача лист № 320 від 24.05.2018 року, в якому відповідно п. 4.7. Договору запросив відповідача направити представників останнього для оформлення дефектного акту та здійснити заміну неякісної продукції на нову.

У відповідь на вказаний відповідач листом від 05.06.2018 № 219 повідомив позивача про неможливість направлення представника для визначення несправності в роботі заднього мосту в зборі та, розглянувши наданий Акт від 22.05.2018 року, просив зробити повернення поставленої продукції для обстеження, зазначивши спосіб надіслання Новою поштою, м. Київ, склад №2.

В подальшому, оскільки уповноважений представник відповідача не прибув до місцезнаходження товару для складання дефектного акту, як того вимагають умови п.4.7 Договору, позивачем в односторонньому порядку було складено Дефектний акт заднього мосту в зборі 3151-20-2400010-95 від 11.06.2018 року, копія якого наявна в матеріалах справи, в якому зазначались виявлені недоліки поставленого товару та з посиланням на п. 4.7 Договору зазначалось про необхідність заміни відповідачем позивачу продукції, поставленої за Специфікацією № 1 на поставку продукції від 21.12.2017 року до Договору - задній міст в зборі 3151-20-2400010-95, на нову в строк до 02.07.2018 (двадцять календарних днів від дати складання дефектного акту).

АТ «Дніпроазот» 05.07.2018 року було направлено відповідачу продукцію, поставлену по Специфікації № 1 на поставку продукції від 21.12.2017 року до Договору, в якій були виявлені дефекти (недоліки), та видаткову накладну (повернення) № АЗ-0000002 від 05.07.2018 року, що підтверджується експрес-накладною ТОВ «Нова Пошта» № 1594 від 05.07.2018 року та товарно - транспортною накладною № 1 від 05.07.2018 року, згідно даних яких вищенаведена продукція та документи були отримані ТОВ «Укрінтросервіс» 26.07.2018 року.

Листом від 05.12.2018 року № 568 позивач також звертався до відповідача з проханням щодо повідомлення дату повернення товару, попереджаючи при цьому про розірвання спірного Договору в разі невиконання вимог постачальником.

В подальшому, 18.02.2019 року позивачем направлено на адресу відповідача вимогу № 016/юр/м про заміну продукції, підписання та повернення на адресу покупця видаткової накладної на повернення товару, факт отримання якої відповідачем 27.02.2019 року підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Окрім цього, з метою досудового врегулювання спору 08.05.2019 року на адресу відповідача позивачем було направлено претензію № 016/44/м, в якій останній вимагав заміни продукції, повернення підписаної видаткової накладної (повернення) продукції, надання передбачених п. 9.15 Договору документів та сплати нарахованих штрафу та пені.

Зазначена претензія згідно наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення отримана відповідачем 15.05.2019 року, проте залишена без відповіді та задоволення.

У зв`язку з викладеним, 13.05.2019 року за вих. № 016/44/м/-1 позивач направив відповідачеві повідомлення про відмову від Договору у зв`язку довготривалим простроченням відповідачем своїх зобов`язань по Договору, в тому числі в частині заміни дефектної (неякісної) продукції, поставленої в рамках Договору, що, на думку позивача, свідчить про односторонню відмову відповідачем від своїх зобов`язань за Договором, через що позивач втратив інтерес до подальшої поставки (заміни) нової продукції взамін дефектної (неякісної) продукції, яка не була замінена, а також втратив інтерес до реалізації Договору в цілому.

Факт надсилання повідомлення про відмову від Договору підтверджується наявними в матеріалах справи копіями фіскального чеку від 13.05.2019, опису вкладення від 13.05.2019 року та накладної № 642.

За змістом статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частинами 1, 2 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено позивачем, свої зобов`язання щодо своєчасного виконання гарантійних зобов`язань в частині заміни неякісної продукції, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору відповідач не виконав, в результаті чого станом на 12.05.2019 року з урахуванням граничного строку на вчинення відповідних дій з заміни продукції 02.07.2018 року, прострочення виконання гарантійних зобов`язань за Договором за період з 03.07.2018 року по 12.05.2019 року становить 314 календарних днів.

