РІШЕННЯ

02 березня 2020 року м. ТернопільСправа № 921/750/19

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Чопка Ю.О.

при секретарі судового засідання Коник М.М.

Розглянув справу

за позовом: Державного підприємства "Енергоринок", вул. Симона Петлюри, 27, м. Київ, 01032

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго", вул. Енергетична, 2, м. Тернопіль, 46010

про стягнення 43 917 981,85 грн.

За участю представників сторін від:

позивача: Єременко Олеся Анатоліївна, довіреність № 42 від 11.12.2018.

відповідача: Янчак Галина Романівна, довіреність № 6639/29 від 28.12.2019.

Суть справи:

Державне підприємство "Енергоринок" звернулось до господарського суду Тернопільської області із позовом до відповідача Відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго" про стягнення заборгованості за куповану електричну енергію, інфляційних нарахувань, 3% річних та пені в загальній сумі 43 917 981,85 грн., з яких: 40 411 218,87 грн сума основного боргу, 3 106 670,35 грн пені, 292 225,05 грн 3% річних, 107 867,58 грн інфляційних нарахувань.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 26.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 16.12.2019 на 14:30 год., яке було відкладено на 15.01.2020 з підстав викладених у відповідній ухвалі.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 15.01.2020 продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі № 921/750/19 на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 05 лютого 2020 на 10:00 год.

Ухвалою суду від 05.02.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу № 921/750/19 до судового розгляду по суті на 02 березня 2020 року на 14:30 год.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов, укладеного між ними Договору № 3965/01 від 30.03.2007 та укладеної між ними Додаткової угоди № 16086/01 від 26.12.2018 в частині оплати вартості активної електроенергії, переданої відповідачу з травня по червень 2019 року. Відповідач зобов`язання щодо оплати використаної електроенергії не виконав в повному обсязі, і станом на 30.09.2019 борг становить 40 411 218,87 грн. за куповану електроенергію, яку просить стягнути з відповідача в судовому порядку. Крім того, просить стягнути з відповідача нараховані йому за несвоєчасно проведені розрахунки 3 106 670,35 грн пені; 292 225,05 грн 3% річних та 107 867,58 грн інфляційних нарахувань.

Представниця відповідача в судових засіданнях та у поданому відзиві №6195 від 13.12.2019 (вх.№23001 від 17.12.2019) позовні вимоги в частині стягнення 107867,58 грн інфляційних нарахувань заперечила, так як індекс інфляції за період липень-вересень 2019, становив: 0,994 X 0,997 х 1,007 = 0,9979555. У зв`язку з чим вважає, що в зазначений період інфляції не було та просить відмовити в задоволенні позову у відповідній частині.

Щодо позовних вимог в частині стягнення основної суми заборгованості зазначила, що товариство не оспорює підписання актів купівлю-продажу електроенергії на вказані суми, однак просить суд врахувати ту обставину, що товариство знаходиться у скрутному фінансовому положенні, оскільки споживачі електроенергії допускали порушення своїх договірних зобов`язань. З 1 січня постачати електроенергію буде новий постачальник, а ВАТ "Тернопільобленерго" виконуватиме функції лише розподільчої компанії і таким чином, частково втратило важелі впливу на боржників за спожиту електричну енергію. Так, зокрема неправомірна поведінка найбільшого споживача електроенергії Комунального підприємства "Тернопільводоканал", яке фактично припинило проведення оплати за відпущену йому електроенергію, істотно унеможливила виконання відповідачем спірних зобов`язань. Заборгованість КП "Тернопільводоканал" становить 17561131,54 грн. Тобто, майже 40 % від суми, простроченої позивачем за травень- червень 2019, складає заборгованість КП "Тернопільводоканал" за останні місяці 2018 року.

