ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року м. ОдесаСправа № 916/1591/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Філінюка І.Г.

суддів: Аленіна О.Ю., Лавриненко Л.В.

секретар судового засідання - Чеголя Є.О.

за участю:

від ФОП Гасюка Г.Г. - адвокат Наседкін О.І., ордер серії ОД № 407188, від 03.03.2020;

Представник Державного підприємства «Радіовимірювач» в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Державного підприємства «Радіовимірювач»

на рішення Господарського суду Одеської області від 27.11.2019

у справі № 916/1591/19

за позовом Державного підприємства «Радіовимірювач»

до відповідача Фізичної особи-підприємця Гасюка Георгія Георгійовича

про стягнення 220342,00 грн., -

головуючий суддя - Бездоля Д.О.

Час і місце ухвалення: 15:59:02 год., м. Одеса

Дата складання повного тексту 09.12.2019

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Радіовимірювач» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Гасюка Георгія Георгійовича, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором комісії на продаж продукції від 05.02.2014 № 600 в сумі 220342,00 грн.

Підставою позову позивач визначив неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором комісії на продаж продукції від 05.02.2014 № 600 в частині сплати коштів за реалізовану продукцію.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 27.11.2019 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Мотивуючи оскаржуване рішення суд першої інстанції зазначив, що з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що між сторонами дійсно виникли відносини на підставі договору комісії, разом з цим, єдиними належними доказами у матеріалах справи, які підтверджують факт передачі товару на реалізацію за спірним договором є акти приймання-передачі матеріальних цінностей від 27.01.2015 року про передачу відповідачу комплектів ПНС-32-1,25 у кількості 10 шт та комплектів вузлів СНЕО-20 у кількості 10 шт, водночас, вартість цієї продукції позивачем не доведена, як і її отримання відповідачем.

Місцевим господарським судом зазначено, що в матеріалах справи наявні платіжні документи, які підтверджують проведення відповідачем оплати за спірним договором, але без посилання на будь-які акти чи рахунки, за наявними у справі доказами у їх сукупності суд позбавлений можливості встановити, що саме ці акти є неоплаченими відповідачем.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивач належним чином не довів суду тих обставин, на які він посилається в обґрунтування заявлених вимог до відповідача.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням місцевого господарського суду, Державне підприємство «Радіовимірювач» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду Господарського суду Одеської області від 27.11.2019 у справі № 916/1591/19 скасувати повністю, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву частково у сумі 159 958 грн., задовольнити клопотання Позивача № 4 про залучення до матеріалів справи № 916/1591/19 документів Позивача (Додаток), задовольнити Клопотання Позивача № 5 про призначення та проведення судово-економічної експертизи (Додаток).

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Скаржник зазначає, що передавання Позивачем продукції Позивача на реалізацію Відповідачу підтверджується низкою документів Позивача, що містяться в матеріалах справи, а саме: специфікаціями, Актами прийому-передачі матеріальних цінностей на комісію згідно Договору, що підписані Позивачем та Відповідачем, банківськими виписками Позивача

Скаржник зазначає, що позивачем передано відповідачу на комісію продукції згідно Актів, складених згідно Специфікації №1, 2, 3, 5, 6 та Експрес - накладних на суму у 448813,2 грн. Згідно Банківських виписок АТ «Укрексімбанк» та інших банків надійшло від Відповідача на поточні рахунки Позивача кошти за передану на комісію продукцію у сумі 288 854, 62 грн., отже борг відповідача складає 159 958,00 грн.

Скаржник не погоджується з висновком суду, що здійснені відповідачем платежі у період з 09.07.2014 по 23.03.2018 на користь позивача на загальну суму 288584,62 грн. з посилання у призначенні платежу на спірний договір, не містять посилання на акти, рахунки або накладні, у зв`язку не прийняті судом, оскільки це не є обов`язковим відповідно до пункту 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Національного банку України від 04.07.2018 № 75. Скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність «ціни товару в актах прийому-передачі матеріальних цінностей, оскільки згідно Договору ціна продукції вказується не в актах прийому-передачі матеріальних цінностей, а в Специфікаціях до Договору.

Також, позивач не погоджується з висновком суду про відсутність в матеріалах справи «доказів реалізації відповідачем товару на спірну суму та доказів надходження спірних коштів на рахунок відповідача», оскільки останній не відповідає дійсним обставинам та спростовується даними Таблиці 1 «Калькуляція боргу Відповідача перед Позивачем за Договором комісії на продаж продукції (договору про передачу продукції на реалізацію) від 05.02.2014р. № 600» (Додаток).

