ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2020 р. Справа№ 910/22746/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Алданової С.О.

секретар судового засідання: Пастернак О.С.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 18.02.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Державного підприємства "Національні інформаційні системи"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 23.10.2019 (повний текст складено 30.10.2019)

у справі №910/22746/17 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Фермерського господарства "Сніжинка"

до 1) Публічного акціонерного товариства

"Всеукраїнський банк розвитку"

2) Державного підприємства

"Національні інформаційні системи"

про зобов`язання виконати дії

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство "Сніжинка" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ" (далі - відповідач-1) та до Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНІ ІНФОРМАЦІЙНІ СИСТЕМИ" (далі - відповідач-2), в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову, яка прийнята судом першої інстанції до розгляду, просило:

- припинити обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що внесене за реєстраційним записом №13515387 (контрольна сума: Г11775ЕГА4) з урахуванням змін (контрольна сума: 45437687ГВ) за Договором застави №ZXA019500.92105.003 від 31.01.2013 та Додаткового договору до Договору застави рухомого майна №ZXA019500.92105.003 від 31.01.2013, 1, 13.12.2013, щодо наступного майна: Трактор колісний марки Беларус модель 892, 2007 р.в., Номер об`єкта: 90804444, номер державної реєстрації: 02279АР, належного боржнику, фермерському господарству "Сніжинка" ;

- зобов`язати державне підприємство "Національні інформаційні системи" (04053, м. Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 73, ) зареєструвати в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, відомості про припинення обтяження, що внесене за реєстраційним записом №13515387 (контрольна сума: Г11775ЕГА4) з урахуванням змін (контрольна сума:45437687ГВ) за Договором застави №ZXA019500.92105.003 від 31.01.2013, 1, 13.12.2013, щодо наступного майна: Трактор колісний марки Беларус модель 892, 2007 р.в., Номер об`єкта: 90804444, номер державної реєстрації: 02279АР, належного боржнику, фермерському господарству "Сніжинка" ;

- припинити обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що внесене за реєстраційним записом №14073887 (контрольна сума: Д53Г84ЕАД4) за Договором застави №ZXD029500.92105.004 від 13.12.2013, щодо обладнання, а саме: Оприскувач ОП- 2000, рік випуску 2012, інвентарний номер 10121, Сівалка універсальна УПС-8, рік випуску 2007, інвентарний номер 10123, Культиватор паровий причіпний КПП-8, рік випуску 2011, інвентарний номер 10124, Сівалка пневматична СПУ-6, рік випуску 2007, інвентарний номер 10119, Борона АГД-4,5 рік випуску 2007, інвентарний номер 10125, належного боржнику, фермерському господарству "Сніжинка" ;

- зобов`язати державне підприємство "Національні інформаційні системи" (04053, м. Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 73, ) зареєструвати в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, відомості про припинення обтяження, що внесене за реєстраційним записом №14073887 (контрольна сума: Д53Е84ЕАД4), за Договором застави №ZXD029500.92105.004 від 13.12.2013 року, щодо обладнання, а саме: Оприскувач ОП-2000, рік випуску 2012, інвентарний номер 10121, Сівалка універсальна УПС-8, рік випуску 2007, інвертарний номер 10123, Культиватор паровий причіпний КПП- 8, рік випуску 2011, інвентарний номер 10124, Сівалка пневматична СПУ-6, рік випуску 2007, інвентарний номер 10119, Борона АГД-4,5 рік випуску 2007, інвентарний номер 10125, належного боржнику,- фермерському господарству "Сніжинка" ;

- припинити обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що внесене за реєстраційним записом №13515431 (контрольна сума: 75725387ЕВ) з урахуванням змін (контрольна сума: БГА7Д3521А) за Договором застави №ZXA019500.88264.002 від 13.12.2013 року та Додаткового договору до Договору застави рухомого майна №ZXA019500.88264.002 від 31.01.2013, 1, 13.12.2013, щодо наступного майна: автомобіль легковий, марки AUDI модель Q7, 2006 р.в., номер об`єкта: НОМЕР_1 , номер державної реєстрації: НОМЕР_2 , належного ОСОБА_3, код: НОМЕР_3 ;

- зобов`язати державне підприємство "Національні інформаційні системи" (04053, м. Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 73, ) зареєструвати в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, відомості про припинення обтяження, що внесене за реєстраційним записом №13515431 (контрольна сума: 75725387ЕВ) з урахуванням змін (контрольна сума: БГА7Д3521А), за Договором застави №ZXA019500.88264.002 від 31.01.2013 року та Додаткового договору до Договору застави рухомого майна №ZXA019500.88264.002 від 31.01.2013, 1, 13.12.2013, щодо наступного майна: автомобіль легковий, марки AUDI модель Q7, 2006 р.в., номер об`єкта: НОМЕР_1 , номер державної реєстрації: НОМЕР_2 , належного ОСОБА_3, код: НОМЕР_3 .

