СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2020 р. Справа № 917/551/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А. , суддя Сіверін В.І. ,

при секретарі судового засідання Стойки В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача, Балла В.В., адвокат,

від відповідачів, не з`явились,

від третьої особи 1, Ромашин В.М., адвокат,

від третьої особи 2, не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача за вх. №3301 П/1 на рішення господарського суду Полтавської області від "12" вересня 2019 р. (повний текст складено 19.09.2019, суддя Семчук О.С.) у справі № 917/551/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Акурейра", м.Київ,

до відповідачів

1.Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, м.Полтава,

2.Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір`я молокопродукт", м.Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів

1.Товариство з обмеженою відповідальністю "Україна 2001", смт Теофіполь, Теофіпольський район, Хмельницька область,

2.Селянське (Фермерське) господарство "Зоря", с.Заріччя, Овруцький район, Житомирська область,

про зняття арешту з майна

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Акурейра" (далі - позивач/ ТОВ "Акурейра") звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (далі - перший відповідач ГТУЮ у Полтавській області) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір`я молокопродукт" (далі - другий відповідач ТОВ "Білогір`я молокопродукт") про зняття арешту з майна.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що ним набуто право власності на спірне майно на підставі договору застави (іпотеки) № PL 11-464/29-1 від 13.09.2011, але на це майно накладений арешт, що позбавляє позивача можливості розпоряджатися ним.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 25.04.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 23.05.2019; до участі у справі залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" (далі - перша третя особа ТОВ "Україна 2001") та Селянське (фермерське) господарство "Зоря" (далі друга третя особа СФГ "Зоря").

Господарським судом Полтавської області у справі № 917/551/19 прийнято рішення від 12.09.2019 р., яким у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення обґрунтовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що він є власником арештованого рухомого майна.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Акурейра» звернулася до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення по справі скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. Вважає, що рішення по справі прийнято судом першої інстанції з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права без врахування усіх обставин справи. Зокрема посилається, що право власності на рухоме майно у нього виникало на підставі правочину, а саме договору відступлення прав за договором застави ( іпотеки) від 06.11.2018 р. і акту зарахування майна до активів ТОВ «Акурейра» від 13.12.2018 р. Проте судом першої інстанції не надано належної правової оцінки всім доказам, якими позивач обґрунтував факт набуття права власності на заставлене майно в розумінні ст.334 ЦК України

04.11.2019 р. ухвалою Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Акурейра» залишено без руху з підстав, зазначених в ухвалі суду.

18.11.2019 до канцелярії Східного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про приєднання додаткових документів на виконання вимог попередньої ухвали, якими були усунуті встановлені раніше недоліки.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.11.2019 р. відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Акурейра» на рішення господарського суду Полтавської області від 12.09.2019 у справі № 917/551/19

04.12.2019 р. на адресу Східного апеляційного господарського суду засобами електронного зв`язку від Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна 2001» (перша третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача) надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просять закрити провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

05.12.2019 р. на адресу Східного апеляційного господарського суду від першого відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просять рішення по справі залишити без змін. Наполягають, що ГТУЮ у Полтавській області діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений Конституцією та законами України, жодним чином не порушив права та законні інтереси сторін виконавчого провадження, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги відсутні.

У зв`язку з відпусткою судді Россолова В.В., який входив до складу колегії, на підставі розпорядження керівника апарату суду від 06.12.2019 р. здійснено повторний автоматизований розподіл справи за наслідками якого визначено наступний склад колегії суддів: головуючий по справі суддя Склярук О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Дучал Н.М. (протокол від 06.12.2019 р.)

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.12.2019 р. розгляд справи призначено на 09.01.2020 р.

10.12.2019 р. звичайною поштою на адресу Східного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна 2001» надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просять рішення по справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

17.12.2019 р. від Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна 2001» (третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору) надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.12.2019 р., клопотання задоволено.

У зв`язку з перебуванням у відпустці на день розгляду справи, (09.01.2020), судді Дучал Н.М., яка входила до складу колегії суддів на підставі розпорядження керівника апарату суду від 08.01.2020 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи за наслідками якого визначено наступний склад колегії суддів: головуючий судді Склярук О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Россолов В.В.

У судовому засіданні, яке відбулося 09.01.2020 р. оголошувалася перерва до 28.01.2020 р. Зазначеною ухвалою також було задоволено клопотання першої третьої особи про проведення судового засідання в режимі відеоконференції .