В клопотанні про призначення експертизи позивач просить:

Призначити та провести судово - економічну експертизу документів Позивача (Державного підприємства «Радіовимірювач») щодо документального підтвердження боргу Відповідача (Фізичної особи - підприємця Гасюк Георгія Георгійовича) перед Позивачем у сумі 159 958 грн. в Київському науково-дослідному інституті судових експертиз (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6) та відповідно до абзацу 8 підпункту 1.2 пункту 1 розділу III Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998р. N 53/5, поставити наступне питання для проведення судово-економічної експертизи:

«Чи підтверджується документально заявлений Позивачем (Державним підприємством «Радіовимірювач») борг Відповідача (Фізичної особи - підприємця Гасюк Георгія Георгійовича) перед Позивачем у сумі 159 958 грн. за отриману та реалізовану Відповідачем продукцію згідно Договору (Договору комісії на продаж продукції (договору про передачу продукції на реалізацію) від 05.02.2014р. № 600) за період з 05.02.2014 по 03.06.2019?»

Оплату витрат на проведення судово - економічної експертизи документів покласти на позивача.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Гасюка Георгія Георгійовича просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 27.11.2019 - без змін.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.02.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною Державного підприємства «Радіовимірювач» на рішення Господарського суду Одеської області від 27.11.2019 у справі №916/1591/19. Призначено справу № 916/1591/19 до розгляду на 03.03.2020 о 14:00 год.

У судове засідання 03.03.2020 з`явився представник ФОП Гасюка Г.Г., який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду Одеської області від 27.11.2019 залишити без змін.

Представник Державного підприємства «Радіовимірювач» в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином.

В судовому засіданні 03.03.2020 протокольною ухвалою в задоволенні клопотання про залучення додаткових документів та клопотання про призначення по справі судово-економічної експертизи відмовлено, оскільки Державне підприємство «Радіовимірювач» під час розгляду справи судом першої інстанції не порушував питання проведення у даній справі судової експертизи з метою з`ясування усіх обставин справи.

Щодо залучення додаткових документів, то скаржником не доведено винятковості випадку неможливості надання суду першої інстанції зазначених документів, як не надано і доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до частини дванадцятої статті 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів переходить до розгляду апеляційної скарги по суті.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції.

05.02.2014 між Державним підприємством «Радіовимірювач» (комітент) та Фізичною особою-підприємцем Гасюком Георгієм Георгійовичем (комісіонер) було укладено договір комісії на продаж продукції (договір про передачу продукції на реалізацію) №600 (а.с.8, т.1), відповідно до п.1.1. якого комісіонер зобов`язується за дорученням комітента здійснити в інтересах останнього від свого імені угоду з продажу продукції, а саме перетворювачів напруги ПНС-32 та стабілізаторів напруги електронних однофазних СНЕО.

Згідно з п. 1.2. договору конкретні умови угоди, а саме найменування продукції; кількість продукції; фіксована сума, яку отримує комітент за одиницю проданої продукції та дата відвантаження наводяться у специфікаціях до даного договору.

Відповідно до п.п. 2.5., 2.6., 2.7. договору комісіонер зобов`язаний: інформувати комітента про реалізацію наданої на комісію продукції впродовж трьох робочих днів з дати її продажу у письмовому або електронному вигляді; вчасно виплачувати комітенту кошти за реалізовану продукцію згідно з п.6.1. цього договору; у випадку відсутності продажу продукції наданої комітентом впродовж шести місяців з дати її отримання повернути цю продукцію комітенту у випадку, якщо термін знаходження на комісії не продовжений за письмовою згодою сторін. Також у випадку отримання письмового повідомлення від комітента згідно п. 8.2. цього договору комісіонер повинен повернути вказану у такому зверненні продукцію.

Згідно з п. 4 договору передача майна на комісію здійснюється за актом у наступному порядку: місце передачі - склад комісіонера за адресою: АДРЕСА_2; транспортування - за рахунок комітента.

За умовами п.5.1. договору грошові кошти за реалізовану продукцію комітенту виплачуються комісіонером протягом двох тижнів з дати надходження коштів на його розрахунковий рахунок.

Відповідно до п. 6.1., 6.2. договору він укладається терміном на два роки з дати підписання обома сторонами. Договір може бути пролонгований за письмовою згодою сторін.

Згідно з п. 7.1. договору комісіонер у випадку існування фінансових зобов`язань або нереалізованої продукції комітента зобов`язаний відповідно розрахуватись по фінансовим зобов`язанням або повернути надану йому продукцію навіть після завершення строку дії цього договору.