Позовні вимоги (з урахуванням заяви про зміну предмету позову) мотивовані тим, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2019 у справі №910/24141/16, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 30.07.2019, визнано недійсним рішення ПАТ "ВБР", викладене у листі №15031 від 25.10.2016, про зарахування зустрічних однорідних вимог за кредитним договором №MKLVU2.92105.002 від 31.01.2013, в частині погашення заборгованості ФГ "Сніжинка" за простроченими процентами у сумі 168 708,08 гривень, у рахунок зустрічних вимог ФГ "Сніжинка", які виникли на підставі Договору банківського поточного рахунку №TF.92105.001 від 29.01.2013, а також визнано припиненими в повному обсязі, зобов`язання фермерського господарства "Сніжинка" , перед публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку" , за Кредитним договором №MKLVU2.92105.002 від 31.01.2013, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 214 949,32 гривень за кредитом та 3 761,61 гривень за процентами, у рахунок зустрічних вимог ФГ "Сніжинка", які виникли на підставі Договору банківського поточного рахунку №TF.92105.001 від 29.01.2013, та припинено право застави рухомого майна та обладнання.

Позивач вказував, що він звертався з вимогами до відповідачів про припинення відповідних обтяжень, проте, вказані вимоги відповідачами не задоволені і обтяження щодо належного позивачу рухомого майна та обладнання - не зняті, що суперечить приписам Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" та порушує права і охоронювані законом інтереси позивача.

Відповідач-1 проти позовних вимог (з урахуванням заяви позивача про зміну предмета позову) - заперечував, посилаючись на те, що відповідач-1, як обтяжувач, в добровільному порядку не визнав припиненим права застави на рухоме майно згідно з укладеними договорами застави рухомого майна з метою забезпечення виконання кредитного договору №MKLVU2.92105.002 від 31.01.2013. Рішення про визнання припиненими права застави було прийнято судом 27.03.2019 в судовому порядку в межах справи № 910/24141/16, а отже, позивач у визначеному законом порядку має право звернутись до держателя або реєстратора Державного реєстру обтяжень рухомого майна, з метою винесення відповідних відомостей про припинення обтяження рухомого майна до Державного реєстру обтяжень рухомого майна на підставі наявного рішення суду.

Відповідач-2 проти позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що ним не порушувалось прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Крім того, відповідач-2 посилався на те, що він здійснює виключно адміністраторські функції Єдиних та Державних реєстрів, створення та забезпечення функціонування яких належить до компетенції Міністерства юстиції України, що обумовлено постановою Кабінету міністрів України «Деякі питання адміністрування функції Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України» від 14.07.1999 № 1272 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 15.06.2015 № 424), а також наказу Міністерства юстиції України «Деякі питання щодо визначення адміністратора Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України» від 25.06.2015 № 1059/5, який набрав чинності 03.07.2015. Відповідач-2 вказував, що порядок внесення до Державного реєстру відомостей про виникнення, зміну та припинення обтяжень регламентується: Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003, статтею 43 якого визначено, що зняття обтяжень здійснюється виключно за заявою стягувача, Порядком ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 № 830, Інструкцією про порядок ведення Державного реєстру та заповнення заяв, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 29.07.2004 № 73/5, наказом Міністерства юстиції України від 07.07.2006 № 57/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.07.2006 № 802/12676 «Про визначення реєстраторів Державного реєстру обтяжень рухомого майна», згідно з яким державна реєстрація зняття приватного обтяження здійснюється нотаріусами, як державними реєстраторами. Відповідач-2 зазначав, що від здійснює виключно адміністраторські функції, а права та обов`язки стосовно певного приватного обтяження реалізують обтяжувач, боржник або особи, права яких порушуються відповідними обтяженнями.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.10.2019 у справі №910/22746/17 позов задоволено повністю.

