РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.02.2020Справа № 910/16095/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Дьогтяр О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовом Фермерського господарства «Агроінвест-Топилище»

до Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу»

про стягнення 25 147,73 грн

Представники сторін:

Від позивача не з`явились

Від відповідача Глущенко С.В. за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фермерське господарство «Агроінвест-Топилище» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» (далі - відповідач) про стягнення 25 147,73 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем його обов`язку своєчасно та в повному обсязі оплатити товар, поставлений позивачем на виконання умов договорів поставки № 53 та № 54 від 04.07.2019.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача грошові кошти в загальному розмірі 25 147,73 грн, з яких: 22 279,02 грн - основний борг, 2 349,33 грн - пеня, 207,48 грн - 3% річних, 311,90 грн - інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2019 відкрито провадження у справі № 910/16095/19 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

03.12.2019 до суду надійшов поданий відповідачем відзив на позовну заяву, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог, у тому числі, з огляду на те, що про існування договорів поставки № 53 та № 54 від 04.07.2019 відповідач дізнався лише отримавши дану позовну заяву. Вказані договори, за твердженням відповідача, були укладені директором філії без погодження вчинення таких правочинів Державним підприємством та з перевищенням директором філії його повноважень.

Крім того, у вищевказаному відзиві відповідача на позовну заяву містилось клопотання про розгляд справи з викликом представників сторін.

17.12.2019 позивач через канцелярію суду подав відповідь на відзив, в якій учасник справи надав пояснення на заперечення відповідача, зазначив, що підтвердженням здійснення поставки є підписані сторонами видаткові накладні. При цьому, наявність певних недоліків у оформленні видаткових накладних не позбавляє їх юридичної сили. Також позивач послався на недоведеність факту перевищення директором відповідача повноважень щодо укладення спірних договорів поставки, оскільки відповідно до Положення про філію відповідача керівник філії мав обмеження щодо укладання договорів на суму, що перевищує 20 000,00 грн., однак як договір, так і окремо підписані видаткові накладні не перевищують 20 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2020 вирішено здійснювати розгляд справи № 910/16095/19 в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено судове засідання на 21.01.2020, запропоновано відповідачу надати належним чином засвідчену копію положення про Волинську філію Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», а також направити вказані документи позивачу, докази чого подати суду.

17.01.2020 через канцелярію суду позивач подав клопотання про відкладення розгляду справи, продовження процесуального строку вирішення спору на 15 днів.

У судовому засіданні 21.01.2020 представник відповідача подав клопотання про оголошення перерви у судовому засіданні у зв`язку з наміром сторін щодо мирного врегулювання спору.

Ухвалою суду від 21.01.2020 відкладено розгляд справи на 31.01.2020.

30.01.2020 через канцелярію суду позивач подав клопотання про відкладення розгляду справи, продовження процесуального строку вирішення спору на 15 днів.

У судовому засіданні 31.01.2020 представник відповідача подав клопотання про продовження строку розгляду справи у зв`язку з проведенням між сторонами переговорів про підписання мирової угоди, яка буде подана до суду протягом 15 днів.

Суд відклав розгляд справи на 13.02.2020.

У судове засідання 13.02.2020 з`явився представник відповідача, доказів вирішення спору між сторонами шляхом мирного врегулювання спору, підписання мирової угоди не надав. Представник позивача не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до ст. 120 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи, визначений процесуальний строк для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд вбачає за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами, без участі уповноваженого представника позивача.

Судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представника відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне:

04.07.2019 між Фермерським господарством «Агроінвест-Топилище» (позивач, постачальник за договором) та Державним підприємством «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» (відповідач, покупець за договором) було укладено Договір поставки №53, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати у власність, а покупець належним чином прийняти і оплатити товар: «Інтермаг-Бор», у кількості 31,98 літри, загальною вартістю 2 745,48 грн разом з ПДВ (п.1.1 Договору).

Також 04.07.2019 між Фермерським господарством «Агроінвест-Топилище» (позивач, постачальник за договором) та Державним підприємством «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» (відповідач, покупець за договором) було укладено Договір поставки № 54, відповідно до умов якого, постачальник зобов`язується передати у власність, а покупець належним чином прийняти і оплатити товар: «Пропульс 4х5л», у кількості 9,3 літри, загальною вартістю 19 533,26 грн разом з ПДВ (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.2.1 Договору № 53 та Договору № 54 (надалі -Договори) визначено, що передача товару у власність покупця здійснюється окремими партіями, згідно правил Інкотермс-2010, на складі постачальника. Відвантаження товару здійснюється за рахунок постачальника.

Право власності на товар переходить до покупця з моменту отримання товару покупцем від постачальника (п. 2.3 Договорів).