У зв`язку з перебування 28.01.2020 р. у відрядженні головуючого по справі судді Склярук О.І. та судді Россолова В.В., який входить до складу колегії, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.01.2020 р. дату розгляду справи було змінено з 28.01.2020 р. на 11.02.2020 р.

28.01.2020 р. від першої третьої особи надійшли додаткові обґрунтування до відзиву на апеляційну скаргу, в яких зокрема наголошувалося, що на цей час у Гадяцькому районному суді Полтавської області знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Акурейра» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Білогір`я молокопродукт про визнання права власності на транспортні засоби, витребування майна із чужого незаконного володіння. Тобто, право власності на транспортні засоби, яким позивач обґрунтовує свої позовні вимоги в рамках справи №917/551/19, на цей час оспорюється у іншому судді.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Россолова В.В. на день розгляду справи, на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду від 11.02.2020 призначено повторний автоматизований розподіл справи за наслідками якого визначено наступний склад колегії суддів: головуючий по справі суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А., суддя Сіверін В.І. (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2020)

У судовому засіданні, яке відбулося 11.02.2020 р. оголошувалася перерва до 27.02.2020 р.

20.02.2020 р. на адресу Східного апеляційного господарського суду від першої третьої особи засобами електронного зв`язку, а 25.02.2020 р. засобами поштового зв`язку надійшли додаткові обґрунтування до відзиву на апеляційну скаргу, в яких перша третя особа звертає увагу суду, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «Акурейра», яке не наділено правом надавати фінансові послуги суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 Цивільного кодексу України, оскільки для зобов`язань що виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

У судове засідання, яке відбулося 27.02.2020 р. в режимі відеоконференції, з`явилися представник позивача та представник першої третьої особи.

Представник позивача підтримав свої вимоги, викладені у апеляційній скарзі.

Представник першої третьої особи проти задоволення позовних вимог та апеляційної скарги заперечував.

Інші представники сторін у судове засідання не з`явилися. Про час та місце проведення судових засідань сторони повідомлялися належним чином. Явка представників сторін не визнавалася обов`язковою.

Відповідно до приписів ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. (ст.270 ГПК України)

Заслухавши доповідь головуючого по справі (судді доповідача), дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, відзив першого відповідача на апеляційну скаргу, відзив першої третьої особи на апеляційну скаргу та додаткові обґрунтування до відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на нижче викладене.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

13.09.2011 між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Акціонерне товариство «ОТП Банк») та ТОВ "Білогір`я молокопродукт" (Клієнт за договором) укладено Договір про надання банківських послуг № CR 11-248/29-1 (далі Кредитний договір), за умовами якого банк надав Клієнту кредит строком до 31.08.2018.

В забезпечення виконання зобов`язань по Кредитному договору ТОВ "Білогір`я молокопродукт" (заставодавець за Договором) передав в заставу банку рухоме та нерухоме майно (надалі Заставне майно), про що 13.09.2011 укладено Договір застави (іпотеки) № PL 11-464/29-1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавловською І.О. та зареєстрований в реєстрі за № 4041 (далі - Договір застави), з доповненнями та змінами.

Протягом дії Договору застави перелік Заставного майна змінювався шляхом внесення доповнень до договору.

Відповідно до п. 11 Договору застави, звернення стягнення на Комплекс здійснюється на вибір банку (і) за рішенням суду, або (іі) на підставі виконавчого напису нотаріуса, або (ііі) згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, або (ііі) в іншому порядку, передбаченому чинним законодавством України. Використання банком позасудових способів звернення стягнення на Комплекс не позбавляє банк права звернутися до суду.

При цьому, згідно п. 1 Договору під поняттям Комплекс слід розуміти предмет іпотеки та/або предмет застави.

У пункті 14 Договору застави сторони договору погодили, що банк може задовольнити забезпечені заставою (іпотекою) за Договором застави боргові зобов`язання шляхом набуття права власності на Комплекс. Сторони встановлюють, що положення цього пункту, разом з іншими положеннями Договору застави являють собою окремий договір (правочин) про передачу заставодавцем права власності на Комплекс банку в рахунок виконання боргових зобов`язань.

02.11.2018 АТ «ОТП Банк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО-АВЕРС» права вимоги за Кредитним договором та Договором застави відповідно до договору про відступлення права вимоги та зміну кредитора б/н від 02.11.2018 та договору відступлення прав за Договором іпотеки (застави) від 02.11.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабаєвою А.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1883.