Вирішено припинити обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що внесене за реєстраційним записом №13515387 (контрольна сума: Г11775ЕГА4) з урахуванням змін (контрольна сума: 45437687ГВ) за Договором застави №ZXA019500.92105.003 від 31.01.2013 та Додаткового договору до Договору застави рухомого майна №ZXA019500.92105.003 від 31.01.2013, 1, 13.12.2013, щодо наступного майна: Трактор колісний марки Беларус модель 892, 2007 р.в., Номер об`єкта: 90804444, номер державної реєстрації: НОМЕР_4 , належного боржнику, фермерському господарству "Сніжинка" .

Зобов`язано відповідача 2 зареєструвати в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, відомості про припинення обтяження, що внесене за реєстраційним записом №13515387 (контрольна сума: Г11775ЕГА4) з урахуванням змін (контрольна сума:45437687ГВ) за Договором застави №ZXA019500.92105.003 від 31.01.2013, 1, 13.12.2013, щодо наступного майна: Трактор колісний марки Беларус модель 892, 2007 р.в., Номер об`єкта: 90804444, номер державної реєстрації: НОМЕР_4 , належного боржнику, позивачу.

Вирішено припинити обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що внесене за реєстраційним записом №14073887 (контрольна сума: Д53Г84ЕАД4) за Договором застави №ZXD029500.92105.004 від 13.12.2013, щодо обладнання, а саме: Оприскувач ОП- 2000, рік випуску 2012, інвентарний номер 10121, Сівалка універсальна УПС-8, рік випуску 2007, інвертарний номер 10123, Культиватор паровий причіпний КПП-8, рік випуску 2011, інвентарний номер 10124, Сівалка пневматична СПУ-6, рік випуску 2007, інвентарний номер 10119, Борона АГД-4,5 рік випуску 2007, інвентарний номер 10125, належного боржнику, позивачу.

Зобов`язано відповідача 2 зареєструвати в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, відомості про припинення обтяження, що внесене за реєстраційним записом №14073887 (контрольна сума: Д53Е84ЕАД4), за Договором застави №ZXD029500.92105.004 від 13.12.2013, щодо обладнання, а саме: Оприскувач ОП-2000, рік випуску 2012, інвентарний номер 10121, Сівалка універсальна УПС-8, рік випуску 2007, інвертарний номер 10123, Культиватор паровий причіпний КПП- 8, рік випуску 2011, інвентарний номер 10124, Сівалка пневматична СПУ-6, рік випуску 2007, інвентарний номер 10119, Борона АГД-4,5 рік випуску 2007, інвентарний номер 10125, належного боржнику,- позивачу.

Вирішено припинити обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що внесене за реєстраційним записом №13515431 (контрольна сума: 75725387ЕВ) з урахуванням змін (контрольна сума: БГА7Д3521А) за Договором застави №ZXA019500.88264.002 від 13.12.2013 року та Додаткового договору до Договору застави рухомого майна №ZXA019500.88264.002 від 31.01.2013, 1, 13.12.2013, щодо наступного майна: автомобіль легковий, марки AUDI модель Q7, 2006 р.в., номер об`єкта: НОМЕР_1 , номер державної реєстрації: НОМЕР_2 , належного ОСОБА_3 , код: НОМЕР_3 .

Зобов`язано відповідача 2 зареєструвати в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, відомості про припинення обтяження, що внесене за реєстраційним записом №13515431 (контрольна сума: 75725387ЕВ) з урахуванням змін (контрольна сума: БГА7Д3521А), за Договором застави №ZXA019500.88264.002 від 31.01.2013 року та Додаткового договору до Договору застави рухомого майна №ZXA019500.88264.002 від 31.01.2013, 1, 13.12.2013, щодо наступного майна: автомобіль легковий, марки AUDI модель Q7, 2006 р.в., номер об`єкта: НОМЕР_1 , номер державної реєстрації: НОМЕР_2 , належного ОСОБА_3, код: НОМЕР_3 .

Присуджено до стягнення з відповідача 1 на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 4 800, 00 грн.

Присуджено до стягнення з відповідача 2 на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 4 800, 00 грн.

Рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог мотивовано тим, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2019 у справі №910/24141/16, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 30.07.2019, визнано недійсним рішення ПАТ "ВБР", викладене у листі №15031 від 25.10.2016, про зарахування зустрічних однорідних вимог за кредитним договором №MKLVU2.92105.002 від 31.01.2013, в частині погашення заборгованості ФГ "Сніжинка" за простроченими процентами у сумі 168 708,08 гривень, у рахунок зустрічних вимог ФГ "Сніжинка", які виникли на підставі Договору банківського поточного рахунку №TF.92105.001 від 29.01.2013, а також визнано припиненими в повному обсязі, зобов`язання фермерського господарства "Сніжинка" , перед публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку" , за Кредитним договором №MKLVU2.92105.002 від 31.01.2013р., шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 214 949,32 гривень за кредитом та 3 761,61 гривень за процентами, у рахунок зустрічних вимог ФГ "Сніжинка", які виникли на підставі Договору банківського поточного рахунку №TF.92105.001 від 29.01.13, та припинено право застави рухомого майна та обладнання. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що зобов`язання, забезпечене заставою за договорами застави рухомого майна №ZXA019500.92105.003 від 31.01.2013, застави обладнання №ZXD029500.92105.004 від 13.12.2013, припиненими в повному обсязі, зобов`язання фермерського господарства "Сніжинка" перед публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку" за Кредитним договором №MKLVU2.92105.002 від 31.01.2013 припинилося у зв`язку з зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 214 949,32 гривень за кредитом та 3 761,61 гривень за процентами, у рахунок зустрічних вимог ФГ "Сніжинка", які виникли на підставі Договору банківського поточного рахунку №TF.92105.001 від 29.01.2013, відповідно, застава відповідно до ч. 1 в ст. 593 Цивільного кодексу України, також припинилася.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач 2 (Державне підприємство "Національні інформаційні системи") звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2019 у справі №910/22746/17 частково та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до відповідача 2 щодо зобов`язань останнього зареєструвати в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про припинення обтяжень, що внесені за реєстраційними записами №№13515387, 14073887, 13515431, а також стягнути з відповідача 1 на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 9 600,00 грн. В іншій частині оскаржуване рішення скаржник просив залишити без змін.

Окрім того, скаржник просив покласти на позивача судові витрати, понесені відповідачем 2 у зв`язку з переглядом справи №910/22746/17 в апеляційній інстанції.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні рішення неправильно застосовані норми матеріального права та порушено норми процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Зокрема, скаржник посилався на те, що судом першої інстанції при вирішенні спору в частині задоволення вимог до відповідача-2 безпідставно були відхилені доводи відповідача -2 про те, що він здійснює виключно адміністраторські функції Єдиних та Державних реєстрів, створення та забезпечення функціонування яких належить до компетенції Міністерства юстиції України, що обумовлено постановою Кабінету міністрів України «Деякі питання адміністрування функції Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України» від 14.07.1999 № 1272 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 15.06.2015 № 424), а також наказу Міністерства юстиції України «Деякі питання щодо визначення адміністратора Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України» від 25.06.2015 № 1059/5, який набрав чинності 03.07.2015. Відповідач-2 зазначав, що від здійснює виключно адміністраторські функції, а права та обов`язки стосовно певного приватного обтяження реалізують обтяжувач, боржник або особи, права яких порушуються відповідними обтяженнями.

Відповідач-2 вказував, що порядок внесення до Державного реєстру відомостей про виникнення, зміну та припинення обтяжень регламентується: Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003, статтею 43 якого визначено, що зняття обтяжень здійснюється виключно за заявою стягувача, Порядком ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 № 830, Інструкцією про порядок ведення Державного реєстру та заповнення заяв, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 29.07.2004 № 73/5, наказом Міністерства юстиції України від 07.07.2006 № 57/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.07.2006 № 802/12676 «Про визначення реєстраторів Державного реєстру обтяжень рухомого майна», згідно з яким державна реєстрація зняття приватного обтяження здійснюється нотаріусами, як державними реєстраторами. Норми Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" та Порядку містять алгоритм внесення/вилучення записів до/з Державного реєстру, дотримання якого є обов`язковим для виконання усіма суб`єктами правовідносин, оскільки вчинення реєстраційних дій у Державному реєстрі, зокрема, в аспекті внесення/вилучення записів до/з Державного реєстру - є похідним від виникнення/припинення обтяження, а відповідно до п. 24 Порядку саме на обтяжувача покладено обов`язок подати реєстратору відповідну заяву про зняття обтяження у випадку його припинення з підстав, встановлених законом.

Також, скаржник наголошував, що спірні обтяження - є приватними в розумінні ст. 4 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», і обтяжувачем за ними є відповідач-1, їх реєстратором в Державному реєстрі було ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, яке до 03.07.2015 мало повноваження реєстратора Державного реєстру. При цьому, оскаржуваним рішенням відповідача-2 зобов`язано вчинити дії, які не належать до його повноважень, чим порушено приписи ст. 19 Конституції України.

