РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.03.2020Справа № 910/14145/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Рік - Автогарант"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа - Гарант"

про стягнення відшкодування у розмірі 15 900, 29 грн.

Без повідомлення (виклику) представників учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Рік - Автогарант" (далі - позивач) подало до Господарського суду міста Києва позовну заяву до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа - Гарант" (далі - відповідач) про стягнення 15 900, 29 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на те, що на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту № КТЗ-162/10/18 від 09.10.2018 внаслідок настання страхової події - дорожньо - транспортної пригоди, позивачем виплачено відшкодування власнику пошкодженого застрахованого ним автомобіля марки Аudi Q 5, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому, відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України, позивач отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу "Opel Astra", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , водієм якого скоєно ДТП, застрахована у Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа Гарант", а тому позивач зазначає, що обов`язок з відшкодування збитків в межах фактичних затрат покладається на відповідача. У зв`язку з цим позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва відкрито провадження у справі № 910/14145/19, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

12.11.2019 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти позовних вимог.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Частинами 1, 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09.10.2018 року між Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Рік Автогарант» (далі - страховик) та ОСОБА_1 (далі - страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № КТЗ-162/10/18 (надалі - Договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням колісного транспортного засобу (КТЗ) та встановленим на ньому додатковим обладнанням (ДО) заявленим на страхування, зокрема, автомобілем AUDI Q5, державний номер НОМЕР_1 .

Строк дії Договору з 14.10.2018 по 13.10.2019 року (п. 16 Договору).

13.11.2018 року близько 20 год. 01 хв. у м. Львів по вул. Єрошенка - Клепарівська сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участі застрахованого автомобіля

AUDI Q5, державний номер НОМЕР_1 та автомобіля ОPEL ASTRA, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 .

Факт скоєння ДТП підтверджується довідкою Національної поліції України № НОМЕР_4 про дорожньо-транспортну пригоду.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 20.12.2018 у справі № 466/9157/18, відповідно до якої ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У зв`язку із зверненням страхувальника із заявою про виплату страхового відшкодування № 100-027/19 від 07.02.2018 року, на підставі страхового акту № 010/19 КТЗ від 18.02.2019, висновку № 426 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту та ринкової вартості КТЗ від 31.12.2018, акту № 426 огляду транспортного засобу від 27.12.2018 року, рахунку № 006 від 06.02.2019, розрахунку страхового відшкодування до страхового акту № 010/19 КТЗ від 18.02.2019, позивач, виконуючи свої зобов`язання за Договором, здійснив виплату страхового відшкодування страхувальнику за Договором шляхом перерахунку коштів ОСОБА_1 у сумі 36 356, 00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 1045 від 07.02.2019, № 1051 від 14.02.2019, № 491 від 22.02.2019 року.

Тобто, фактично позивачем сплачено страхувальнику страхове відшкодування у загальному розмірі 36 356, 00 грн.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 20.12.2018 у справі № 466/9157/18 вбачається, що автомобіль ОPEL ASTRA, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем AUDI Q5, державний номер НОМЕР_1 .

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем ОPEL ASTRA, державний номерний знак НОМЕР_3 - ОСОБА_2 , встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля ОPEL ASTRA, державний номерний знак НОМЕР_3 , станом на дату ДТП була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ 4493009.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Тобто, наведеними положеннями встановлено, що розмір відповідальності страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах встановлених відповідним полісом ліміту відповідальності та франшизи.

За змістом ст. 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, може бути визначено як експертом, так і аварійним комісаром.

В матеріалах справи № 910/14145/19 наявний доданий позивачем до позову висновок № 426 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту та ринкової вартості КТЗ від 31.12.2018, складений судовим експертом Вербовим В.В., відповідно до якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових автомобіля AUDI Q5, державний номер НОМЕР_1 , дорівнює 44 497, 12 грн.

Оцінювачем було визначено, що коефіцієнт фізичного зносу автомобіля AUDI Q5, державний номер НОМЕР_1 (дата виготовлення 04.06.2013) становить Ез=0,00, та як значення Ез застосовується для нових складників та для складників КТЗ строк експлуатації яких не перевищує семи років.

Враховуючи приписи ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та рік випуску автомобіля AUDI Q5, державний номер НОМЕР_1 , належним доказом розміру відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу є саме висновок особи, яка згідно законодавства України має право на проведення експертної оцінки майна (суб`єкт оціночної діяльності або аварійний комісар).

Розмір фактично виплачених коштів перевищує розмір відновлювального ремонту, розрахованого згідно ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а тому визначальною для обрахунку розміру відшкодування, право вимоги якого до відповідача перейшло до позивача, є сума, визначена у звіті - 44 497, 12 грн.

У постанові від 03.07.2019 у справі № 910/12722/18 Верховний Суд зазначив, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17.

Відповідач заперечуючи проти позову вказав на те, що він звернувся до аварійного комісара з метою визначення матеріального збитку, якого зазнав власник автомобіля AUDI Q5, державний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до розрахунку аварійного комісара вартість матеріального збитку становить 20 455, 71 грн.

Разом з цим, відповідач до відзиву не додає вказаного розрахунку.