Відповідно до п. 1 договору відступлення прав за Договором іпотеки (застави) від 02.11.2018 у зв`язку з укладенням сторонами договору про відступлення права вимоги та зміну кредитора від 02.11.2018, за договором про надання банківських послуг № СR 11-248/29-1, що був укладений 13.09.2011, між первинним іпотекодержателем та ТОВ "Білогір`я молокопродукт", первинний іпотекодержатель відступає, а новий іпотекодержатель набуває всі права первинного іпотекодержателя, як сторони, що іменується - "Заставодержатель" та/або "Іпотекодержатель", які належать Первинному іпотекодержателю за Договором застави (іпотеки) № PL 11-464/29-1 від 13.09.2011, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавловською І.О. та зареєстрованим в реєстрі за № 4041, що укладений між первинним іпотекодержателем та іпотекодавцем, в обсязі та на умовах, що існують на момент вступу в силу договору (включаючи право звернення стягнення на предмет застави та іпотеки).

05.11.2018 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО-АВЕРС» відступило позивачу право вимоги за Кредитним договором на підставі Договору відступлення права вимоги, а 06.11.2018 - право вимоги за Договором застави згідно з Договором відступлення прав за Договором застави (іпотеки), посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабаєвою А.А. та зареєстрованим в реєстрі за № 1895.

Відповідно до п. 1 договору відступлення прав за Договором застави (іпотеки) від 06.11.2018 у зв`язку з укладенням між сторонами договору відступлення права вимоги від 05.11.2018, за договором про надання банківських послуг № СR 11-248/29-1, що був укладений 13.09.2011, між ПАТ "ОТП Банк" (правонаступником всіх прав та обов`язків якого є АТ "ОТП Банк") та ТОВ "Білогір`я молокопродукт" (іпотекодавець), первинний іпотекодержатель відступає, а новий іпотекодержатель набуває всі права первинного іпотекодержателя, як сторони, що іменується - "Заставодержатель" та/або "Іпотекодержатель", які належать Первинному іпотекодержателю за Договором застави (іпотеки) № PL 11-464/29-1 від 13.09.2011, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавловською І.О. та зареєстрованим в реєстрі за № 4041, що укладений між ПАТ "ОТП Банк" (правонаступником всіх прав та обов`язків якого є АТ "ОТП Банк") та іпотекодавцем, в обсязі та на умовах, що існують на момент вступу в силу договору (включаючи право звернення стягнення на предмет застави та іпотеки).

Згідно п. 3 Договору застави в силу застави (іпотеки), що виникла відповідно до умов Договору застави, Банк має право, у разі невиконання Клієнтом боргових зобов`язань, одержати задоволення своїх вимог за рахунок Комплексу переважно перед іншими кредиторами Заставодавця згідно чинного законодавства України.

Позивач стверджує, що він набув право вимоги за Кредитним договором, строк виконання за яким настав, та став новим заставодержателем майна за Договором застави. На підтвердження вказаного позивачем надано витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) № 57443242 від 06.11.2018.

Оскільки, як зазначає позивач, на момент відступлення права вимоги за Кредитним договором та Договором застави заборгованість Боржника склала 42846753,15 грн. і при цьому виникало прострочення, позивач, як новий кредитор та заставодержатель, керуючись п. 15 Договору застави та чинним законодавством про заставу, звернувся до боржника з повідомленнями про усунення порушень № 17 від 06.11.2018, які направив цінними листами з описом вкладення та повідомленнями про вручення засобами зв`язку ПАТ «Укрпошта», а також передав повідомлення через нотаріуса (копії повідомлень та доказів направлення - в матеріалах справи) про наявне порушення умов Кредитного договору, що також містили вимогу про усунення порушення, погашення заборгованості та застереження про те, що у випадку непогашення боргу протягом 30 днів позивач буде реалізовувати належне йому право звернення стягнення на Заставне майно шляхом набуття права власності на нього в позасудовому порядку.

Повідомлення про усунення порушень за Кредитним договором отримано боржником 12.11.2018, що підтверджується роздруківкою з сайту ПАТ «Укрпошта», а також свідоцтвом від 22.11.2018, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабаєвою А.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1987.