Крім того, скаржник в апеляційній скарзі наголошував на тому, що йому після проголошення оскаржуваного рішення стало відомого, що за спірними обтяженнями було змінено обтяжувача майна на ТОВ «Фінансова компанія «Горизонт», що підтверджується електронними витягами з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 14.11.2019 № 63108095, 63109314, 63109364.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2019 апеляційну скаргу Державного підприємства "Національні інформаційні системи" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Зубець Л.П., суддів Мартюк А.І., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №910/22746/17 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національні інформаційні системи" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2019, розгляд призначено на 21.01.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2020 оголошено перерву у розгляд справи до 18.02.2020.

11.02.2020 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника (відповідача-2) надійшли додаткові пояснення по суті апеляційної скарги, в яких скаржник вказував на те, що у разі проведення державної реєстрації обтяжень рухомого майна за записом, яке є приватним обтяженням, а обтяжувачем є фінансова установа - відомості про обтяження рухомого майна вносяться до Реєстру на підставі заяви, поданої виключно в електронній формі до відповідача-2 або у паперовій формі до нотаріуса.

17.02.2020 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли пояснення стосовно спростування доводів скаржника в апеляційній скарзі, в яких позивач наголошував на тому, що позов заявлено позивачем до відповідача-2 як до особи, яка є поточним адміністратором відповідного Державного реєстру, незалежно від того чи є вона правонаступником попереднього адміністратора, який вносив раніше відповідні відомості про обтяження, оскільки вчинення відповідних дій у Державному реєстрі покладено виключно на відповідача-2, як поточного адміністратора. При цьому, відповідач-2 листом від 15.05.2017 № 729/25.1-13/17 відмовився в добровільному порядку вносити відповідні відомості про припинення обтяження, а відповідач-1, як обтяжував, взагалі ухилився від виконання обов`язку з надання відповідної заяви.

В судовому засіданні 18.02.2020 представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2019 у справі №910/22746/17 скасувати частково та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до відповідача 2 щодо зобов`язань останнього зареєструвати в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про припинення обтяжень, що внесені за реєстраційними записами №№13515387, 14073887, 13515431, а також стягнути з відповідача 1 на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 9 600,00 грн. . В іншій частині оскаржуване рішення скаржник просив залишити без змін.

В судовому засіданні 18.02.2020 представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач-1 в судове засідання 18.02.2020 представників не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за адресою свого місцезнаходження (ухвала суду апеляційної інстанції про відкриття апеляційного провадження отримана відповідачем-1 згідно рекомендованого поштового повідомлення 868, а ухвала про оголошення перерви на 18.02.2020 - отримана відповідачем-1 згідно рекомендованого поштового повідомлення 361).

Суд апеляційної інстанції, керуючись ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку, що явка учасників справи в судове засідання 18.02.2020 обов`язковою не визнавалась, а отже, неявка в судове засідання представників відповідача-1, належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи апеляційним судом - не є перешкодою для розгляду справи.

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Як підтверджується наявними матеріалами справи та встановлено судом апеляційної інстанції, постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2019 у справі №910/24141/16 рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення згідно якого:

- визнано недійсним рішення ПАТ "ВБР", викладене у листі №15031 від 25.10.2016 року, про зарахування зустрічних однорідних вимог за кредитним договором №MKLVU2.92105.002 від 31.01.2013р., в частині погашення заборгованості ФГ "Сніжинка" за простроченими процентами у сумі 168 708,08 гривень, у рахунок зустрічних вимог ФГ "Сніжинка", які виникли на підставі Договору банківського поточного рахунку №TF.92105.001 від 29.01.13р;

- винано припиненими в повному обсязі, зобов`язання фермерського господарства "Сніжинка" , перед публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку" , за Кредитним договором №MKLVU2.92105.002 від 31.01.2013, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 214 949,32 гривень за кредитом та 3 761,61 гривень за процентами, у рахунок зустрічних вимог ФГ "Сніжинка", які виникли на підставі Договору банківського поточного рахунку №TF.92105.001 від 29.01.13р.;

- визнано припиненим право застави за Договором застави рухомого майна №ZXA019500.92105.003 від 31.01.2013 року, укладеним між ФГ "Сніжинка" та ПАТ "ВБР", відповідно до якого передано у заставу колісний трактор Беларус 892, 2007 року випуску, заводський номер 90804444, реєстраційний номер НОМЕР_4 ;