Також звертає увагу суду на те, що товариство як оператор систем розподілу не має права відмовити в приєднанні електроустановок споживачів до системи розподілу, якщо замовником виконані вимоги відповідного розділу Кодексу систем розподілу, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №310, однак у зв`язку з недосконалістю державного регулювання врахування затратної частини розподільчих компаній щодо реалізації заходів з приєднання споживачів до електричних мереж Товариства дефіцит коштів ВАТ "Тернопільобленерго" зростає надзвичайними темпами та становить за 9 місяців 2019 року вже 33 096 тис. грн., тобто майже вдвічі більше порівняно з даними за 6 місяців, які становили 17 329 тис. грн. Відтак, виконання функцій оператора системи розподілу не лише не дає можливості отримати кошти, щоб погасити борги перед ДП "Енергоринок", але й навпаки, створює істотні перешкоди у виконанні зобов`язань ВАТ "Тернопільобленерго", в т.ч. - перед позивачем.

Також просить суд врахувати, що відповідач не мав можливості залучити й кредитні кошти, оскільки для надання банківським установам інформації для укладення кредитного договору необхідно надати дані про кінцевих вигодоодержувачів юридичних осіб - власників цінних паперів ВАТ "Тернопільобленерго". Однак на численні запити відповідача власники значних пакетів іменних цінних паперів ВАТ «Тернопільобленерго» не надали інформацію про кінцевих бенефіціарів.

Станом на сьогодні основним видом діяльності ВАТ "Тернопільобленерго" є розподіл електричної енергії мережами товариства до споживачів Тернопільської області, відтак, сплата штрафних санкцій у розмірі понад 3 мільйони гривень поставить під загрозу можливість належного функціонування та підтримання в робочому стані електромереж Товариства. Просить суд зменшити розмір заявленої до стягнення пені до 300 000 грн.

Позивач у відповіді на відзив №02/22-11 від 08.01.2020 (вх.№196 від 13.01.2020) проти доводів відповідача щодо нарахування інфляційних заперечив, посилаючись на те, що індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць. Сплата боржником 3% річних та інфляційних нарахувань є обовзяком відповідача в силу вимог ст.625 ЦК України. Щодо клопотання про зменшення розміру пені зазначив, що зменшувати розмір пені є правом суду, однак суд повинен оцінити чи є даний випадок винятковим виходячи із інтересів сторін, поведінки винної сторони, вжиття чи невжиття заходів щодо виконання зобов`язання.

У запереченні на відповідь на відзив №199/29 від 15.01.2020 (вх.№277 від 15.01.2020) відповідач проти доводів позивача заперечив, посилаючись нате, що діяльність відповідача як учасника ринку електричної енергії чітко регулюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Розмір тарифів на послуги з розподілу на 2020 рік та відповідну структуру тарифів, в якій всі витрати відповідача строго регламентовані, коштів на сплату будь-яких інших витрат, в т.ч. і на оплату понад 3 мільйонів штрафних санкцій - не передбачено. Таким чином, сплата значних штрафних санкцій неминуче вплине на фінансовий стан відповідача, а відповідно на можливість належно виконувати функції оператора системи розподілу.

В частині обґрунтування позивача щодо правомірності застосування індексу інфляції зазначає, що вказані у відзиві заперечення проти інфляційних нарахувань ґрунтувалися винятково на тому, що згідно умов п.6.2.2. нової редакції договору від 30.03.2007 в редакції додаткової угоди від 26.12.2018 остаточний розрахунок за куплену відповідачем електроенергію здійснюється до 14 числа місяця, наступного за розрахунковим. Відповідно, починаючи з 15-го числа ця сума вже є простроченою, що при заявленні вимог про стягнення інфляційних нарахувань за відповідний період на думку відповідача тягне за собою застосування індексу інфляції у відповідному періоді.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши в процесі розгляду справи пояснення учасників судового процесу, встановив:

30.03.2007 між Державним підприємством "Енергоринок" (далі ДПЕ) та Відкритим акціонерним товариством "Тернопільобленерго" (далі ЕК), було укладено Договір купівлі-продажу електроенергії №3965/02, відповідно до умов якого ДПЕ зобов`язувався продавати, а ЕК купувати електроенергію та здійснювати її оплату відповідно до умов цього Договору (п. 2.1. Договору).