За змістом п.п. 12.1, 12.2. договору у специфікаціях до даного договору вказується інформація про: найменування та кількість наданої комісіонеру продукції; фіксовану ціну, яку має отримати комітент за реалізацію комісіонером одиниці відповідної продукції; дату відправки комісіонеру продукції. Специфікації до даного договору становлять його невід`ємну частину.

02.09.2014 між сторонами було укладено додаткову угоду №1 (а.с.9, т.1), якою до вищевказаного договору було внесено зміни в частині банківських реквізитів комітента.

10.12.2014 між сторонами було укладено додаткову угоду №2 (а.с.10), в якій сторони внесли зміни в п.1.1. договору та виклали його в наступній редакції: комісіонер зобов`язується за дорученням комітента здійснити в інтересах останнього від свого імені угоду з продажу продукції, а саме: перетворювачів напруги ПНС-32, стабілізаторів напруги електронних однофазних СНЕО, комплектів вузлів перетворювачів напруги ПНС-32 та комплектів вузлів стабілізаторів напруги електронних однофазних СНЕО.

14.12.2015 між сторонами було укладено додаткову угоду №3 (а.с.11, т.1), якою сторони, зокрема, внесли зміни в п. 6.1. договору та виклали його в наступній редакції: цей договір набирає чинності з дати його підписання обома сторонами і діє до « 31» грудня 2016 року.

20.07.2018 позивачем було направлено на адресу відповідача претензію від 20.06.2018 №562 (а.с.12-16, т.1), в якій позивач вимагав сплатити заборгованість за реалізовану продукцію по вищевказаному договору комісії в сумі 205307,58 грн., а також надати позивачу звіт комісіонера про реалізовану продукцію. Аналогічну за змістом претензію від 20.07.2018 за №704 позивач повторно направив відповідачу 21.09.2018 (а.с.17-20, т.1).

Згідно товарно-транспортної накладної від 27.01.2015 (а.с.106, т.1) позивачем було здійснено відправлення для Гасюка Г.Г. за адресою, що значиться в договорі: АДРЕСА_2.

27.01.2015 між сторонами було підписано акти прийому-передачі матеріальних цінностей на комісію згідно договору №600 від 05.02.2014 (а.с.108, 111, т.1), згідно яких комітент передав, а комісіонер прийняв комплекти вузлів ПНС-32-1,25 у кількості 10 шт та комплекти вузлів СНЕО-20 у кількості 10 штук.

В матеріалах справи наявні рахунки-накладні: від 27.01.2015 №3 на суму 61006,20 грн.; від 27.01.2015 №4 на суму 109431,00 грн.; від 15.12.2016 №81 на суму 49320,00 грн.; від 23.11.2016 №75 на суму 25536,00 грн. (а.с.107, 109, 113, 115, т.1) щодо передачі відповідачу товару по спірному договору, які підписані представниками позивача, проте не містять підпису відповідача в графі «отримав». Відповідач проти отримання цього товару заперечує.

В матеріалах справи також наявні поштові накладні від 15.12.2016 та від 23.11.2016 про здійснення позивачем відправлення на ім`я Гасюка Георгія за адресою: АДРЕСА_1 , відділення №3, вид вантажу - вантаж, кількість місць 6 та 8 відповідно (а.с.112, 114, т.1). Позивач стверджує, що за цими накладними було направлено відповідачу продукцію на реалізацію за рахунками-накладними від 15.12.2016 №81 та від 23.11.2016 №75, в підтвердження зазначеної обставини позивачем надано суду заяви свідків (а.с.3, 4, т.1).

Крім того, в матеріалах справи наявні картки рахунків товару на комісію по спірному договору та картки складського обліку матеріалів (а.с. 116-125, т.1), які є документами внутрішнього обліку позивача та не підтверджують факту передачі продукції на реалізацію відповідачу.

З наявних в матеріалах справи платіжних документів (а.с.159-194, т.1) вбачається, що відповідачем у період з 09.07.2014 по 23.03.2018 було здійснено оплати на користь позивача на загальну суму 288584,62 грн. з посилання у призначенні платежу на спірний договір, в призначенні платежу відсутні посилання на акти, рахунки або накладні.

Позиція Південно - західного апеляційного господарського суду.

Причиною виникнення спору стало неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за укладеним між сторонами договором комісії в частині оплати коштів за реалізовану продукцію, передану позивачем за цим договором.

Відповідно до статті 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно з ч.ч. 1,2 статті 1013 ЦК України комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії. Якщо комісіонер поручився за виконання правочину третьою особою, він має право на додаткову плату.

Після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії (ч. 1 ст. 1022 ЦК України).