Обґрунтовуючи вищевказаний розмір страхового відшкодування у сумі 20 455, 71, яка була сплачена позивачу, відповідач зазначає, що позивачем було невірно визначено суму страхового відшкодування у розмірі 36 356, 00 грн., оскільки вказана сума розрахована без коефіцієнту фізичного зносу, що призвело до необґрунтованого збільшення розміру страхового відшкодування.

Так, розрахунок зносу транспортного засобу здійснюється відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24 листопада 2003 року (надалі - "Методика").

Згідно із п. 7.38 Методики значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує:

5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД;

7 років - для інших легкових КТЗ;

3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД;

4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів;

5 років - для мототехніки.

Як вбачається із висновку експерта № 426 від 31.12.2018 строк експлуатації автомобіля AUDI Q5, державний номер НОМЕР_1 не перевищував семи років та становить Ез=0,00, а відтак відповідач неправомірно заперечує про здійснення розрахунку страхового відшкодування з урахування коефіцієнту фізичного зносу.

Суд зазначає, що відповідач, не надав жодних доказів на підтвердження того, що наданий позивачем висновок не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та непрофесійним і не може бути використаним.

Враховуючи визначені полісом № АМ/4493009 розміри ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну та франшизи, до позивача перейшло право вимоги до відповідача з відшкодування витрат в розмірі 15 900, 29 грн., так як відповідачем частково сплачено суму страхового відшкодування у розмірі 20 455, 71 грн. (36 356, 00 - 20 455, 71= 15 900, 29 грн).

Судом відхиляються доводи відповідача щодо необхідності зменшення суми страхового відшкодування на податку на додану вартість, оскільки позивач виплатив страхове відшкодування у розмірі 35 356, 00 грн. шляхом переказу коштів на рахунок СТО (ФОП Дзендзюра М.С. ).

Аналогічна правова позиція стосовно того, що при здійсненні розрахунку належної до виплати суми страхового відшкодування (на підставі положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») слід виходити саме з вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, вказаної в рахунку, виставленому СТО, яким здійснено ремонт автомобіля, наведена у постановах Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №910/9396/17, від 06.07.2018 у справі №924/675/17.

Отже, судом встановлено, що до позивача перейшли всі права потерпілого згідно ст. 512 Цивільного кодексу України, а тому, оскільки правовідносини між потерпілим та страховиком за полісом ОСЦВВТЗ (відповідач) регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", заміна кредитора в зобов`язанні не змінює їх суті та норми, якою вони регулюються.

Позивач вказує, а відповідачем дані обставини підтверджені у відзиві, що з метою отримання страхового відшкодування позивач на підставі ст.ст. 11, 509, 530 Цивільного кодексу України та ст.ст. 35, 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" звернувся до відповідача із регресною вимогою (вих. 50-120/19 від 12.03.2019), в якій просив відповідача сплатити на його користь кошти в розмірі 36 356,00 грн. в якості страхового відшкодування за вказаними реквізитами.

Як стверджують сторони, відповідачем на виконання своїх зобов`язань за полісом № АМ/ 4493009 було перераховано позивачу кошти у розмірі 20 455, 71 грн.

Частиною 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

На день розгляду даної справи відповідачем не надано доказів на спростування твердження позивача, що Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" не здійснило відшкодування шкоди в повному обсязі, а відтак строк виконання відповідачем зобов`язання по страховому відшкодуванню шкоди в іншій частині - 15 900, 29 грн. (36 356, 00 - 20 455, 71= 15 900, 90 грн.), завданої автомобілю AUDI Q5, державний номер НОМЕР_1 , станом на день звернення Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Рік - Автогарант» до суду за захистом своїх прав настав.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що правомірним буде задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" суму страхового відшкодування у розмірі 15 900, 29 грн.

Щодо заявлених у позовній заяві витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000, 00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами ч.3 ст.126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем, на підтвердження факту надання правничої допомоги до матеріалів справи додано Договір про надання правової допомоги № 20/19 від 20.06.2019, укладений із адвокатом Фіциком Н.Я. та Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Рік Автогарант», звіт про надання правової допомоги від 03.10.2019, рахунок № 1 від 03.10.2019 року, акт виконаних робіт № 1 від 07.10.2019 року на суму 4000, 00 грн.

За твердженням відповідача підстав для стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000, 00 грн. не має, оскільки у матеріалах справи відсутній Договір про надання правової допомоги, відсутній розрахунок витрат та вартість нормо - годин.

Проте, вказані заперечення відповідача спростовуються матеріалами справи № 910/14145/19, в яких наявні всі докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000, 00 грн.

Згідно з ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі задоволення позову судові витрати у вигляді судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю « Страхова компанія «Рік Автогарант» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа - Гарант» (01133, м. Київ, Бул. Лесі Українки, 26; ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Рік Автогарант» (79071, м. Львів, вул. Щирецька, 36; ) суму страхового відшкодування у розмірі 15 900 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот) грн. 29 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

4. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Відповідно до частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Згідно з підпунктом 17.5. пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 02.03.2020 року.

Суддя М.Є. Літвінова