Пунктом 11.6. Договору сторони погодили, що договір укладено на термін з 01.04.207 до 31.12.2007. Дія договору автоматично продовжується на кожний наступний рік, якщо жодна із сторін не заявила письмово про намір розірвати цей договір за один місяць до дати закінчення строку дії цього договору.

На час укладення між сторонами у справі Договору № 3965/02 правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці, відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі визначалися та регулювалися Законом України "Про електроенергетику".

Ст. 1 Закону України "Про електроенергетику" № 575/97-ВР від 16.10.1997, з наступними змінами (надалі Закон № 575/97-ВР), передбачено, що учасники оптового ринку електричної енергії України - це суб`єкти господарської діяльності, які продають та купують електричну енергію на оптовому ринку електричної енергії України на підставі договору.

Згідно з ст.15 Закону № 575/97-ВР купівля всієї електричної енергії, виробленої на електростанціях, потужність чи обсяг відпуску яких перевищують граничні показники (крім випадків, передбачених цим Законом), та весь її оптовий продаж здійснюються на оптовому ринку електричної енергії України, крім електричної енергії, що купується (продається) відповідно до розділу XVII Закону України "Про ринок електричної енергії".

11.06.2017 набрав чинності Закон України "Про ринок електричної енергії" № 2019-VIII від 13.04.2017 (надалі Закон № 2019-VIII).

У вказаному Законі закріплені принципові вимоги Третього енергопакета ЄС в частині розділення обленерго (так званий Unbundling).

Відповідно до абз. 1 п. 13 Перехідних Положень Закону № 2019-VIII під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу вертикально інтегрований суб`єкт господарювання повинен до 1 січня 2019 року вжити заходів для відокремлення оператора системи розподілу від виробництва, передачі, постачання електричної енергії шляхом створення відповідних суб`єктів господарювання.

Згідно з абз. 16 п. 13 розділу XVII Закону № 2019-VIII та постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) №1468 від 20.11.2018 "Про видачу ВАТ "Тернопільобленерго" ліцензії з розподілу електричної енергії та анулювання ліцензій з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами і постачання електричної енергії за регульованим тарифом" Відритому акціонерному товариству "Тернопільобленерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії.

Таким чином, ВАТ "Тернопільобленерго" набуло статусу оператора системи розподілу - юридичної особи, відповідальної за безпечну, надійну та ефективну експлуатацію, технічне обслуговування та розвиток системи розподілу і забезпечення довгострокової спроможності системи розподілу щодо задоволення обґрунтованого попиту на розподіл електричної енергії з урахуванням вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та забезпечення енергоефективності (п. 56 ст. 1 Закону № 2019-VIII).

Абз. 22, 26 п. 13 розділу XVII Прикінцевих та перехідних положення Закону № 2019-VIII передбачено, що у разі відокремлення оператор системи розподілу є правонаступником в частині прав та обов`язків, зокрема, за договорами, укладеними з державним підприємством, що провадить діяльність з оптового постачання електричної енергії, судовими рішеннями, прийнятими у справах щодо цього підприємства.

З урахуванням зазначених приписів Закону № 2019-VIII між ДП "Енергоринок" та ВAT "Тернопільобленерго" й було укладено додаткову угоду № 16086/01 від 26.12.2018 до Договору № 3695/02, якою ВАТ "Тернопільобленерго" визначено правонаступником в частині прав та обов`язків за договорами, укладеними з ДП "Енергоринок".

Пунктом 4 Додаткової угоди, сторони погодили з 01.01.2019 умови договору (крім додатку "1 "Перелік місць встановлення приладів та систем розрахункового обліку", додатку №4 "Акти розмежування балансової належності електричних мереж та експлуатаційної відповідальності" та додатку №5 "Схеми розташування приладів розрахункового обліку") в новій редакції.