Згідно п. 9.10 Договору постачальник зобов`язаний протягом трьох календарних днів від дня виникнення у нього податкових зобов`язань з податку на додану вартість за операціями, які здійснені за цим Договором, скласти та надати Покупцю податкову накладну, оформлену з дотриманням вимог Податкового кодексу України та інших вимог законодавства України, у тому числі з дотриманням умов щодо її реєстрації у цей же строк в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Як встановлено судом за матеріалами справи та стверджується позивачем в позовній заяві, враховуючи дату відвантаження відповідачем продукції на адресу позивача 13.02.2018 року згідно відповідної видаткової накладної № 29 від 13.02.2018 року, у відповідача у зв`язку з реалізацією продукції виникли податкові зобов`язання з ПДВ та зобов`язання із складання податкової накладної та її подальшої реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних 16.02.2018 року.

В матеріалах справи наявна складена відповідачем податкова накладна № 10 від 13.01.2018 року, яка була зареєстрована в реєстрі 22.08.2018 року, тобто, за твердженням позивача, з порушенням строку, встановленого п. 9.10 Договору, на 5 календарних днів.

Окрім цього в позовній заяві позивач стверджує, з посиланням на п. 9.15 Договору, про порушення відповідачем зобов`язань з надання передбачених даним пунктом Договору документів в строк по 02.01.2018 року включно.

Так, згідно умов п. 9.15 Договору сторони погодили, що постачальник зобов`язаний під час укладання договору, але не пізніше ніж через 10 календарних днів з моменту його укладення, надати покупцю засвідчені нотаріально чи підписом уповноваженої особи та печаткою постачальника наступні документи щодо постачальника (з актуальними відомостями):копії установчих документів (Статуту, установчий договір тощо); копії документів, що дозволяють займатися підприємницькою діяльністю та її окремими видами, що пов`язане з виконанням умов договору (ліцензії, дозволи тощо); копію розширеного витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; копію довідки з банку про відкриття поточного рахунку; копію свідоцтва про державну реєстрацію або виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; копію довідки органу державної податкової служби про взяття на облік в якості платника податків за формою №4-ОП (якщо її отримання платником податків є обов`язковим на момент взяття на податковий облік); копію документу, що підтверджує повноваження представника постачальника на укладення (підписання) договору, як-от: довіреність, наказ по підприємству про призначення керівника, рішення про уповноваження особи на підписання договорів, протокол вищого органу управління підприємства про обрання особи на відповідну посаду тощо; копію свідоцтва про реєстрацію в якості платника податку на додану вартість або витяг з реєстру платників податку на додану вартість (якщо постачальник є платником цього податку); копію свідоцтва про реєстрацію платника єдиного податку (якщо постачальник є платником цього податку).

Проте, за твердженням позивача, станом на дату відмови позивача від договору 13.05.2019 року, вказані в п. 9.15 Договору документи відповідачем не надані, у зв`язку з чим станом на 13.05.2019 року має місце прострочення виконання зобов`язань за Договором в цій частині за період з 03.01.2018 року по 12.05.2019 року в кількості 495 календарних днів.

Також згідно п. 9.7 Договору у разі зміни поштової адреси, банківських або інших реквізитів сторін, включаючи статус платника податку, сторона договором, для якої наступили такі зміни, зобов`язується письмово повідомити про це іншу сторону протягом трьох календарних днів з моменту настання відповідних змін. У випадку неповідомлення чи несвоєчасного повідомлення винна сторона зобов`язана відшкодувати іншій стороні збитки, понесені у зв`язку з таким неповідомленням.

Судом встановлено згідно наявної в матеріалах справи копії спірного Договору, що в п. 11 останнього визначено юридичні адреси та банківські реквізити сторін, а саме постачальник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрінтросервіс», 04073, м. Київ, Подільський район, вул. Сирецька, 28/2, .

При цьому позивач зазначає в позовній заяві, що відповідач змінив юридичну адресу і місцезнаходження та не повідомив про це позивача у встановлений строк та формі, чим порушив умови п. 9.7 Договору.

Так, ТОВ «Укрінтросервіс» з 24.09.2012 зареєстровано Подільською районною в м.Києві державною адміністрацією, номер запису: 0029886, юридичною адресою зазначено: 04073, м. Київ, вул. Сирецька, будинок 38, що не відповідає даним, зазначеним в Договорі.