Позивач також стверджує, що у встановлений ним 30-денний строк, що розпочався 12.11.2018 та закінчився 12.12.2018, боржник заборгованість за Кредитним договором не погасив.

Відповідно до п. 15 Договору застави Банк може задовольнити забезпечені заставою (іпотекою) за Договором застави Боргові зобов`язання шляхом набуття права власності на Комплекс. Сторони встановлюють, що положення цього пункту, разом з іншими положеннями Договору застави являють собою окремий договір (правочин) про передачу заставодавцем права власності на комплекс банку в рахунок виконання боргових зобов`язань.

Позивач зазначає, що передача заставодавцем Банку права власності на комплекс вважається такою, що відбулася, і Банк вважається таким, що став власником комплексу, з дати надання/направлення банком письмового повідомлення заставодавцю про набуття банком права власності на комплекс.

13.12.2018 позивач передав боржникові повідомлення № 13/12/18-1 та №13/12/18-2 від 13.12.2018 про набуття права власності на заставне майно (рухоме та нерухоме) через невиконання ним вимог про погашення заборгованості за Кредитним договором, разом з висновками про вартість майна № № 1 - 4 від 30.11.2018, якими встановлена вартість 7197176,00 грн.

13.12.2018, на вказані повідомлення позивача, боржник надав заяви, якими підтвердив факт отримання ним повідомлень кредитора про набуття майна, а також підтвердив та визнав факт переходу права власності на заставне майно до позивача.

Позивач також вважає, що 13.12.2018, дотримуючись процедури, передбаченої ст. ст. 28, 29 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та керуючись Договором застави, він набув право власності на рухоме заставне майно, до складу якого входять також транспортні засоби. Крім того, позивач зазначає, що факт набуття ним права власності на рухоме заставне майно підтверджується також Актом зарахування майна до активів ТОВ «Акурейра» від 13.12.2018 та визнається боржником.

20.12.2018 позивач звернувся до Територіального сервісного центру № 5345 в місті Гадяч Полтавської області із заявою про перереєстрацію транспортних засобів, що входять до складу рухомого заставного майна за собою, однак 21.12.2018 позивачеві було відмовлено через арешти, що накладені на все рухоме майно боржника, в тому числі і транспортні засоби.

Вказані обставини підтверджуються Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звідки вбачається, що в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровані публічні обтяження рухомого заставного майна, право власності на яке, за твердженням позивача, перейшло до нього, а саме:

- 28.07.2016 № 15915155, арешт рухомого майна (все рухоме майно) на підставі постанови про арешт майна боржника та заборони на його відчуження № 51783146 від 28.07.2016, винесеної головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Хмельницькій області Горбатюк Т.В.;

- 25.11.2016 № 16064373, арешт рухомого майна (все рухоме майно) на підставі постанови про арешт майна боржника та заборони на його відчуження №52809361 від 23.11.2016, винесеної державним виконавцем Білогірським РВ ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області Дмитрієвим П.О.

Отже, на все спірне рухоме заставне майно, накладено арешти в рамках зведеного виконавчого провадження № 5180657, відкритого щодо другого відповідача, що за твердженням позивача обмежують його у здійсненні права власності на це майно.

Оскільки, виконавчі провадження № 51806578 та № 52809361, в рамках яких накладені арешти на майно Позивача, входять до складу зведеного виконавчого провадження № 51806578, що знаходиться на примусовому виконанні у ВПВР УДВС ГТУЮ в Полтавській області, позивач 20.12.2018 р. звернувся до першого відповідача з листом про усунення порушень прав на розпорядження своїм майном та виключення його з під арешту, на що отримав 27.12.2018 відповідь, якою перший відповідач відмовив у виключенні зазначеного майна з-під арешту через відсутність підстав та порадив звернутися до суду в порядку ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»

Позивач вважає, що арешти, накладені на рухоме майно позивача, мають наслідком обмеження його у реалізації права власності, зокрема, неможливості перереєструвати транспортні засоби за собою.