Пунктом 3.4. Договору сторони погодили, що Державне підприємство "Енергоринок" (далі ДПЕ) продає, а Відкрите акціонерне товариство "Тернопільобленерго" (далі ОСР) купує електричну енергію, необхідну для компенсації технологічних витрат електричної енергії на її розподіл електричними мережами, в обсягах які визначаються згідно з розділом 4 Договору з врахуванням а) обсягів надходження електричної енергії до електричних мереж ОСР в точках обліку електричної енергії, б) обсягів купівлі електричної енергії Енергопостачальниками для постачання її споживачам, які знаходяться на території здійснення ліцензованої діяльності ОСР.

Фактична вартість електроенергії, купленої ОСР у ДПЕ у розрахунковому місяці визначається за середньозваженою ціною відповідно до п.3.5. Договору та фактичними обсягами купленої електроенергії, зазначеними в Акті прийому-передачі електричної енергії (п.3.6. Договору).

ДПЕ надсилає ОСР електронною поштою до 11 числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим, Акт купівлі-продажу електричної енергії між ДПЕ та ОСР за формою, наведеною в Додатку №2 (п. 4.10. Договору).

Відповідно до пункту 4.13 Договору, документом, який підтверджує факт переходу права власності на електроенергію від ДПЕ до ОСР, є підписаний з боку ДПЕ та ОСР та скріплений печатками (за наявності) Акт купівлі-продажу.

Оплатку за куплену електроенергію у розрахунковому періоді ОСР здійснює відповідно до ІВКОР грошовими коштами, що перераховуються на поточні рахунки із спеціальним режимом використання ДПЕ з поточних рахунків ОСР (п.6.2. Договору).

Відповідно до п. 6.2.1. Договору ОСР здійснює платежі на поточний рахунок із спеціальним режимом використання ДПЕ у наступному порядку:

- до 2-го числа 7%, 5-го числа -13%, 10-го числа 15% від вартості замовленої на розрахунковий місяць електричної енергії, з урахуванням ПДВ;

- не пізніше 14-го числа 15%;

- 18-го числа 15%, 22-го числа 10%, 25-го числа 15% від вартості замовленої на розрахунковий місяць електричної енергії, з урахуванням ПДВ

- не пізніше останнього банківського дня місяця 10%.

Остаточний розрахунок за куплену ОСР в ДПЕ електроенергію в розрахунковому місяці на підставі Акту купівлі-продажу, отриманим ОСР відповідно до п. 4.10. Договору, здійснюється ОСР до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим (п.6.2.2. Договору).

Пунктом 7.3.1. Договору сторони погодили відповідальність за порушення строків оплати за отриману електроенергію, передбачених розділом 6 Договору.

В разі несплати ОСР за куплену в ДПЕ електроенергію у терміни, встановлені п.п. 6.2.2. Договору, з 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, ДПЕ нараховує пеню ОСР в розмірі 0,2% від суми простроченого платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення) за кожен день прострочення. Сплата ОСР пені здійснюється з поточного рахунку ОСР на поточний рахунок ДПЕ.

Згідно з абз. 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (надалі ГК України), до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 2 ст. 11 ЦК України).

В силу приписів ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Приписами ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України).

В силу приписів ст.629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Абз. 1 ч.1 ст.193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч.2 ст.193 ГК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Ч. ч. 1-2 ст.692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Правовий аналіз наведених вище норм чинного законодавства свідчить про те, що умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Ст.1 Закону України "Про електроенергетику" № 575/97-ВР від 16.10.1997, з наступними змінами (надалі Закон № 575/97-ВР) передбачено, що учасники оптового ринку електричної енергії України - це суб`єкти господарської діяльності, які продають та купують електричну енергію на оптовому ринку електричної енергії України на підставі договору.

Згідно з ст.15 Закону № 575/97-ВР купівля всієї електричної енергії, виробленої на електростанціях, потужність чи обсяг відпуску яких перевищують граничні показники (крім випадків, передбачених цим Законом), та весь її оптовий продаж здійснюються на оптовому ринку електричної енергії України. Функціонування інших оптових ринків електричної енергії в Україні забороняється.

