У Х В А Л А

10 березня 2020 року м. Чернігівсправа № 927/167/20

Суддя Господарського суду Чернігівської області Книш Н.Ю., перевіривши матеріали позовної заяви б/н від 03.03.2020

за позовом: ОСОБА_1

АДРЕСА_1

до відповідача-1: ОСОБА_2

АДРЕСА_2

відповідача- 2: ОСОБА_3

АДРЕСА_2

про витребування майна з чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

03.03.2020 до Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява від 03.03.2020 з доданими до неї документами сформована заявником в системі «Електронний суд» та зареєстрована в автоматизованій системі «Діловодство спеціалізованого суду» 03.03.2020 за вх.№436. Вказана заява подана позивачем ОСОБА_1 до відповідача-1 ОСОБА_2 та відповідача-2 ОСОБА_3 , в якій позивач просить «витребувати з незаконного володіння відповідача майно, що належить позивачеві» та стягнути на користь позивача суму у розмірі судового збору за подачу позовної заяви.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, в обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначає, що позивач проживаючи в період з 2000 по 2006 рік разом з відповідачем придбав за власні кошти накопичені під час своєї діяльності з 1993 по 1999 рік цінні речі. Позивач стверджує, що 14.02.2000 йому особисто покійною бабцею ОСОБА_4 в присутності його батьків було подаровано сімейні реліквії в вигляді ікон 15-го сторіччя в золотому окладі та оброблені цінним камінням. Також позивач стверджує, що в 2001 році він особисто привіз з с.Володькова Дівиця моторизовану супутникову систему та встановив в кінці 5-го поверху по АДРЕСА_4 та встановив всі комунікаційні системи до квартири 21 , в якій на той час мешкав. Позивач зазначає, що в 2001 році ним була відкрита фірма з продажу комп`ютерної техніки та фірмою НІС м. Київ за просування бренду НР в Чернігівській області було подаровано ОСОБА_5 з особистим підписом авторки вартість 160 000 фунтів. За твердженнями позивача в 2002 році ним було придбано в банку Аваль колекційні монети вартістю 98 000 грн. Позивач стверджує, що в 2004 році він привіз до помешкання ОСОБА_6 Музичний Центр Панасонік з саббуфером, вартість близько 6 000 грн. Позивач вважає, що протягом чотирьох років відповідач використовує чуже майно без будь-якого договору. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на ст.387, 1212 ЦК України.

Розглянувши матеріали позовної заяви б/н від 03.03.2020, суд дійшов до висновку про відмову у відкритті провадження у справі з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Конституційний Суд України у рішенні від 12.06.2007 № 2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття «обмеження основоположних прав і свобод» від прийнятого у законотворчій практиці поняття «фіксація меж самої сутності прав і свобод» шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абзац другий пункту 10 мотивувальної частини).

При цьому, як слідує зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 № 9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Так, в силу ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, визначених процесуальним законом.

За приписами ч. 3 ст. 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів у силу прямої вказівки закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.

В основу визначення підвідомчості покладено два критерії: суб`єктний склад правовідносин і характер діяльності суб`єктів (характер спірного правовідношення).

Відповідно до першого критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами-суб`єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Підвідомчість справ загальним і господарським судам визначається законодавством.

Подання позовної заяви за правилами Господарського процесуального кодексу України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, якщо: спір не є підвідомчим господарському суду, тобто предмет спору не охоплюється статтею 20 Господарського процесуального кодексу України; спір за предметною ознакою підвідомчий господарському суду, але одна зі сторін не може бути учасником господарського процесу, а її право чи інтерес не підлягають судовому захисту у господарському суді.

Відповідно до ч. 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Як вбачається із поданої позивачем позовної заяви, суб`єктами правовідносин визначені позивачем фізичні особи, зокрема: позивач ОСОБА_1 , відповідач-1 Назаренко Т.В. і відповідач-2 Назаренко Н.В., предметом позовних вимог є цивільні правовідносини між вказаними фізичними особами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Оскільки даний спір не має ознак корпоративних відносин, не є спором, що виник з господарських правовідносин, а є спором, що виник із цивільних майнових відносин між фізичними особами, а також те, що позивачем та відповідачами є фізичні особи, які не є суб`єктами підприємницької діяльності, справа не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, що є підставою відмови у відкриті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України.

Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи (ч.6 ст.175 Господарського процесуального кодексу України ).

Отже, суд роз`яснює, що згідно зі ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 23 Цивільного процесуального кодексу України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами, як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

За таких обставин, розгляд такого цивільного спору віднесено до суду загальної юрисдикції у порядку цивільного судочинства.

Крім того, суд додатково зазначає, що за приписами ч. 2 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява подається в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до вимог пп. 17.1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі.

Розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі (п.17.3 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (п.17.15 Перехідних положень).

1 грудня 2018 року, в газеті «Голос України» опубліковано оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Відповідно до наказу ДСА України від 22.12.2018 № 628 «Про проведення тестування підсистеми «Електронний суд» у місцевих та апеляційних судах» запроваджено тестовий режим експлуатації підсистеми «Електронний суд» у всіх місцевих та апеляційних судах України (пілотних судах).

На виконання рішення Вищої ради правосуддя від 28 лютого 2019 року № 624/0/15-19, Державним підприємством «Редакція газети «Голос України» 1 березня 2019 року опубліковано оголошення в газеті «Голос України» про відкликання оголошення, опублікованого 1 грудня 2018 року № 229 (6984) щодо створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Керуючись ст. 12, 20, 175, 234, 235, 255 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі та повернути позовну заяву і додані до неї документи ОСОБА_1 .

Додаток на 12 арк.

Ухвала може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її підписання в порядку ст.256 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://www.court.gov.ua. або в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Н.Ю.Книш