Згідно п. 6.3 Договору сторони дійшли згоди щодо надання своїм уповноваженим особам повноваження при виконанні умов даного Договору та визначили для них зони персональної відповідальності, а саме з боку постачальника директора Сергієнко В.М.

Відповідно до п. 6.5 Договору у випадку зміни даних, зазначених в п.п.6.3.1, 6.3.2 Договору сторона зобов`язується не пізніше дня, наступного за днем, в якому настали відповідні зміни, письмово повідомити іншу сторону про зміни, що настали, а у випадку неповідомлення несе ризик пов`язаних з цим несприятливих (негативних) наслідків. Повідомлення про настання змін повинно бути надано в письмовій формі, підписано керівником сторони або іншою особою, уповноваженою стороною, і скріплено печаткою сторони.

В свою чергу в позовній заяві позивач посилається на той факт, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань директором ТОВ «Укрінтросервіс» значиться Харицька Ю.М., про що позивача в порушення умов п. 6.5 Договору не повідомлено у встановлені Договором строки та формі, тобто має місце невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором у вказаній частині.

У відповідності до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, є зобов`язанням.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Як визначено умовами п. 6.1 Договору сторони несуть відповідальність за невиконання та/або неналежне виконання умов даного Договору в порядку та на умовах, передбачених даним Договором, додатками до даного Договору і чинним законодавством України.

Пунктом 6.7 Договору передбачено, що у випадку порушення стороною будь-якого зі своїх зобов`язань за Договором чи здійснення стороною або її посадовими особами протиправних дій, у тому числі, але не виключно: виконання стороною або її Уповноваженою особою дій з порушенням вимог, передбачених п. 6.3. Договору; поставки продукції, що була у використанні, а не нової; підміни продукції або її складових (частин); поставки продукції з відхиленнями від вимог по кількості, якості, комплектності чи інших вимог характеристик та даних, передбачених Договором; поставки продукції, що не належить постачальникові на праві власності; поставки продукції невідомого (невстановленого) походження, іншого виробника та/або іншої країни походження; недопоставки чи прострочення поставки продукції та/або порушення строку заміни продукції чи усунення недоліків продукції; необгрунтованої затримки в наданні (оформленні) документів, передбачених Договором та чинним законодавством України; надання недостовірної інформації чи документів про сторону та/або повноваження особи, що діє від імені сторони; здійснення уповноваженими особами будь-яких протиправних дій/бездіяльності, у тому числі: підкуп; пропозиція, передача та/або одержання хабара; зловживання посадовим становищем; перевищення посадових повноважень; одержання неправомірної вигоди для себе або інших осіб; пропозиція або надання стороні чи іншій особі неправомірної вигоди; сприяння з використанням посадового положення або юридичним особам у здійсненні ними господарської діяльності з метою одержання неправомірної вигоди; незаконне збагачення; зловживання впливом; підробка документів, печаток, штампів та інших дій, спрямованих на обмеження прав, погіршення ділової репутації будь - якої сторони, її посадових осіб.

Сторона-порушник та/або її винні уповноважені особи зобов`язуються відшкодувати іншій Стороні в повному обсязі понесені останньою у зв`язку із цим збитки, у тому числі упущену вигоду та моральну шкоду.

Відповідно п. 6.9 Договору за порушення строку виконання Постачальником будь-якого з зобов`язань, передбачених п. 4.7 цього Договору, Постачальник сплачує Покупцеві пеню у розмірі 0,1% вартості дефектної/неякісної продукції, за кожний день прострочення виконання зобов`язань.

Пунктом 6.12 Договору передбачено, що за кожне порушення зобов`язань, передбачених пунктами 1.3., 4.2., 6.5, 6.21., 9.3., 9.4., 9.7., 9.9. - 9.12., 9.14., 9.15. Договору, а також у разі ненадання або несвоєчасного надання податкових накладних чи надання податкових накладних, складених з порушенням вимог, передбачених цим Договором чи законодавством України, та/або не зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, а також за кожний випадок допущення Постачальником будь-якого з порушень, передбачених п. 6.7 Договору, Постачальник сплачує Покупцеві штраф у розмірі 25% загальної вартості продукції, яка передбачена відповідною специфікацією на поставку продукції до Договору.

