ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

"10" березня 2020 р. Справа№ 925/1239/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Сітайло Л.Г.

Пашкіної С.А.

розглянувши заяву фізичної особи-підприємця Бочала В`ячеслава Михайловича

про забезпечення позову

у справі №925/1239/17

за позовом фізичної особи-підприємця Бочала В`ячеслава Михайловича

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ"

2. Комунального підприємства "Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаської області

про стягнення заборгованості у розмірі 6769593,00 грн та визнання неправочинними дій Комунального підприємства "Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації"

УСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Бочал В`ячеслав Михайлович звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" про стягнення коштів з урахуванням втрат внаслідок інфляції в сумі 6769593,00 грн за виконані роботи у 2003 та 2005 роках за договорами підряду від 24.08.2003 та від 03.11.2005 на об`єктах відповідача, розташованих у м. Черкаси між вул. Якубовського та вул. Ярославською.

В процесі розгляду справи місцевим господарським судом позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій останній просить також визнати дії відповідача-2 - Комунального підприємства "Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" неправочинними.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 05.03.2018 у справі №925/1239/17 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" на користь фізичної особи-підприємця Бочала В`ячеслава Михайловича 5985682 грн боргу за виконані будівельні роботи, з яких 1411048 грн основний борг, 4574634 грн 67 коп. втрати від інфляції. Провадження у справі в частині визнання дій Комунального підприємства "Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" неправочинними закрито. В решті позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2018 рішення Господарського суду Черкаської області від 05.03.2018 у справі №925/1239/17 скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 18.10.2018 постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2018 у справі №925/1239/17 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2019 рішення Господарського суду Черкаської області від 05.03.2018 у справі №925/1239/17 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 24.07.2019 постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2018 зі справи №925/1239/17 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 05.03.2018 у справі №925/1239/17 залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 18.02.2020 постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2019 скасовано, а справу відправлено на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Андрієнка В.В., судді Пашкіна С.А., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2020 відкрито апеляційне провадження у справі № 925/1239/17 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ".

Крім того, 05.03.2020 до суду апеляційної інстанції надійшла від позивача заява про забезпечення позову у справі №925/1239/17.

Витягом з протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 05.03.2020 заяву фізичної особи-підприємця Бочала В`ячеслава Михайловича про забезпечення позову передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Андрієнка В.В., судді Пашкіна С.А., Сітайло Л.Г.

Звертаючись із указаною заявою про забезпечення позову позивач зазначав, що Господарським судом Черкаської області 10.12.2019 був виданий наказ, щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" на користь позивача 5 985 682,00 грн боргу за виконані будівельні роботи, з яких 1 411 048,00 грн основний борг, 4 574 634,67 грн втрати від інфляції та судового збору в сумі 89 785, 24 грн. На підставі даного наказу Державною виконавчою службою Соснівського району 16.12.2019 прийнято Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60907066 про стягнення з ТОВ "СОИЛ" на користь Держави Україна та ФОП Бочал В`ячеслава Михайловича боргу в сумі 5 985 682,00грн + 89 785,24 грн. Довідавшись про наказ відповідач 1 в той же день, без будь яких підстав, 16 грудня 2019 року реалізував частину належного йому нерухомого майна, чим ускладнив виконання рішення першої інстанції по стягненню коштів в визначених розмірах.

Крім того, позивач указав, що відповідач 1 також, намагаючись ухилитись від виконання рішення судів, неодноразово звертався до Верховного Суду із касаційними скаргами та клопотаннями про зупинення виконання судового рішення, що на думку позивача ускладнить виконання рішення у даній справі.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на судовий захист.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Європейським судом у справі "Горнсбі проти Греції" зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

У рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Таким чином, господарський суд, будучи органом правосуддя, повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Тобто забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову, є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду зазначеним вище.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може унеможливити або утруднити виконання рішення по суті позовних вимог.

При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

В силу п. 4 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідачів, що кореспондується зі способами захисту порушеного права. Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.

Тож, заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має враховувати наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, а саме - чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Крім цього, при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

За приписами ч. 3 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна фізична та юридична особа згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем в обґрунтування заяви про забезпечення позову надано ксерокопію договору купівля-продажу частки нежитлових будівель від 16.12.2019, укладеного між ТОВ «СОИЛ» та ТОВ «АВТОРИНОК», з умов якого вбачається, що ТОВ «СОИЛ» передало, а ТОВ «АВТОРИНОК», прийняло у власність 26/125 часток нежилих будівель, що знаходяться у м. Черкаси, по вул. Прикордонника Лазаренка (вул. Ярославській) №7.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не було надано будь-яких належних та допустимих доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходу забезпечення позову у вигляді заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «СОИЛ» вчиняти будь які дії по зміні права власності щодо нерухомого майна, яке належить останньому на даний момент до закінчення розгляду справі №925/1239/17 по суті.

Крім того, суд наголошує, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставин ймовірності того, що майно та грошові кошти відповідача зникнуть внаслідок передачі ТОВ «СОИЛ» у власність ТОВ «АВТОРИНОК» 26/125 часток нежилих будівель. До того ж, передача вказаного майна не свідчать про намір/мотиви ТОВ «СОИЛ» в подальшому ухилятись від виконання судового рішення, у разі задоволення позову в даній справі.

Суд звертає увагу також, що позивач не довів як невжиття заходів забезпечення позову на стадії апеляційного провадження може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Щодо тверджень позивача у своїй заяві, стосовно того, що відповідач 1 звертаючись до суду касаційної інстанції з відповідними скаргами на процесуальні документи винесені апеляційною інстанцією, не є доказом того, що останній ухиляється від виконання рішення, а є лише правом відповідача 1 на право звернення до суду за захистом своїх прав та законних інтересів, які закріплені в Конституції України та інших нормативних актах.

Відтак, всупереч положенням Господарського процесуального кодексу України заява позивача про забезпечення позову базується лише на власних припущеннях позивача.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 ГПК України).

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, а заява фізичної особи-підприємця Бочала В`ячеслава Михайловича про забезпечення позову з підстав, викладених у ній, задоволенню не підлягає.

Ураховуючи викладене, керуючись ст. ст. 136, 137, 140, 234 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви фізичної особи-підприємця Бочала В`ячеслава Михайловича про забезпечення позову у справі №925/1239/17 відмовити.

2. Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили в порядку статті 235 ГПК України, та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені ст. 287 Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді Л.Г. Сітайло

С.А. Пашкіна