Згідно з п.2.4 Договорів, приймання-передача товару здійснюється по кількості та якості у місці зберігання товару згідно з встановленими вимогами про порядок приймання: по кількості - відповідно до ваги, що зазначена у накладній на товар; по якості - згідно документа (аналіз на карточка, посвідчення про якість, видані елеватором), що підтверджує якість товару і відповідно до вимог діючого на Україна ДСТУ, ГОСТУ, параметрам, державним стандартам та всім якісним характеристикам для певного виду товару, встановлених чинним законодавством України.

Умовами пунктів 2.7 Договорів сторони погодили, що оплата здійснюється на підставі безпосередньо даного договору чи видаткової накладної, що зазначається в призначенні платежу покупцем. Підставою для оплати також може бути рахунок-фактура, виставлений постачальником, покупець вважається таким, що прострочив виконання своїх зобов`язань у випадку неоплати товару у строки, визначені цим договором чи специфікацією не залежно від того, чи виставлявся постачальником рахунок-фактура.

Відповідно до п. 2.8 Договорів, покупець зобов`язується сплатити вартість товару у строки, вказані у рахунку, а у випадку коли рахунок не виставлявся - у день отримання товару згідно видаткової накладної, якщо у специфікації не вказано інше. Днем оплати вважається день зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Згідно з п. 6.1 Договорів, договір вступає в дію з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2019, а щодо взаєморозрахунків, включаючи виплати штрафних санкцій, гарантійних зобов`язань - до повного їх виконання.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач за видатковою накладною № 108 від 08.07.2019 здійснив поставку відповідачу обумовленого договором № 53 від 04.07.2019 товару на суму 2745,48 грн, за видатковою накладною № 100 від 08.07.2019 поставив товар по договору поставки № 54 від 04.07.2019 на суму 19 533,26 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що відповідач, у порушення договірних зобов`язань, розрахунки за отриманий товар не здійснив, вартість неоплаченого товару складає 22 279,02 грн. Також за прострочення виконання зобов`язань за договорами позивачем заявлено до стягнення з відповідача 2 349,33 грн пені відповідно до п. 4.2 договорів, 207,48 грн 3% річних, 311,90 грн інфляційні втрати.

Відповідач оспорює факт отримання товару, зазначаючи про дефекти первинних документів, зокрема, відсутність зазначення посади, ім`я та прізвища особи, що здійснила приймання товару від імені відповідача, реквізитів довіреностей, стверджує про перевищення повноважень директором Волинської філії ДП «ЦСЕНСМ» Романчуком С.А. при підписанні договорів поставки № 53, № 54 від 04.07.2019.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, суд виходив з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частинами 1, 6 ст. 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексу України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

В силу положень ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

У відповідності до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань з повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару належним чином підтверджений матеріалами справи та відповідачем не спростований.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів здійснення оплати відповідачем поставленого позивачем товару, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача 22 278,74 грн основної заборгованості. При цьому, суд виходив з того, що позивачем при здійсненні розрахунку основної заборгованості у заявленій сумі було допущено арифметичну помилку, оскільки зі змісту позовної заяви та первинних документів встановлено, що спір у справі виник щодо оплати поставленого товару за видатковими накладними № 100 на суму 19 533,26 грн та № 108 від 08.07.2019 на суму 2745,48 грн, загальна вартість поставленого товару за якими складає 22 278,74 грн., а не 22 279,02 грн, як зазначає позивач.

За таких обставин, вимоги в частині решти суми 28 коп основної заборгованості судом не задовольняють у зв`язку з необґрунтованістю та безпідставністю нарахування.

Одночасно суд відхиляє твердження відповідача щодо укладення договорів зі сторони відповідача директором Волинської філії Романчуком С.А. з перевищенням повноважень, оскільки доказів визнання вказаних договорів недійсними у встановленому законом порядку матеріали справи не містять.

При цьому, положеннями статті 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, що відповідачем у даній справі не спростовано.

Крім того, судом також відхиляються доводи відповідача щодо неотримання від позивача обумовленого договором товару, оскільки матеріали справи містять копії видаткових накладних № 100 від 08.07.2019 та № 108 від 08.07.2019 які містять підписи постачальника та отримувача та відповідні печатки підприємств.

Крім того, в матеріалах справи наявна копія податкової накладної № 108 від 08.07.2019, яка зареєстрована в Державній податковій службі України 18.07.2019, що також підтверджує здійснення позивачем господарської операції з поставки відповідачу товару.

Відповідно до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Статтею 1 цього Закону встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Тому суд визнає вказані видаткові накладні належними і достатніми доказами виконання договору між сторонами у справі та підставою для здійснення розрахунків.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 2 статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 вказаної статті).