За порушення строку (терміну) надання документів, які підлягають переданню Постачальником Покупцеві у відповідності до умов цього Договору та/або вимог чинного законодавства, Постачальник зобов`язаний сплатити Покупцеві пеню у розмірі 0,1 % загальної вартості продукції, яка передбачена відповідною специфікацією на поставку продукції до Договору, за кожний день прострочення виконання зобов`язань (п. 6.16 Договору).

Відповідно п. 6.17 Договору за кожний день прострочення постачальником строку складання, реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних та надання покупцю зареєстрованої електронної податкової накладної, встановленого п. 9.10. Договору постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% загальної вартості продукції, яка передбачена відповідною специфікацією на поставку продукції до договору, за кожний день прострочення виконання зобов`язань.

Суд зазначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

Наразі, вищезазначені положення пунктів Договору щодо визначення відповідальності сторін за порушення умов Договору недійсними не визнавались і не є нікчемними в силу прямої вказівки закону.

Таким чином, оскільки, на думку позивача, відповідачем допущено порушення зобов`язань: щодо строку заміни продукції згідно п.4.7 Договору, щодо строку надання податкової накладної складеної та зареєстрованої в ЄРПН згідно п. 9.10 Договору; щодо надання позивачеві як покупцю передбачених умовами п. 9.15 Документів; щодо здійснення повідомлення про зміну даних, зазначених в п.6.3.1 Договору в порушення п.9.7 Договору; щодо повідомлення в порушення п.6.5 Договору даних згідно п.6.3.1 Договору, позивачем нараховані штрафні санкції в загальній сумі 47472,00 грн., в тому числі:

- 5750,00 грн. штрафу за допущення порушення, передбаченого п.6.7 Договору, а саме порушення виконання гарантійних зобов`язань - порушення строку заміни продукції, у відповідності до п. 6.12 Договору;

- 7222,00 грн. пені за порушення строку виконання зобов`язань, передбачених п.4.7 Договору, а саме заміни продукції згідно п. 6.9 Договору;

- 5750,00 грн. штрафу за порушення передбаченого п.9.10 Договору строку надання зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 10 від 13.02.2018 року, згідно п.6.12 Договору;

- 115,00 грн. пені за порушення передбаченого п.9.10 Договору строку надання зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 10 від 13.02.2018 року, згідно п.6.17 Договору;

- 5750,00 грн. штрафу за ненадання документів, передбачених п. 9.15 Договору, згідно п. 6.12 Договору;

- 11385,00 грн. пені за порушення строку надання документів, передбачених п. 9.15 Договору, згідно п. 6.16 Договору;

- 5750,00 грн. штрафу за порушення зобов`язання, передбаченого п.9.7 Договору, а саме неповідомлення про зміну юридичної адреси та місцезнаходження відповідача, згідно п.6.12 Договору;

- 5750,00 грн. штрафу за порушення зобов`язання, передбаченого п.9.7 Договору, а саме неповідомлення про зміну даних, зазначених у п. 6.3.1 Договору, згідно п.6.12 Договору.

Також позивач, посилаючись на набуття ним права власності на передану за Договором продукцію, факт непідписання та неповернення відповідачем видаткової накладної (повернення) продукції від 05.07.2018 року, на підставі ст. ст. 387, 1212 ЦК України просить суд зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрінтросервіс" повернути Акціонерному товариству "ДНІПРОАЗОТ" поставлену за договором поставки № 674/17-97 від 21.12.2017 року продукцію, а саме задній міст в зборі 3151-20-2400010-95, який був повернутий за експрес-накладною № 1594 від 05.07.2018 року, позаяк відповідач володіє останнім безпідставно.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Доказів визнання недійсним чи розірвання Договору та/або його окремих положень суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірного Договору на час його підписання з боку сторін відсутні.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зокрема, матеріалами справи підтверджується, що відповідач не здійснив в порушення умов п. 4.7 Договору заміну неякісної продукції, поставленої на адресу позивача, у визначені законодавством та Договором строки, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Суд зазначає, що згідно приписів ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання (ч. 2 ст. 216 Господарського кодексу України).

Відповідно до положень ч. ч. 1, 4 ст. 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності (ст. 218 Господарського кодексу України).

Так, виходячи з положень ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно п.1 ст. 546, ст. 547 Цивільного кодексу виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст. 548 Цивільного кодексу).