Таким чином, купівля-продаж електроенергії на оптовому ринку електричної енергії України здійснюється саме у відповідності до умов договору, якими визначено чіткий порядок перерахування грошових коштів в якості оплати за електроенергію.

Згідно з п.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору сторонами підписано акти прийому-передачі електричної енергії: №5 від 31 травня 2019 в обсязі 18 368 832 кВт/год та №6 від 30.06.2019 в обсязі 17 778 519 кВт/год.

Долученими позивачем до матеріалів справи належним чином засвідченими копіями Актів купівлі-продажу електроенергії, які підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб, підтверджено те, що:

- у травні 2019 року відповідачем отримано 18 368,832 тис. кВт. год. електроенергії на загальну суму 37 516 712,48 грн (з ПДВ);

- у червні 2019 року відповідачем отримано 17 778,519 тис. кВт. год. електроенергії на загальну суму 27 001 374,58 грн (з ПДВ).

Як стверджує позивач та свідчать матеріали справи, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо оплати поставленої електричної енергії належним чином не виконав, в результаті чого, станом на дату подання позовної заяви (вх. №920 від 25.11.2019р.) за ним рахувалась заборгованість в сумі 40 411 218 грн 87 коп.

Розмір отриманої електричної енергії, її вартість, сума оплат ВАТ "Тернопільобленерго" за куповану у ДП "Енергоринок" електроенергію у травні, червні 2019 року підтверджується матеріалами справи та не заперечуються відповідачем.

Згідно ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

В процесі розгляду справи відповідачем частково сплачено суму заборгованості в розмірі 1 000 000 грн, на підтвердження чого надано копію платіжного доручення №66 від 28.02.2020р., а тому провадження у справі в цій частині закривається на підставі ч.2 ч.1 ст. 231 ГПК України, за відсутністю предмету спору.

Таким чином, сума заборгованості Відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго" перед Державним підприємством "Енергоринок" складає 39411218,87 грн, яка підлягає до задоволення як обґрунтовано заявлена та неоспорена відповідачем.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем порушено порядок та строки оплати електроенергії, купленої у травні, червні 2019, а отже відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Ст. 209 ЦК України встановлено, що особа, яка не виконала зобов`язання або виконала його неналежним чином несе майнову відповідальність на умовах, передбачених законом або договором.

Пунктом 1 ст.216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з п.1 ст.218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п.1 ст.230, ч.4 ст.231 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 1 ст.546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (п.1 ст. 547 ЦК України).

Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст.551 ЦК України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як вже зазначалось вище, при укладенні Договору сторони визначили відповідальність ОСР за порушення зобов`язання щодо строків оплати за куплену електроенергію (п.7.3.1. Договору, в редакції Додаткової угоди №160861/01 від 26.12.2018).

На підставі наведених положень договору, зважаючи на допущені відповідачем порушення щодо проведення оплати за отриману електроенергію за травень, червень 2019 року позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в сумі 3 106 670 грн 35 коп за період 20.06.2019 по 30.09.2019.

З огляду на встановлений судом та не заперечений відповідачем факт неналежного виконання останнім взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної оплати вартості поставленої позивачем згідно Договору №3965/02 від 30.03.2007 електричної енергії, суд прийшов до висновку, що нарахування 3 106 670,35 грн. пені є правомірним.

Водночас, як вже зазначалось вище, відповідач у відзиві на позовну заяву №6195/29 від 13.12.2019, підтриманому його повноважним представником у судових засіданнях, просив суд на підставі ст.ст. 551 ЦК України, 233 ГК України зменшити розмір нарахованої позивачем пені до 300 000 грн.

Ч.1 ст. 550 ЦК України встановлює загальне правило про те, що кредитор має право на стягнення неустойки у всіх випадках порушення боржником зобов`язання, незалежно від того, виникли чи ні у зв`язку з цим порушенням збитки на стороні кредитора.