- визнано припиненим право застави за Договором застави обладнання №ZXD029500.92105.004 від 13.12.2013 року, укладеним між ФГ "Сніжинка" та ПАТ "ВБР", відповідно до якого передано у заставу Оприскувач ОП-2000, 2012 року, Сівалку універсальну УПС-8, 2007 року, культиватор паровий причіпний КПП-8, 2011 року, Сівалку пневматичну СПУ-6, 2007 року, Борону АГД-4,5 2007 року.;

- визнано припиненим право застави за Договором застави рухомого майна №ZXA019500.88264.002 від 31.01.2013, укладеним між громадянином ОСОБА_3 та ПАТ "ВБР", відповідно до якого передано у заставу автомобіль легковий універсал, марки AUDI, модель Q7, чорного кольору, 2006 року випуску, номер шасі НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Судове рішення суду апеляційної інстанції набрало законної сили 27.03.2019.

За наслідками касаційного перегляду справи, Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду, згідно постанови від 30.07.2019, постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2019 залишено без змін.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що обставини, встановлені постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2019 у справі №910/24141/16, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 30.07.2019, не доказуються при розгляді зокрема даної справи, у якій беруть участь ті самі особи та особа, стосовно якої встановлено ці обставини, зокрема, щодо припинення зобов`язань позивача за кредитним договором за Кредитним договором №MKLVU2.92105.002 від 31.01.2013, як і припинення права застави за Договором застави рухомого майна №ZXA019500.92105.003 від 31.01.2013, укладеним між ФГ "Сніжинка" та ПАТ "ВБР", відповідно до якого передано у заставу колісний трактор Беларус 892, 2007 року випуску, заводський номер 90804444, реєстраційний номер НОМЕР_4 , за Договором застави обладнання №ZXD029500.92105.004 від 13.12.2013, укладеним між ФГ "Сніжинка" та ПАТ "ВБР", відповідно до якого передано у заставу Оприскувач ОП-2000, 2012 року, Сівалку універсальну УПС-8, 2007 року, культиватор паровий причіпний КПП-8, 2011 року, Сівалку пневматичну СПУ-6, 2007 року, Борону АГД-4,5 2007, та за Договором застави рухомого майна №ZXA019500.88264.002 від 31.01.2013.

Матеріалами справи підтверджується, що:

- 12.05.2017 ФГ "Сніжинка" зверталося до Запорізької філії ДП "Національні інформаційні системи" з заявою про внесення до Державного реєстру обтяжень рухомого майна відомостей про припинення вище зазначених обтяжень, проте листом від 15.05.2017 №729/25.1-13/17 у задоволенні заяви було відмовлено, з підстав того що належним суб`єктом звернення з даною вимогою є обтяжувач - ПАТ "ВБР";

- 04.09.2017 ФГ "Сніжинка" також зверталося до ПАТ "ВБР" з заявою про вчинення дій з реєстрації припинення обтяжень, яка була направлена на адресу банку рекомендованим листом номер 411, проте, вказана заява залишена без відповіді та задоволення.

Порядок внесення до Державного реєстру обтяжень рухомого майна відомостей про виникнення, зміну та припинення обтяжень регламентується Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", Порядком ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого Постановою КМУ від 05.07.2004 № 830 (далі - Порядок) та Інструкцією про порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 29.07.2004 № 73/5 (далі - Інструкція).

Відповідно до статті 3 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна.

Статтею 4 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" визначено, що обтяження поділяються на публічні та приватні. Публічним є обтяження рухомого майна, яке виникає відповідно до закону або рішення суду. Приватні обтяження можуть бути забезпечувальними та іншими договірними. Забезпечувальним є обтяження, яке встановлюється для забезпечення виконання зобов`язання боржника або третьої особи перед обтяжувачем.

Відповідно до статті 11 вказаного Закону, обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом.

За приписами статті 42 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України. До Державного реєстру вносяться відомості про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження. Держатель Державного реєстру виконує, зокрема, такі функції: організує ведення Державного реєстру; приймає заяви і вносить записи до Державного реєстру про виникнення, зміну, припинення обтяжень рухомого майна, а також про звернення стягнення на предмет обтяження.