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Водночас, суд зазначає, що такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір та спосіб визначення встановлено частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 ГК України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17, від 02.04.2019 у справі № 917/194/18).

Отже, за висновками суду, норми чинного законодавства України не містять прямої заборони законодавця щодо одночасного застосування такого виду забезпечення виконання зобов`язання, як пеня та штраф, та, відповідно, суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань встановленням окремого виду відповідальності - договірної санкції, за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, зокрема, передбачених пунктами 6.9, 6.12, 6.16 Договору пені та штрафів.

Відповідно до п. 6.20 Договору позовна давність за вимогами про стягнення штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені), передбачених п.п. 5.3, 6.8, 6.16, 6.17, 9.13 Договору, встановлюється сторонами такою, що дорівнює тривалості загальної позовної давності. При цьому нарахування штрафних санкцій, передбачених п.а.5.3., 6.8. - 6.12., 6.16, 6.17., 9.13. Договору за прострочення виконання постачальником своїх зобов`язань за Договором не припиняється через 6 (шість) місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано.

Як передбачено ч. 7 ст. 269 Господарського кодексу України у разі поставки товарів неналежної якості покупець (одержувач) має право стягнути з виготовлювача (постачальника) штраф у розмірі, передбаченому ст. 231 цього Кодексу, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Судом встановлено за матеріалами справи, що граничний строк заміни відповідачем продукції, поставленої по Специфікації № 1 на поставку продукції від 21.12.2017 до Договору на нову, відповідно до п. 4.7. Договору та Дефектного акту від 11.06.2018 року в межах виконання гарантійних зобов`язань, становить 02.07.2018 року.

Проте, станом на час розгляду справи 19.02.2020 року відповідачем не надано суду доказів на підтвердження виконання умов Договору в частині гарантійних зобов`язань за Договором щодо заміни неякісної продукції.

При цьому відповідачем не спростовано факти, викладені в дефектному акті позивача від 11.06.2018 року щодо неналежної якості поставленого за Договором заднього мосту в зборі, будь - яких доказів на підтвердження протилежного або письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів.

Таким чином, зважаючи на положення пунктів 6.9, 6.12 Договору, якими передбачені сплата постачальником замовнику штрафу за порушення умов договору щодо якості (комплектності) продукції та пені за порушення строків поставки продукції або її заміни, з огляду на те, що відповідач прострочив заміну неякісного товару, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача щодо стягнення 5750,00 грн. штрафу за порушення гарантійних зобов`язань - порушення строку заміни продукції, у відповідності до п. 6.12 Договору (25% від вартості неякісного товару) та 7222,00 грн. пені за порушення строку заміни продукції згідно п. 6.9 Договору за спірний період з 03.07.2018 по 12.05.2019 (у розмірі 0,1% від вартості неякісного товару в сумі 23000,00 грн.).

Крім того, позивач стверджує, що відповідачем неналежно виконано договірні зобов`язання, тому до відповідача повинні застосовуватися штраф в сумі 5750,00 грн. та пеня в сумі 115,00 грн. за порушення строку надання зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 10 від 13.02.2018 року, згідно пунктів 6.12 та 6.17 Договору.

Суд зазначає, що питання виникнення податкових зобов`язань та складання податкової накладної по результатам господарської дії врегульовано в статті 201 Податкового кодексу України.

Відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до ЄРПН є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (у редакції, яка діяла на час реєстрації відповідачем спірної податкової накладної), встановлено, що реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у ЄРПН повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 01 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;

для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Отже, встановлюючи відповідальність постачальника у вигляді штрафу в розмірі 25 % від вартості товару та пені за кожний день прострочення виконання зобов`язань, щодо якої допущено таке невиконання, сторони у такий спосіб фактично передбачили компенсацію позивачеві негативних наслідків, яких він може зазнати у разі невиконання відповідачем передбаченого нормами податкового законодавства зобов`язання зі складення та реєстрації податкової накладної та неможливості отримання позивачем у зв`язку із цим податкового кредиту.

Тобто, передбачені пунктами 6.12 та 6.17 Договору відповідальність продавця не пов`язана із виконанням ним своїх зобов`язань щодо поставки товару, оскільки виникає у разі невиконання продавцем вимог податкового законодавства.

Згідно зі статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Аналогічні положення містяться в частині першій та другій статті 623 Цивільного кодексу України.