Поряд з цим, ч.3 ст.551 ЦК України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов`язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положеннями п.1 ст.233 ГК України також встановлено право суду на зменшення розміру санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Аналізуючи вказане вище, зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Пунктом 7 оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку ВГСУ)" від 29.04.2013 №01-06/767/2013 зазначено, що положеннями ч.1 ст.233 ГК України передбачено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора (правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013).

Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з ч.ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.ст. 73, 74 ГПК України).

Статтею 83 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що станом на день звернення позивача до суду з даним позовом відповідачем зобов`язання щодо оплати вартості купованої протягом травня, червня 2019 року електроенергії частково виконані, а термін прострочки не є значним.

Під час вирішення даного спору позивачем не надано, а матеріали справи не містять доказів, які підтверджують наявність у позивача збитків, спричинених простроченням оплати за отриману за Договором електроенергію саме відповідача.

Враховуючи усе наведене вище, беручи до уваги те, що пеня - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення, суд прийшов до висновку про винятковість даного випадку, наявність виняткових обставин у правовідносинах між енергопостачальними компаніями - суб`єктами оптового ринку електричної енергії України, та вважає за доцільне скористатися повноваженнями, наданими йому чинним законодавством, а саме: ст. 233 ГК України та ст.551 ЦК України, зменшити розмір штрафної санкції до 10 % від правомірно нарахованої та відповідно стягнути з відповідача на користь позивача 310 667 грн пені (10% від 3 106 670,35 грн).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної оплати отриманої протягом травня, червня 2019 року електричної енергії, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних на суму 292225,05 грн.

Розглянувши наданий позивачем розрахунок 3% річних, враховуючи відсутність заперечень відповідача, суд прийшов до висновку, що нарахування 292225,05 грн 3% річних є правомірним.

Окрім того, зважаючи на допущене відповідачем порушення зобов`язань щодо своєчасної оплати отриманиї протягом травня, червня 2019 року електричної енергії, позивачем за червень 2019 нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати в загальній сумі 107 867 грн 58 коп.

В п. 1.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань", з наступними змінами і доповненнями (надалі Постанова №14), зазначено, що господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Відповідно до п. 3.1 Постанови №14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 3.2 вищевказаної Постанови індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до п. 2 Інформаційного листа ВГСУ за № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Судом розглянуто наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та встановлено, що останній проведено всупереч приписів чинного законодавства.

Враховуючи наведене в стягнення 107 867,58 грн інфляційних нарахувань слід відмовити.

Відповідно до вимог ст.123, ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (без врахування зменшеної судом суми пені) в розмірі 657 150 грн підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 73-79, 86, 129, 233, 236-238, 239, 240, 241, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

В И Р І Ш И В :

1.Позов задовольнити частково.

2.Клопотання відповідача про зменшення розміру пені задовольнити частково.

3.Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Тернопільобленерго», вул.Енергетична, 2, м. Тернопіль (код 00130725) на користь Державного підприємства «Енергоринок», м.Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 27 (код 21515381) - 39 411 218 (тридцять дев`ять мільйонів чотириста одинадцять тисяч двісті вісімнадцять) грн. 87 коп. заборгованості, 310 667 (триста десять тисяч шістсот шістдесят сім) грн. пені, 292 225 (двісті дев`яносто дві тисячі двісті двадцять п`ять) грн. 05 коп. 3 відсотки річних і 657 150 (шістсот п`ятдесят сім тисяч сто п`ятдесят тисяч) грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4.В задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних нарахувань відмовити.

5.Провадження по справі в частині стягнення 1 000 000 грн. боргу закрити.

Протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення сторони, треті особи вправі його оскаржити до Західного апеляційного господарського суду через господарський суд Тернопільської області.

Повний текст рішення виготовлено 5 березня 2020 року.

Суддя Ю.О. Чопко