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (статті 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (стаття 526, 530 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (стаття 525 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно вищевказаних норм законодавства та умов укладеного між сторонами договору, предметом договору комісії є надання послуги, яка полягає у вчиненні комісіонером правочинів за дорученням комітента, а розрахунки між комітентом і комісіонером за фактом виконання цих доручень комісіонером здійснюються на підставі поданого комісіонером звіту.

В обґрунтування направлення продукції на адресу відповідача, позивач посилається на рахунки-накладні: від 27.01.2015 №3 на суму 61006,20 грн.; від 27.01.2015 №4 на суму 109431,00 грн.; від 15.12.2016 №81 на суму 49320,00 грн.; від 23.11.2016 №75 на суму 25536,00 грн. (а.с.107, 109, 113, 115, т.1) та поштовими накладними від 15.12.2016 та від 23.11.2016.

Однак, надані позивачем накладні не містять підписів представника відповідача та відтисків печатки, що не відповідає вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема, щодо обов`язковості такого реквізиту як особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В свою чергу, позивач не довів суду належними та допустимими доказами обставину отримання відповідачем усього товару за цими накладними, крім товару за актами прийому-передачі матеріальних цінностей, в яких не вказана ціна товару (а.с.108, 111, т.1). В матеріалах справи відсутні також докази реалізації відповідачем товару на спірну суму та надходження спірних коштів на рахунок

Водночас, слід звернути увагу на висновок Верховного Суду, який викладений в постанові від 27.08.2018 у справі №916/43/18, у відповідності до якого порушення правил оформлення, первинних документів не спричиняє їх недійсність, але безпосередньо впливає на можливість доведення стороною обставин, на підтвердження яких вона подала відповідні документи.

Матеріали справи свідчить, що спірними у ній є, в тому числі, доводи позивача на підтвердження своєї позиції щодо кількості, вартості та оплати направленої продукції відповідачу за договором комісії, зокрема 27.01.2015, 23.11.2016, 15.12.2016, які сприймаються судом апеляційної інстанції критично.

Натомість, переконливою є позиція суду першої інстанції, спрямована на встановлення та дослідження фактичних обставин справи, а саме, що між сторонами дійсно виникли на підставі договору відносини комісії, разом з цим єдиними належними доказами у матеріалах справи, які підтверджують факт передачі товару на реалізацію за спірним договором є акти приймання-передачі матеріальних цінностей від 27.01.2015 року про передачу відповідачу комплектів ПНС-32-1,25 у кількості 10 шт та комплектів вузлів СНЕО-20 у кількості 10 шт, водночас, вартість цієї продукції позивачем не доведена, як і її реалізацію відповідачем.

Водночас, в матеріалах справи наявні платіжні документи, які підтверджують проведення відповідачем оплати за спірним договором, але без посилання на будь-які акти чи рахунки, за наявними у справі доказами у їх сукупності, оскільки вони містять неконкретизовані (зведені) відомості про загальну кількість товару, не є можливим встановити, що саме ці акти є неоплаченими відповідачем.

Колегія суддів не приймає додаткові докази, а саме Акти - приймання передачі, які додані до апеляційної скарги, оскільки останні подані з порушенням правил встановлених порушення частини третьої статті 269 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позивачем не доведено винятковості випадку неможливості надання суду першої інстанції документів, які долучено до справи на стадії апеляційного розгляду згідно з клопотанням про залучення документів № 4 від 26.12.2019, як не надано і доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги, що ціна продукції вказується не в актах прийому-передачі матеріальних цінностей, а в специфікаціях до Договору, оскільки означені докази (спеціфікації) надані позивачем до суду першої інстанції після закриття підготовче провадження та під час розгляду справи по суті, отже по за межами процесуальних строків встановлених статтями 118, 207 ГПК України, які ухвалою в протокольній формі від 27.11.2019 судом залишено без розгляду, отже не може розглядатися судом апеляційною інстанцією.

Отже, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та наданих доказів, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, а також те, що позивачем належними, допустимими та достатніми доказами не доведено неналежного виконання відповідачем обов`язку з оплати реалізованої продукції відповідно до договору комісії від 05.02.1014 №600 за заявлений у позові період, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з вірним висновком місцевого господарського суду про відмову в позові.

Відповідно до статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, рішення Господарського суду Одеської області від 27.11.2019 у справі №916/1591/19 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства «Радіовимірювач» - без задоволення.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 ГПК України покладаються на Державне підприємство «Радіовимірювач».

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Одеської області від 27.11.2019 у справі № 916/1591/19 - залишити без змін.

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Радіовимірювач» - залишити без задоволення.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державне підприємство «Радіовимірювач».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 05.03.2020.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

суддя О.Ю. Аленін

суддя Л.В. Лавриненко