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (частина 6 статті 232 ГК України).

Відповідно до пункту 4.2 Договорів передбачено, що у разі невиконання покупцем своїх зобов`язань щодо своєчасного здійснення оплати за поставлений товар/партію товару, покупець сплачує постачальнику штрафну санкцію в розмірі 0,1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Після здійснення перевірки правильності нарахування заявленої позивачем пені у розмірі 2349,33 грн за період з 09.07.2019 по 31.10.2019 прострочення, суд дійшов висновку про задоволення відповідної позовної вимоги в повному обсязі, в межах розрахунку позивача.

Згідно з п. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляційних втрат, трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (п. 2 ст. 625 ЦК України).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, судом встановлено, що розрахунок 207,48 грн 3% річних, 311,90 грн інфляційних втрат проведено позивачем відповідно до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення 22 278,74 грн основної заборгованості, 2349,33 грн пені, 207,48 грн 3% річних, 311,90 грн інфляційних втрат. В решті суми 29 коп. суд відмовляє у зв`язку з необґрунтованістю та безпідставністю нарахування.

Витрати по сплаті судового збору з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо вимоги про відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2700,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 03.10.2019 між позивачем (замовник) та адвокатом Грищенком О.М. (виконавець за договором) був укладений договір про надання адвокатських послуг (правової допомоги) № 03-10-20197, предметом якого є надання виконавцем замовнику правової допомоги щодо аналізу правовідносин між замовником та Державним підприємством «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», які виникли на підставі договору поставки № 53 від 04.07.2019 та договору поставки № 54 від 04.07.2019, надання консультацій з приводу можливого стягнення існуючого розміру заборгованості та законодавчо доцільного обґрунтованого стягнення з боржника розміру пені, штрафу, збитків, 3% річних, інфляційних втрат тощо у зв`язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником перед замовником зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару за договорами, підготовки та написання від імені замовника до господарського суду позовної заяви, представництво інтересів замовника у суді під час розгляду судової справи за поданим позовом, здійснення інших процесуальних заходів направлених на виконання умов та обов`язків виконавця за даним договором.

За умовами п. 1.2 договору, правова допомога за цим договором вважається наданою та виконаною з моменту підписання уповноваженими представниками сторін Акту здачі-приймання виконаних робіт щодо надання правової допомоги.

До позовної заяви надано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 3888 від 29.10.2009 на ім`я Грищенка О.М., довіреність від 03.10.2019, якою позивач уповноважив Грищенка О.М. на представлення інтересів ФГ «Агроінвест-Топилище», у т.ч. в судах України усіх рівнів.

Згідно з п. 3.1 договору про надання правової допомоги, сторони погодили, що вартість виконаних правових послуг визначається в актах здачі-приймання робіт (надання послуг), виходячи із визначеного розміру робіт (послуг).

До матеріалів справи долучено позивачем копії Акту здачі-приймання виконаних робіт (послуг) по договору від 31.10.2019 на суму 2700,00 грн, в якому визначено перелік виконаних робіт за період з 03.10.2019 по 31.10.2019 з зазначенням обсягу витраченого часу; платіжне доручення № 657 від 31.10.2019 на суму 2700,00 грн оплати послуг/робіт за професійну правничу допомог (послуги адвоката) згадано договору № 0310-2019/7 від 03.10.2019.

При цьому, судом враховано, що відповідачем не було подано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі. Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідачем не заявлялось.

З огляду на наведене, витрати на правову допомогу адвоката, згідно з приписами ст. 129 ГПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 2699,97 грн.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 123,129, 233, 237-240, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» (04112, м. Київ, вул. Олени Теліги, буд. 8; ідентифікаційний код 37884028) на користь Фермерського господарства «Агроінвест-Топилище» (45341, Волнська обл., Іваничівський р-н, с. Топилище; ідентифікаційний код 34626298) основну заборгованість у сумі 22 278,74 грн (двадцять дві тисячі двісті сімдесят вісім грн. 74 коп), пеню у розмірі 2 349,33 грн (дві тисячі триста сорок дев`ять грн. 33 коп), 3% річних у розмірі 207,48 грн (двісті сім грн. 48 коп), інфляційні втрати у розмірі 311,49 грн (триста одинадцять грн. 49 коп), витрати зі сплати судового збору в розмірі 1920,98 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять грн. 98 коп) та витрати на правничу допомогу в розмірі 2699,97 грн. (дві тисячі шістсот дев`яносто дев`ять грн. 97 коп.).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 10.03.2020.

Суддя О.Г. Удалова