Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/27/20

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Чешковський В.А. - довіреність б/н від 04.02.2020;

від відповідача: Дабіжа В.Ю. - паспорт НОМЕР_1 від 18.04.1997,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Фізичної особи підприємця Дабіжи Віктора Юрійовича

про відшкодування експлуатаційних витрат у сумі 801,23 грн.

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Українська залізниця" звернулося до суду з позовом про стягнення з Фізичної особи підприємця Дабіжи Віктора Юрійовича 801,23грн, з яких 659,15 грн основного боргу, 14,79 грн 3% річних, 11,87 грн інфляційних, 115,42 грн пені.

Ухвалою від 13.01.2020 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою від 11.02.2020 суд відклав розгляд справи на 03.03.2020.

Представник позивача в судовому засіданні подав заяву про уточнення позовних вимог від 27.02.2020, згідно якої просив стягнути з відповідача 748,72грн, з яких 659,15 грн основного боргу, 7,10 грн 3% річних, 6,59 грн інфляційних, 75,88 грн пені.

Вказану заяву суд розцінив як заяву про зменшення розміру позовних вимог. При цьому, оскільки згідно п. 2 ч. 1 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог лише до початку першого судового засідання, якщо справа слухається в порядку спрощеного позовного провадження, суд не приймає останню до розгляду. При цьому суд враховує заперечення відповідача щодо її прийняття.

Також представник позивача в судовому засіданні подав заяву від 03.03.2020 про закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача 659,15грн основного боргу, у зв`язку з тим, що 26.02.2020 вказану заборгованість погашено. Решту заявлених позовних вимог підтримав.

Відповідач в судовому засіданні заперечував щодо нарахування пені, річних та інфляційних, стверджуючи, що рахунок про оплату від 12.03.2019 отримав засобом телефонного зв`язку - на Viber 25.02.2020 та відразу 26.02.2020 оплатив.

Судом здійснено запит на сайт "Укрпошта" та отримано трекінг відправлень (а.с. 59) щодо направлення на адресу відповідача претензії від 19.08.2019 та рахунка №54/354 ВП від 12.03.2019.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

05.04.2016 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (залізниця, позивач) та Фізичною особою підприємцем Дабіжа Віктором Юрійовичем (відповідач) укладено Договір про відшкодування експлуатаційних витрат №ДН-2-163 (далі - Договір (а.с. 12-13).

Невиконання відповідачем вказаного Договору в частині проведення розрахунків на суму 659,15 грн стало підставою для звернення позивача за захистом порушеного права до суду.

Крім суми основного боргу позивач заявив до стягнення з відповідача 14,79 грн 3% річних, 11,87 грн інфляційних, 115,42 грн пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач зсилається на ст. 549, 625 ЦК України.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, пояснив, що 25.02.2020 отримав рахунок та 26.02.2020 заборгованість оплатив, тому вважає нарахування пені, 3% річних та інфляційних безпідставними.

Оцінивши в сукупності надані до справи документи, проаналізувавши вимоги законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору про відшкодування експлуатаційних витрат №ДН-2-163 від 05.04.2016.

Умовами п. 1.1. - 1.3. Договору, сторони встановили, що:

- на частині площі смуги відведення по станції Чуднів-Волинський знаходиться об`єкт нерухоме майно - нежитлова будівля магазину №33 (с. Вільшанка, вул. Привокзальна, 6.2), яке належить користувачу на підставі договору купівлі-продажу від 18.07.05. Вказаний об`єкт в смузі відведення з врахуванням площі по периметру для обслуговування займає 153 кв.м;

- так як залізниця згідно розділу XII Податкового кодексу України є платником податку плати за землю в смузі відведення станції, в тому числі і площі під об`єктом користувача, користувач компенсує витрати залізниці по платі за землю пропорційно площі земельної ділянки, яка знаходиться у його (користувача) користуванні та за додаткові послуги, які залізниця надає користувачу по обслуговуванню цієї ділянки;

- на момент укладання цього договору компенсаційна плата за загальну площу земельної ділянки, що знаходиться у користуванні користувача становить 78,87 грн. (сімдесят вісім гривень 87 коп.) в тому числі ПДВ 13,14 гри. (тринадцять гривень 14 коп.) на рік.

За умовами п. 2.1. Договору, платежі по сплаті експлуатаційних витрат сплачуються користувачем протягом 10 (десяти) банківських днів з дати отримання від залізниці рахунку, шляхом внесення цих платежів на поточний рахунок залізниці, вказаний у п. 1 цього Договору.

Матеріали справи містять рахунок №54/354 від 12.03.2019, згідно якого сума відшкодування земельного податку за 2019 рік складає 659,15грн (а.с. 14).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивач надав претензії №111/ДНКМ від 12.07.2019 (а.с. 15) та №120/ДНКМ від 19.08.2019 (а.с. 16-17).

Оскільки претензію №111/ДНКМ від 12.07.2019 направлено відповідачу за адресою, інформації про яку не містить як підписаний сторонами Договір, так і витяг з ЄДРПОУ щодо відповідача, крім того до вказаного поштового відправлення не додано рахунок на оплату, суд не вважає останню належним доказом повідомлення відповідача про необхідність проведення розрахунків.

