ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/156/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства Фармацевтична фабрика "ВІОЛА", адреса: 69063, м.Запоріжжя, вул. Академіка Амосова, 75, код ЄРПОУ 01973472
до Фізичної особи - підприємця Савенко Анатолія Івановича, адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1
про стягнення коштів
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство Фармацевтична фабрика "ВІОЛА" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Фізичної особи - підприємця Савенко Анатолія Івановича (відповідач) 16 630,00 грн. заборгованості за договором № 485/405 від 10.12.2018, яка є попередньою оплатою за товар, 460,63 грн. річних, 537,14 грн. інфляційних, 2 943,28 грн. пені та 831,50 грн. штрафу.

Судові витрати у вигляді судового збору, який з урахуванням уточненої заяви, складає 2 102,00 грн. просить покласти на відповідача.

Також, позивач просить розглядати справу у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2020, для розгляду справи було визначено суддю Прохорова С.А.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.01.2020 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини п`ятої статті 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Про розгляд справи сторони були повідомлені належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали про призначення справи до розгляду за адресами, вказаними у позовній заяві .

Проте ухвала суду, яка направлялася на адресу відповідача, повернута без вручення адресатові з позначкою поштового відділення "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення - відсутність адресату".

Судом перевірено адресу відповідача, згідно з наданого витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на 23.01.2020 року, місцезнаходження відповідача - АДРЕСА_1 та саме на цю адресу судом надсилались процесуальні документи, а позивачем позовна заява.

Позивач, про розгляд справи повідомлений належним чином, однак ухвала суду, яка направлялася на адресу позивач, також повернута без вручення адресатові з позначкою поштового відділення "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення - відсутність адресату".

Відповідно до вимог частин 1, 3 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Як визначено у п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення сторін про розгляд справи.

Ухвалою суду від 23.01.2020 було роз`яснено сторонам, що процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У встановлені судом строки додаткових письмових доказів, клопотань, заяв та пояснень від сторін до суду не надійшло.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висловленій у рішенні "Каракуця проти України", заявник повинен виявляти належну зацікавленість у розгляді справи.

Згідно з частиною третьою статті 252 ГПК України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з частиною четвертою статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

10.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю Фармацевтична компанія "ВІОЛА" (позивач) та Фізичною особою-підприємцем Савенко Анатолієм Івановичем (відповідач) було укладено договір №485/405.

Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. відповідач зобов`язався передати у власність позивача запасні частини до обладнання, згідно креслень позивача, в подальшому іменовано - "Товар", а позивач в свою чергу - прийняти та оплатити вартість Товару на умовах Договору. Найменування, № креслення, кількість та інші характеристики Товару, його ціна, терміни поставки вказуються в Специфікаціях, які є невід`ємними частинами Договору.

Також, умовами Договору визначено, що загальна сума Договору - у відповідності зі специфікаціями до цього Договору, але не може перевищувати 49999,00 грн. в рік (п.п.2.1.).

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до Специфікації №1 (додаток до Договору №1) відповідач був зобов`язаний поставити позивачу: ричаг ПС - 032.04 Cб у кількості 1 комплект, кулак ПС -032 Сб у кількості 1 комплект, загальна вартість Товару складає 27378,00 грн. Також, Специфікацією №1 було встановлено термін поставки - 25 робочих днів з правом дострокової поставки з моменту отримання передоплати та умови оплати: передоплата 70 % протягом п`яти днів з моменту підписання Специфікації, решта 30 % по письмовому сповіщенню про готовність Товару.

На виконання пункту 2 Специфікації №1, позивачем було перераховано відповідачу 70% передоплати в загальному розмірі 16630,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №10917 від 14.12.2018 року, копія якого міститься в матеріалах справи.

Проте, у встановлений Специфікацією № 1 строк, Товар не було поставлено позивачу, граничний термін поставки Товару - 21.01.2019 року.

Відповідач листом від 28.03.2019 звернувся до позивача з пропозицією перенести строки поставки Товару на 22.04.2019, однак Товар і в цей строк не було поставлено ПрАТ ФФ "ВІОЛА".

Оскільки відповідач в погоджені сторонами строки товар не поставив, 15.11.2019 року позивач направив на адресу відповідача претензію з вимогою поставки Товару за Договором або повернення коштів в розмірі 16630,00 грн., які були сплачені Позивачем в якості передоплати за замовлений Товар, та про сплату суми штрафу у розмірі 831,50 грн. та пені у розмірі 4687,84 грн..

Згідно п. 6.1. Договору за несвоєчасну поставку Товару Продавець сплачує Покупцю за кожен день прострочення поставки пеню від суми непоставленого Товару у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в періоди, за який нараховується пеня. Також п. 6.1. Договору передбачена відповідальність Продавця у вигляді штрафу в розмірі 5 % від суми оплаченого, але не поставленого в строк Товару. Суму пені та штрафу Продавець зобов`язаний сплатити протягом семи календарних днів, з дати направлення відповідної вимоги Покупця - п. 6.1. Договору.