Підстави для внесення записів до Державного реєстру визначені статтею 43 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", за приписами частин 1-3 якої реєстрація обтяжень здійснюється на підставі заяви обтяжувача. Держатель або реєстратор Державного реєстру вносить запис до Державного реєстру про відомості, що містяться в заяві обтяжувача. Запису присвоюється реєстраційний номер. Обтяжувач у будь-який час може зареєструвати зміну відомостей про обтяження шляхом подання держателю або реєстратору Державного реєстру заяви. На підставі цієї заяви держатель або реєстратор Державного реєстру вносить відповідні зміни до попереднього запису про обтяження.

Відповідно до частини 4 статті 43 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі статтею 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження.

Відповідно до частини 5 статті 43 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження.

Держателю та реєстраторам Державного реєстру забороняється вимагати від обтяжувача подання додаткових документів чи інформації, а також перевіряти достовірність і обґрунтованість відомостей, що містяться в заяві. Обтяжувач несе відповідальність згідно із законом за достовірність відомостей, що містяться в заяві (ч. 7 ст. 43 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень").

Згідно приписів ч. 3 ст. 44 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

Вищевказані норми Закону кореспондуються з п. 24 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2004 року № 830.

Відповідно до пп. 2.2.1. пункту 2.2. розділу 2 Договору застави, заставодержатель (кредитодавець) зобов`язаний після повного виконання обов`язків позичальника за Основним зобов`язанням (кредитним договором) та зобов`язань заставодавця (позичальника) за цим Договором (Договором застави) внести до Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про припинення обтяження Предмету застави (ТЗ) у строки та порядку, встановленому чинним законодавством України.

Частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Виходячи з системного аналізу ст. ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Тобто, відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних законом інтересів покладено саме на позивача.

У рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004р. Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч.1 ста.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права, слід зазначити, що таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одночасно з цим, з огляду на обраний позивачем спосіб захисту, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В свою чергу, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Отже, способи захисту за своїм призначенням можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що у пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Стаття 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE, Заява 28924/04) констатував: « 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18).

Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)».

Таким чином, Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 р. у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine) , заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 р. у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).

З урахуванням вищенаведеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2019 у справі №910/24141/16, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 30.07.2019, встановлено обставини зокрема, щодо припинення зобов`язань позивача за кредитним договором за Кредитним договором №MKLVU2.92105.002 від 31.01.2013, як і припинення права застави за Договором застави рухомого майна №ZXA019500.92105.003 від 31.01.2013, укладеним між ФГ "Сніжинка" та ПАТ "ВБР", відповідно до якого передано у заставу колісний трактор Беларус 892, 2007 року випуску, заводський номер 90804444, реєстраційний номер НОМЕР_4 , за Договором застави обладнання №ZXD029500.92105.004 від 13.12.2013, укладеним між ФГ "Сніжинка" та ПАТ "ВБР", відповідно до якого передано у заставу Оприскувач ОП-2000, 2012 року, Сівалку універсальну УПС-8, 2007 року, культиватор паровий причіпний КПП-8, 2011 року, Сівалку пневматичну СПУ-6, 2007 року, Борону АГД-4,5 2007, та за Договором застави рухомого майна №ZXA019500.88264.002 від 31.01.2013, і наведені обставини не підлягають повторному доведенню в силу частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

В свою чергу, внаслідок невчинення відповідачами необхідних заходів щодо припинення обтяження, згідно договорів застави та вилучення відповідних реєстраційних записів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна відповідно до Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", позивач, звертаючись до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів, визначив спосіб їх захисту шляхом зобов`язання ПАТ "ВБР" подати держателю або реєстратору Державного реєстру обтяжень рухомого майна заяву, за якою припинити обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що внесене за відповідними реєстраційними записами, та про зобов`язання ДП "НАІС" вилучити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна обтяження, що внесені за відповідними реєстраційними записами.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем правомірно заявлено вимоги як до відповідача-1, так і до відповідача-2, задоволення яких щодо відповідача-2 є предметом даного апеляційного розгляду в межах заявленої апеляційної скарги.

Згідно вимог ч. 1 ст. 593 Цивільного кодексу України, право застави припиняється у разі: припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави.

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про заставу", застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що зобов`язання, забезпечене заставою за договорами застави рухомого майна №ZXA019500.92105.003 від 31.01.2013, застави обладнання №ZXD029500.92105.004 від 13.12.2013 року, припиненими в повному обсязі, зобов`язання ФГ "Сніжинка" перед публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку" за Кредитним договором №MKLVU2.92105.002 від 31.01.2013 припинилося у зв`язку з зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 214 949,32 гривень за кредитом та 3 761,61 гривень за процентами, у рахунок зустрічних вимог ФГ "Сніжинка", які виникли на підставі Договору банківського поточного рахунку №TF.92105.001 від 29.01.2013, у зв`язку з чим відповідно до ч. 1 в ст. 593 Цивільного кодексу України застава за Договором застави рухомого майна №ZXA019500.92105.003 від 31.01.2013, за Договором застави обладнання №ZXD029500.92105.004 від 13.12.2013, за Договором застави рухомого майна №ZXA019500.88264.002 від 31.01.2013 також є припиненою.