У зв`язку з чим, позивач звернувся до господарського суду з відповідним позовом та просив суд:

1) зняти арешти зі всього рухомого майна, що належить на праві власності ТОВ «Акурейра» та набуте ним на підставі Договору застави (іпотеки) № PL 11-464/29-1 від 13.09.2011, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавловською І.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 4041, що накладені:

- постановою від 26.07.2016 державним виконавцем Білогірського РВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області в рамках виконавчого провадження ВП № 51783146;

- постановою від 23.11.2016 державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Хмельницькій області в рамках виконавчого провадження № 52809361;

2) зобов`язати Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області звільнити з-під арештів все рухоме майно, що належить ТОВ «Акурейра» на підставі Договору застави (іпотеки) № PL 11-464/29-1 від 13.09.2011, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавловською І.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 4041, а саме: рухоме майно у кількості 1557 одиниць та транспортні засоби у кількості 41 одиниця. Повний перелік майна вказано у прохальній частині позовної заяви (т. 1, а.с. 10-28).

Як зазначалося вище, у задоволенні позовних вимог судом першої інстанції було відмовлено у зв`язку з недоведеністю позивачем набуття права власності на спірне рухоме майно.

Судова колегія також приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на нижче викладене.

Предметом позову у цій справі є матеріально-правова вимога ТОВ "Акурейра" до відповідачів ГТУЮ у Полтавській області та ТОВ "Білогір`я молокопродукт" про зняття арешту з рухомого заставного майна та про зобов`язання звільнити майно з-під арешту.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що у даному випадку мають місце публічні відносини з виконання рішень суду повноваженими органами державної виконавчої служби шляхом з накладенням арешту на рухоме майно, а також відносини приватно-правового характеру, що випливають з договору застави, за яким в заставу передано спірне рухоме майно, на яке накладено арешт у виконавчому провадженні.

Стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Підставами для зняття арешту з майна є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Відповідно до частини 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", у всіх інших випадках, арешт з майна може бути знятий за рішенням суду.

Як свідчать матеріали справи, свої позовні вимоги позивач обґрунтовує переважним правом кредитора, який не є учасником виконавчого провадження, на заставлене майно, на яке державним виконавцем накладено арешт. Оскільки позивач не є стороною у межах виконавчого провадження , єдиним способом захисту своїх прав вважає звернення до суду з позовом про зняття арешту з заставленого майна. В якості відповідачів позивач зазначив Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області та Товариство з обмеженою відповідальністю «Білогір`я молокопродукт».

Судова колегія враховує, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). При цьому, відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби.

З огляду на наведене, Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області не може бути відповідачем у справі про зняття арештів з майна та зобов`язання звільнити майно з-під арештів, і як наслідок, позовні вимоги, заявлені позивачем до нього не підлягали задоволенню.

Що стосується позовних вимог до другого відповідача.

Як зазначалося вище, позивач звернувся до суду з позовними вимогами про зняття арешту з рухомого майна. Зазначені позовні вимоги позивач обґрунтовує наявним у нього правом власності на спірне рухоме майно. Про те, з вимогами про визнання права власності на спірне рухоме майно, позивач до суду не звертався.

Стаття 316 Цивільного кодексу України встановлює, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно приписів ст.319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно до приписів частини 1 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. ( ст.391 ЦК України)

Стаття 20 Закону України «Про заставу» встановлює, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Згідно п. 11 укладеного Договору застави звернення стягнення на Комплекс здійснюється на вибір банку (і) за рішенням суду, або (іі) на підставі виконавчого напису нотаріуса, або (ііі) згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, або (ііі) в іншому порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Статтею 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, одним з яких є передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом. У разі звернення стягнення на рухоме майно, яке є предметом декількох обтяжень, переважне право на проведення процедури звернення стягнення належить обтяжувачу з вищим пріоритетом. Якщо процедура звернення стягнення ініціює обтяжувач з нижчим пріоритетом, обтяжувач з вищим пріоритетом вправі протягом 30 днів з дня її ініціювання на підставі письмової вимоги припинити таке звернення стягнення обтяжувачем з нижчим пріоритетом та розпочати власну процедуру звернення стягнення.

Частиною 4 ст. 43 цього Закону визначено, що відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі ст. 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження.

Порядок ведення Реєстру затверджено постановою Кабінету Міністрів України 05.07.2004 № 830 (далі - Порядок).

Пунктом 4 Порядку визначено, що державна реєстрація відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження проводиться шляхом внесення до Реєстру запису.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 р у справі № 761/12539/15-ц та у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 р. у справі № 320/8269/15-ц реєстрація відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та письмове повідомлення боржника є необхідними діями для належного набуття права власності на майно. Вищевказані норми є імперативними.