Судом встановлено, що претензія №120/ДНКМ від 19.08.2019 (а.с. 16-17) направлена відповідачу за його місцем реєстрації (юридичною адресою). При цьому, як вбачається з опису вкладення у цінний лист (а.с. 17), разом з претензією відповідачу направлявся рахунок №54/354 ВП від 12.03.2019 на суму 659,15 грн.

З поштового повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 17 (зворотній бік)) вбачається, що вищевказані документи повернулися відправнику з відміткою відділення поштового зв`язку "За закінченням терміну зберігання".

Згідно п. п. 2, 11, 19 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (зі змінами), ст. 13 Закону України "Про поштовий зв`язок", квитанція або касовий чек (в яких зазначено найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, що надають послуги, дата та вид послуги, її вартість) є доказами надіслання документів. У разі, якщо направлений лист не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, його слід вважати належним чином врученим адресату.

Як вбачається з трекінгу відправлень "Укрпошта", претензія №120/ДНКМ від 19.08.2019 з доданим до неї рахунком №54/354 ВП від 12.03.2019 повернута відправнику 05.09.2019 (а.с. 59).

За вказаного, оскільки умовами Договору передбачено, що оплата експлуатаційних витрат здійснюється користувачем протягом 10 (десяти) банківських днів з дати отримання від залізниці рахунку, суд вважає, що відповідач зобов`язаний був здійснити оплату в строк до 18.09.2019 включно (05.09.2019 + 10 банківських днів).

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

В процесі розгляду справи відповідач перерахував позивачу суму основного боргу у розмірі 659,15 грн (а.с. 58), яка надійшла позивачу 26.02.2020, про що зазначив відповідач в судовому засіданні та підтвердив представник позивача та позивач у заяві від 03.03.2020 №НЮ-16-103/193 про закриття провадження у справі.

Пунктом 2 ч.1 ст.231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору (а.с. 55-57).

Дослідивши викладені вище обставини, суд дійшов висновку про те, що у даній справі дійсно відсутній предмет спору в частині стягнення 659,15грн основного боргу, у зв`язку з чим провадження у справі в цій частині підлягає закриттю на підставі п. 2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Аналогічна норма закріплена і в статті 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З розрахунку позивача (а.с. 5) вбачається, що пеню у розмірі 115,42грн нараховано за період з 23.03.2019 по 22.09.2019. Здійснивши перерахунок пені за період з 19.09.2020 по 22.09.2020, суд встановив, що її обґрунтовано заявлена сума складає 1,79грн. У стягненні 113,63грн пені слід відмовити.

За ч. 2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно наданого позивачем розрахунку (а.с. 4), 3% річних в сумі 14,79грн нараховано позивачем за період з 23.03.2019. Здійснивши перерахунок 3% річних за період з 19.09.2020 по 20.12.2019, суд встановив, що їх обґрунтовано заявлена сума складає 4,98грн. У стягненні 9,81грн 3% річних слід відмовити.

Що стосується інфляційних, то останні нараховані позивачем за період з квітня 2019 по листопад 2019 у розмірі 11,87грн. Здійснивши перерахунок інфляційних за період з жовтня 2019 по листопад 2019 суд встановив, що їх обґрунтовано заявлена сума складає 5,28грн. У стягненні 6,59грн інфляційних слід відмовити.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства та підлягають задоволенню в частині стягнення 1,79 грн пені, 4,98 грн 3% річних, 5,28 грн інфляційних. У стягненні 9,81 грн 3% річних, 113,63грн пені, 6,59 грн інфляційних суд відмовляє. В частині стягнення 659,15 грн основного боргу провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України.

Судовий збір, відповідно до ст.129 ГПК України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, судовий збір в сумі 1580,35грн, сплачений за вимогою щодо якої суд закриває провадження у справі, на підставі п.2 ч.1 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір", підлягає поверненню позивачу за його клопотанням за ухвалою суду.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 123, 129, п.2 ч.1 ст. 231, ст. 233, 236-238, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до Фізичної особи підприємця Дабіжи Віктора Юрійовича задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи підприємця Дабіжи Віктора Юрійовича ( АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул.Тверська, буд. 5, ід. код 40075815) в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" (01601, м. Київ, вул. Лисенка, буд. 6, ід. код 40081221):

- 1,79 грн пені;

- 4,98 грн 3% річних;

- 5,28 грн інфляційних;

- 28,89 грн судового збору.

3. Закрити провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України в частині стягнення 659,15 грн основного боргу.

4. У стягненні 9,81 грн 3% річних, 113,63грн пені, 6,59 грн інфляційних відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 10.03.20

Суддя Вельмакіна Т.М.

позивачу на дві адреси: 2) 03680, м.Київ, вул.Тверська,5;

3) 01601, м.Київ, вул. Лисенка,6;

відповідачу на дві адреси:4) 13300, м.Бердичів, вул. Чуднівська, 51.