Зазначення сторонами у договорі про обов`язок відповідача здійснити реєстрацію податкової накладної, розрахунку коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної у ЄРПН протягом передбаченого законодавством строку не призводить до зміни характеру відповідних правовідносин із податкових на господарські.

Отже, невиконання або неналежне виконання таких умов договору (здійснення реєстрації податкової накладної тощо) не є правопорушенням у сфері господарювання та не може бути підставою для покладення на продавця господарської відповідальності у виді штрафної санкції.

Таким чином, виходячи з положень статті 173 Господарського кодексу України, підстав виникнення господарських зобов`язань (стаття 174 Господарського кодексу України) не здійснення реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку, передбаченого в спірному договорі та передбаченого законодавством, за висновками суду не є порушенням з боку відповідача правил здійснення господарської діяльності - невиконанням господарського зобов`язання, оскільки обов`язок зі складання та реєстрації податкових декларацій виникає у відповідача саме на підставі податкового законодавства. Водночас зазначення сторонами у Договорі про обов`язок відповідача надати замовнику податкову накладну не має наслідком зміну характеру відповідних правовідносин з податкових на господарські.

Наведене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 02.05.2018 року № 908/3565/16, від 12.03.2018 у справі №918/216/17, від 13.04.2018 у справі №902/380/17.

Відповідно до частини першої статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Отже, дізнавшись про складання податкових накладних в іншу, ніж день поставки дату, позивач мав передбачену законодавством можливість здійснити заходи з метою недопущення негативних наслідків своєї господарської діяльності у зв`язку з незарахуванням сплачених ним за поставлений товар грошових коштів до податкового кредиту ПДВ.

Враховуючи компенсаційний характер санкції, передбаченої пунктом 6.12 та 6.17 Договору, яка не пов`язана із забезпеченням належного виконання зобов`язань, що виникають з поставки, відсутність доказів понесення позивачем реальних збитків у зв`язку з порушенням відповідачем свого обов`язку щодо дотримання порядку складання та реєстрації спірної податкової накладної, наявність передбаченого приписами податкового законодавства механізму впливу на ситуацію, яка склалася, доводи позивача в обгрутування наявності підстав для покладення на відповідача відповідальності за невчасне надання зареєстрованої в ЄРПН податкової накладної судом відхиляються.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки в даному випадку зобов`язання відповідача щодо належного (своєчасного) оформлення податкових накладних, їх офіційної реєстрації не стосуються господарських відносин, що склалися між сторонами на підставі укладеного між ними договору поставки, а є за своєю природою податковими зобов`язаннями, які регулюються нормами Податкового кодексу України та контролюються ДФС, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення пені та штрафу за порушення відповідачем строку надання зареєстрованої у Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення штрафу в сумі 5750,00 грн. та пені в сумі 11 385,00 грн. за порушення строку надання документів, передбачених п. 9.15 Договору, суд зазначає, що відповідно до п. 9.15 Договору, постачальник зобов`язаний під час укладання Договору, але не пізніше ніж через 10 (десять) календарних днів з моменту його укладення, надати покупцю засвідчені нотаріально чи підписом уповноваженої особи та печаткою постачальника наступні документи щодо постачальника (з актуальними відомостями):

- копії установчих документів (статут, установчий договір тощо);

- копії документів, що дозволяють займатися підприємницькою діяльністю та її окремими видами, що пов`язане з виконанням умов Договору (ліцензії, дозволи тощо);

- копію розширеного витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців;

- копію довідки з банку про відкриття поточного рахунку;

- копію свідоцтва про державну реєстрацію або виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців;

- копію довідки органу державної податкової служби про взяття на облік в якості платника податків за формою № 4-ОПП (якщо її отримання платником податків є обов`язковим на момент взяття на податковий облік);

- копію документу, що підтверджує повноваження представника постачальника на укладення (підписання) договору, як-от: довіреність, наказ по підприємству про призначення керівника, рішення про уповноваження особи на підписання договорів, протокол вищого органу управління підприємства про обрання особи на відповідну посаду, тощо;

- копію свідоцтва про реєстрацію в якості платника податку на додану вартість або витягу з реєстру платників податку на додану вартість (якщо постачальник є платником цього податку);

- копію свідоцтва про реєстрацію платника єдиного податку (якщо постачальник є платником цього податку).