Позивачем додано до позовної заяви копію витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) № 57443242 від 06.11.2018, згідно якого 06.11.2018 до Реєстру внесені запис про заміну обтяжувача ТОВ "Фінансова компанія "КРЕДО-АВЕРС" на ТОВ "Акурейра". Також позивачем надано копії повідомлень, адресованих боржнику.

Проте, докази внесення до Реєстру відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження новим обтяжувачем ТОВ "Акурейра" (відповідний витяг) в матеріалах справи відсутній.

У зв`язку з чим, судом першої інстанції було зроблено висновок, що позивачем не було надано достатніх доказів на підтвердження набуття ним права власності на спірне майно та відмовлено у задоволені позовних вимог.

Судова колегія зазначає, що при зверненні позивача з апеляційної скаргою позивачем в якості додатку до апеляційної скарги було надано докази внесення до Реєстру відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження новим обтяжувачем ТОВ «Акурейра». При цьому, клопотання щодо залучення цього доказу з зазначенням поважності підстав не надання його до суду першої інстанції, позивачем до суду не надавалося.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, зокрема, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на наведене, судова колегія позбавлена процесуального права прийняти новий доказ по справі та надати йому оцінку.

Крім того, відповідно до приписів ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 3 ст.74 ГПК України, встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. (ч.4 ст.74 ГПК України)

За таких обставин, позивач повинен був до позовної заяви надати усі наявні у нього докази, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги.

Судова колегія також бере до уваги, що позивач у позові просить суд зобов`язати Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області звільнити з-під арештів рухоме майно, що належить ТОВ «Акурейра» на підставі Договору застави (іпотеки) № PL 11-464/29-1 від 13.09.2011 у кількості 1557 найменувань та транспортні засоби у кількості 41 одиниці, в той час як, відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 56483992 від 01.05.2018 до реєстру внесені записи про заборону відчуження заставленого рухомого майна: обладнання (основні засоби), що знаходяться за адресом: Хмельницька обл., Білогірський р-н, смт. Білогір`я, що зазначено в редакції п. 25.2.1 Договору застави (іпотеки) № PL 11-464-29-1 від 13.09.2011 та 38 одиниць техніки. Також представник позивача у судових засіданнях неодноразово наголошував те, що перелік майна, яке він просить звільнити з-під арешту, вказаний відповідно до переліку майна, визначеного в договорі про зміну № 4 від 18.08.2017 до Договору застави.

Проте, у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна запис про заборону відчуження заставленого рухомого майна, вказаного в договорі про зміну № 4, відсутній.

Крім того, право власності позивача на спірне рухоме майно на цей час оскаржується у суді в рамках цивільної справи, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Акурейра» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Білогір`я молокопродукт» про визнання права власності на транспортні засоби, витребування майна із чужого незаконного володіння, що підтверджується копією ухвали Гадяцького районного суду Полтавської області від 10.01.2020 р., справа № 526/2469/19.

Що стосується посилання заявника апеляційної скарги на не врахування судом першої інстанції приписів ст.334 Цивільного кодексу України, який визначається момент набуття права власності за договором.

Стаття 334 Цивільного кодексу України закріплює, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підтвердження набуття права власності на рухоме майно, позивачем до позовної заяви надано акт зарахування майна до активів ТОВ "Акурейра" від 13.12.2018.

Зазначений акт, не є актом приймання-передачі, оскільки його складено та підписано лише представником ТОВ "Акурейра". Сам факт обліковування спірного майна на балансі позивача не є беззаперечним доказом набуття позивачем права власності на це майно.

Крім того, судова колегія враховує правову позицію Верховного Суду, яка висловлена у постанові Верховного Суду від 30.10.2019 у справі №683/2694/16-ц, згідно якої право власності на автомобіль виникає з моменту його реєстрації за новим власником відповідно до приписів Закону України "Про дорожній рух".

Матеріали справи не містять доказів реєстрації автомобілів за позивачем.

Крім того, статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Названий Суд також зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Згідно приписів ст. 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення;

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст.276 ГПК України)

В даному випадку, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції рішення по справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права у зв`язку з чим, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення по справі залишається без змін.

Судові витрати покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Акурейра", м.Київ, на рішення господарського суду Полтавської області від "12" вересня 2019 року у справі № 917/551/19 - залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду Полтавської області від "12" вересня 2019 року у справі № 917/551/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 03.03.2020

Головуючий суддя О.І. Склярук

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.І. Сіверін