Оскільки відповідач до теперішнього часу товар не поставив, такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи оцінку обставинам, вказаним позивачем в позовній заяві, суд зазначає наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами ч.1 ст. 202, ст. 205 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтями 6, 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст.638 Цивільного кодексу України).

Згідно приписів ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

За змістом статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч.6 ст. 265 Господарського кодексу України).

В силу приписів ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до умов Договору № 485/405 від 10.12.2018 року, термін поставки Товару визначається у Специфікаціях до Договору.

Згідно до Специфікації № 1, термін поставки Товару - 25 робочих днів з правом дострокової поставки з моменту отримання передоплати від Позивача.

Позивач зі свого боку виконав умови Договору, тобто сплатив суму передоплати у розмірі 70% від вартості Товару, що вбачається з платіжного доручення № 10917 від 14.12.2018. Проте відповідач умови Договору не виконав.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару (ст.664 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 197 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов`язання підлягає виконанню за місцем, визначеним законом, господарським договором, або місцем, яке визначено змістом зобов`язання.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Законом встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару (ст.664 Цивільного кодексу України).

Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, оплачений товар позивачу не поставив.

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку що позивач має право вимагати повернення зробленої ним на користь відповідача передплати за договором, оскільки відповідач свої договірні зобов`язання належним чином не виконав, товар за договором позивач не отримав.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач поставив позивачу товар, за який було проведено попередню оплату, а також відсутні докази повернення суми попередньої оплати.

З огляду на встановлені факти та враховуючи те, що відповідач не поставив позивачу товар, не повернув сплачену позивачем суму попередньої оплати в розмірі 16630, 00 грн., суд дійшов до висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Фармацевтична компанія "ВІОЛА" щодо стягнення з Фізичної особи-підприємця Савенко Анатолія Івановича 16 630,00 грн. попередньої оплати є обґрунтованими, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 537,14. - інфляційних нарахувань, 460,63 грн. - 3% річних, 2943,28 грн. пені та 831,50 штрафу суд зазначає наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Дійсно, відповідно до умов Договору, а саме п. 6 передбачено, що у разі несвоєчасної поставки Товару продавець сплачує покупцеві за кожень день прострочення поставки пеню від суми не поставленого товару у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який нараховується пеня. У випадку порушення поставки більше ніж на п`ять календарних дні, постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 5 % від суми оплаченого, але не поставленого в строк Товару.

Разом з тим, суд вважає, за необхідне зазначити, що вказані штрафні санкції можуть бути застосовані лише у тому випадку, коли покупець не відмовляється від прийняття товару, а очікує на належну його поставку. Натомість, у даному випадку позивач просив повернути йому попередню оплату, що свідчить про відмову від подальшої поставки цього товару. Отже, встановлені законом правові наслідки щодо вимог про повернення попередньої оплати у разі порушення строків повернення коштів не передбачають такого виду відповідальності, як стягнення штрафу, оскільки вимагаючи повернення коштів попередньої оплати, покупець тим самим задовольнився виконаним, відмовився від поставки (прийняття товару) і виконання договору продавцем, що виключає обов`язок останнього нести відповідальність за порушення строків поставки у вигляді неустойки за період з часу виникнення у позивача права вимоги повернення попередньої оплати до заявлення про це вимог.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто норма вказаної статті застосовується у разі виникнення між сторонами саме грошового зобов`язання, проте, як зазначалось вище, зобов`язання у відповідача в даному випадку виникло не грошове, а з приводу поставки товару за договором купівлі-продажу, від виконання якого позивач відмовився саме подавши позовну заяву до суду з вимогою про стягнення попередньої оплати.

Матеріали справи не містять вимог позивача до відповідача, з яких би чітко вбачалося, що позивач відмовився від поставки, у зв`язку з чим у відповідача виникло б саме грошове зобов`язання.

За таких обставин суд вважає нарахування матеріальних втрат на підставі ст. 625 ЦК України до того моменту, як позивач відмовився від поставки товару, необгрунтованим, тому вимоги позивача в цій частині задоволенню також не підлягають.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, відзив на позов не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню в частині стягнення 16 630,00 грн. попередньої оплати.

Також, суд має вирішити питання розподілу та стягнення судових витрат.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір, відповідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у разі задоволення позову покладається судом на відповідача пропорційно заводоволеним вимогам.

Інших судових витрат позивачем заявлено не було.

Керуючись статтями 2, 13, 73-74, 76-79, 86, 126, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Савенко Анатолія Івановича ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства Фармацевтична компанія "ВІОЛА" (69063, м. Запоріжжя, вул. Академіка Амосова, 75, ) - 16 630 (шістнадцять тисяч шістсот тридцять ) грн. 00 коп. попередньої оплати та 1 574,35 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Позивач - Приватне акціонерне товариство Фармацевтична компанія "ВІОЛА" (69063, м. Запоріжжя, вул. Академіка Амосова, 75, )

Відповідач - Фізична особа-підприємець Савенко Анатолія Івановича ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 )

Повне рішення складено "02" березня 2020 р.

Суддя С.А. Прохоров