Водночас, за змістом пункту п. 9.15 Договору надання вказаних документів пов`язане з укладенням Договору, а не з постачанням продукції.

Оскільки позивач та відповідач не заперечують факту укладення Договору, суд виходить з того, що відповідач своєчасно надав позивачеві відповідні документи.

Таким чином, з огляду на факт укладення сторонами договору поставки № 674/17-97 ще в грудні 2017 року, факт виконання покупцем даного правочину (до виникнення спірних правовідносин - поставка від 15.02.2018 року) без жодних зауважень та сумнівів щодо правосуб`єктності постачальника, відсутність звернень до постачальника з приводу ненадання відповідних документів, а також, заважаючи на відсутність в Договорі спеціальних умов щодо порядку передачі документів, передбачених п. 9.15 Договору, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для застосування штрафу та пені в цій частині.

Позовні вимоги позивача щодо стягнення штрафу в сумі 5750,00 грн. за неповідомлення відповідачем про зміну юридичної адреси товариств відповідно до п. 9.7 Договору та штрафу в сумі 5750,00 грн. за неповідомлення про зміну даних, зазначених у п. 6.3.1 Договору, згідно п.6.12 Договору за висновками суду також задоволенню не підлягають, зважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів спричинення позивачеві будь - яких збитків, понесених у зв`язку з таким неповідомленням, наявність яких прямо передбачена п. 9.7 Договору як умова відшкодування збитків.

При цьому повідомлення про зміну юридичної адреси не є за своєю суттю саме господарським зобов`язанням.

В свою чергу позивачем не надано жодних доказів щодо вчинення дій з метою уточнення у відповідача юридичної та фактичної адреси, за умови наявності зазначених даних у вільному доступі в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань .

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрінтросервіс" повернути Акціонерному товариству "ДНІПРОАЗОТ" поставлену за договором поставки № 674/17-97 від 21.12.2017 року продукцію, а саме задній міст в зборі 3151-20-2400010-95, який був повернутий за експрес-накладною № 1594 від 05.07.2018 року, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставне набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, із змісту зазначеної норми вбачається, що підставою виникнення зобов`язання, визначеного даною нормою, є сукупність наступних умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала. До таких підстав відноситься також випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін, якщо це допускається договором або законом. Зокрема, внаслідок відмови кредитора від прийняття виконання у зв`язку тим, що виконання зобов`язання втратило інтерес для нього через прострочення боржника.

Як свідчать матеріали справи, позивач 13.05.2019 року повідомив відповідача про відмову від договору у зв`язку довготривалим простроченням відповідачем своїх зобов`язань по Договору, в тому числі в частині заміни дефектної (неякісної) продукції, поставленої в рамках Договору, що, на думку позивача свідчить про односторонню відмову відповідачем від своїх зобов`язань за Договором, та через що позивач втратив інтерес до подальшої поставки (заміни) нової продукції взамін дефектної (неякісної) продукції, яка не була замінена.

За приписами ст. 611 ЦК України одним із правових наслідків порушення зобов`язання визначено припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 615 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Зокрема, згідно ч. 3 ст. 612 ЦК України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

При цьому згідно п. 1 ч. 2 ст. 678 ЦК України у разі істотного порушення вимог договору щодо якості товару покупець має право за своїм вибором відмовитись від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.

Враховуючи фактичні обставини справи, відсутність доказів оплати за поставлений товар, а також зважаючи на односторонню відмову від спірного Договору з боку позивача, що останнім не заперечувалось, за висновками суду правові підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача повернути поставлену за Договором продукцію - задній міст в зборі 3151-20-2400010-95 відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, виходячи з того, що позов частково доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнітросервіс" (вул.Сирецька 38, м. Київ, 04073, ) на користь Акціонерного товариства "Дніпроазот" (51909, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. С.Х.Горобця, 1, ) 7222,00 грн. (сім тисяч двісті двадцять дві грн. 00 коп.) пені, 5750,00 грн. (п`ять тисяч сімсот п`ятдесят грн. 00 коп.) штрафу та 1049,85 грн. (одну тисячу сорок дев`ять грн. 85 коп.) витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 06.03.2020 року.

Суддя А.М. Селівон