За приписами ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього оправа чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 Цивільного кодексу України).

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що наявність у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна позивача за припиненими договорами застави рухомого майна №ZXA019500.92105.003 від 31.01.2013, №ZXD029500.92105.004 від 13.12.2013, №ZXA019500.88264.002 від 31.01.2013, обмежує право власності позивача у спосіб, який суперечить вищенаведеним вимогам закону, у зв`язку з чим вимоги позивача про задоволення позову в частині вимог до відповідача-2 щодо зобов`язань останнього зареєструвати в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про припинення обтяжень, що внесені за реєстраційними записами №№13515387, 14073887, 13515431 - є законними, обґрунтованими, позивачем обрано ефективний спосіб захисту, у зв`язку з чим відповідні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі про те, що норми Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" та Порядку містять алгоритм внесення/вилучення записів до/з Державного реєстру, дотримання якого є обов`язковим для виконання усіма суб`єктами правовідносин, оскільки вчинення реєстраційних дій у Державному реєстрі, зокрема, в аспекті внесення/вилучення записів до/з Державного реєстру - є похідним від виникнення/припинення обтяження, а відповідно до п. 24 Порядку саме на обтяжувача покладено обов`язок подати реєстратору відповідну заяву про зняття обтяження у випадку його припинення з підстав, встановлених законом, а спірні обтяження - є приватними в розумінні ст. 4 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», і обтяжувачем за ними є відповідач-1, їх реєстратором в Державному реєстрі було ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, яке до 03.07.2015 мало повноваження реєстратора Державного реєстру - судом апеляційної відхиляються як підстава для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині з огляду на те, що позов заявлено позивачем до відповідача-2 як до особи, яка є поточним адміністратором відповідного Державного реєстру, незалежно від того чи є вона правонаступником попереднього адміністратора, який вносив раніше відповідні відомості про обтяження, оскільки вчинення відповідних дій у Державному реєстрі покладено виключно на відповідача-2, як поточного адміністратора.

Вказана правова позиція узгоджується зокрема з позицією, висловленою в постанові Верховного Суду від 10.04.2018 по справі № 910/4308/17.

При цьому, суд апеляційної інстанції також враховує, що відповідач-2 листом від 15.05.2017 № 729/25.1-13/17 відмовився в добровільному порядку вносити відповідні відомості про припинення обтяження, а відповідач-1, як обтяжувач, взагалі ухилився від виконання обов`язку з надання відповідної заяви, що підтверджується наявними матеріалами справи та не було спростовано відповідачем-2 належними, допустимими та достатніми доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, а отже, права позивача є порушеними та підлягають захисту шляхом застосування ефективного засобу, який узгоджується з приписами ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, так і ст. ст. 2, 4 Господарського процесуального кодексу України.

Також, посилання скаржника на те, що йому після проголошення оскаржуваного рішення стало відомого, що за спірними обтяженнями було змінено обтяжувача майна на ТОВ «Фінансова компанія «Горизонт», що підтверджується електронними витягами з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 14.11.2019 № 63108095, 63109314, 63109364 - судом апеляційної інстанції відхиляються саме як підстава для скасування оскаржуваного рішення, оскільки відповідні зміни обтяжувача були вчинені/відбулись 31.10.2019, тобто вже після ухвалення оскаржуваного рішення, а отже, вказані обставини не підлягають дослідженню в контексті обставин справи щодо спірних правовідносин учасників спору та їх правової кваліфікації.

З урахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині вимог до відповідача-2 - є обґрунтованими та законними, були доведені належними, допустимими та достатніми доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, а тому підлягають задоволенню.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у вказаній справі.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2019 у справі №910/22746/17 за наведених скаржником доводів в межах апеляційної скарги - відсутні.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене Північний апеляційний господарський суд визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національні інформаційні системи" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2019 у справі №910/22746/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2019 у справі №910/22746/17 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Державним підприємством "Національні інформаційні системи".

4. Матеріали справи №910/22746/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено - 04.03.2020.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

С.О. Алданова