ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/3965/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Пром-ЮА Груп", м. Луцьк
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Ротормаш", м. Харків
про стягнення 359448,13 грн.
за участю представників учасників справи:

позивача - Титаренко О.С.

відповідача - Розуменко М.І.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Пром-ЮА Груп", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Ротормаш", в якому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 24.12.2019, просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти за поставлений, але не оплачений товар у розмірі 359448,13 грн., у тому числі: кошти за неоплачений товар у розмірі 291028,30 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання у розмірі 56562,05 грн.; три проценти річних від простроченої суми у розмірі 6185,50 грн.; інфляційні нарахування у розмірі 5672,28 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань по договору поставки №150119/1 від 15.01.2019 щодо повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 06.12.2019 позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду.

Відповідач проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 26.12.2019, та просив суд відмовити в його задоволенні. Зокрема, в обґрунтування заперечень проти позову вказував на невірний розрахунок позивача щодо інфляційних втрат.

У судовому засіданні 03.03.2020 представник позивача підтримав позов та просив суд його задовольнити.

Присутній у судовому засіданні 03.03.2020 представник відповідача при ухваленні рішення просив суд врахувати правову позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, суд встановив наступне.

15.01.2019 між ТОВ "Торговий дім "Пром-ЮА Груп" (позивач, постачальник) та ТОВ "НВФ "Ротормаш" (відповідач, покупець) був укладений договір поставки №150119/1, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти його і оплатити за цінами і в кількості відповідно до умов цього договору. Найменування, асортимент, кількість, умови поставки, ціна і строки поставки товару вказуються і погоджуються сторонами в специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору. Специфікація підписується на кожну окрему поставку товару (п.п. 1.1, 1.2 договору).

Згідно п. 2.1 договору, загальна кількість і номенклатура товару визначається згідно специфікаціям, які є невід`ємними частинами цього договору.

Згідно розділу 3 договору, ціна за одиницю товару визначається згідно специфікаціям, які є невід`ємними частинами цього договору. Загальна сума договору визначається сукупністю специфікацій, які є невід`ємною частиною договору. Після перерахування попередньої оплати ціни на товар не підлягають зміні в бік збільшення.

Згідно п. 4.1 договору, покупець здійснює перерахування вартості товару на умовах, зазначених в специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 10.1 договору, він набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2019 року, проте, в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань і взаєморозрахунків за цим договором.

15.01.2019 сторонами була підписана специфікація №1 до договору поставки №150119/1 від 15.01.2019, відповідно до умов якої, поставляється товар на загальну суму 1162269,00 грн. з ПДВ; умови поставки: склад покупця за рахунок продавця; умови оплати - покупець проводить попередню оплату в розмірі 30% вартості товару протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту виставлення рахунку та підписання цієї специфікації, 70% по факту отримання товару на склад покупця шляхом розстрочення платежу наступним чином - щотижня (платіжний день четвер), в сумі не меншій 100000,00 (сто тисяч гривень 00 коп.) гривень до повної оплати даної специфікації; товар, що поставляється продавцем за цим договором, повинен супроводжуватися оригіналами наступних документів: рахунок-фактури на товар; видаткової накладної; товаротранспортної накладної; сертифікатом якості заводу-виробника; строки поставки - протягом 20 (двадцяти) робочих днів від дати отримання передоплати покупця; дана специфікація не змінює інших умов договору № 150119/1 від 15.01.2019 та є його невід`ємною частиною.

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 1211709,00 грн., що підтверджується видатковими накладними №96 від 06.02.2019, №106 від 08.02.2019, №195 від 11.03.2019. При цьому, товар згідно видаткової накладної № 195 від 11.03.2019 був поставлений 11.03.2019 та специфікація по даній видатковій накладній сторонами договору підписана не була. Строки оплати за поставлений товар договором не визначені.

Проте, відповідач поставлений товар повністю не оплатив.

11.09.2019 за вих.номером 11/09/19/3 позивачем на адресу відповідача був направлений лист-вимога, в якому позивач вказував на порушення відповідачем умов договору та специфікації щодо повної та своєчасної оплати товару та вимагав невідкладно в день отримання даного листа здійснити погашення існуючої заборгованості в сумі 437408,55 грн. Проте, відповіді на лист-вимогу позивача відповідачем надано не було.

Станом на день розгляду справи у суді заборгованість відповідача складає 291028,30 грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Тобто, законодавець покладає на постачальника обов`язок здійснити поставку товару, а споживач зобов`язаний його прийняти і оплатити.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Станом на момент розгляду справи, відповідач заборгованість не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу. Враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати поставленого товару на суму 291028,30 грн.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 56562,05 грн. пені.

Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені статтею 611 Кодексу. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 ЦК України та частини першої статті 230 ГК України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом частин четвертої і шостої статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною шостою статті 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 ГК України. (Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі №3-53гс15).

Відповідно до п. 7.4 договору, за порушення строків оплати, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення, але не більше 5% вартості готового товару до відвантаження. Штрафні санкції за порушення строків перерахування попередньої оплати до покупця не застосовуються.

З наявного в матеріалах справи розрахунку пені вбачається, що позивачем розрахунок здійснено з урахуванням положень зазначених норм законодавства та договору, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 56562,05 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 6185,50 грн. та інфляційних втрат в розмірі 5672,28 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Судом враховано, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому, сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Перевіривши правильність нарахування інфляційних втрат та 3% річних, суд дійшов висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, здійснено позивачем арифметично вірно, а тому позовні вимоги в частині стягнення інфляційних у розмірі 5672,28 грн. та 3% річних у розмірі 6185,50 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, не спростованими відповідачем та визнаються судом такими, що підлягають задоволенню.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Отже, враховуючи заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог та клопотання останнього, висловлене у вказаній заяві, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету України судовий збір у розмірі 1080,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Ротормаш" (61060, м. Харків, пр. Льва Ландау, 171, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Пром-ЮА Груп" (43006, Волинська область, м. Луцьк, вул. Вахтангова, 14, офіс 1-38, ) - 291028,30 грн. основного боргу, 56562,05 грн. пені, 6185,50 грн. три проценти річних, 5672,28 грн. інфляційних нарахувань та 5391,73 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Пром-ЮА Груп" (43006, Волинська область, м. Луцьк, вул. Вахтангова, 14, офіс 1-38, ) з Державного бюджету України 1080,00 грн. судового збору, сплаченого платіжним дорученням №2055 від 28.11.2019, про що постановити відповідну ухвалу.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Пром-ЮА Груп" (43006, Волинська область, м. Луцьк, вул. Вахтангова, 14, офіс 1-38, ).

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Ротормаш" (61060, м. Харків, пр. Льва Ландау, 171, ).

Повне рішення підписано 12 березня 2020 року.

Суддя О.В. Погорелова