ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2020 року м.Дніпро Справа № 904/2416/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Антонік С.Г. (доповідач),

суддів: Кузнецової І.Л., Івнова О.Г.,

при секретарі судового засідання: Ревковій Г.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "СЛАДКОЄЖКА" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2019 ( суддя Панна С.П.) за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "РОМНИ-ХЛІБ" за №24 від 11.11.2019р. про зміну сторони у виконавчому провадженні у справі № 904/2416/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РОМНИ-ХЛІБ", м. Ромни, Сумська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СЛАДКОЄЖКА", м. Запоріжжя

про стягнення 1 249 661,99 грн.

ВСТАНОВИВ:

13.11.2019р. до господарського суду Дніпропетровської звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) "РОМНИ-ХЛІБ" з заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, в якій просить змінити в господарській справі №904/2416/18 (ВП N №59434408) боржника - ТОВ "СЛАДКОЄЖКА" на двох боржників - ТОВ "СЛАДКОЄЖКА" як основного боржника і ТОВ "РОМЕНСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДТОВАРІВ" як субсидіарного боржника.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 11.11.2019 заяву задоволено.

В обгрунтування прийнятого рішення суд послався на документальне підтвердження факту того, що на момент розгляду заяви стягувача, основним боржником є ТОВ "Сладкоєжка", а субсидіарним боржником - ТОВ "Роменський завод продтоварів".

Не погодившись з ухвалою господарського суду, ТОВ "СЛАДКОЄЖКА" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- зобов`язання ТОВ «Сладкоєжка» перед ТОВ «Ромни-Хліб» в процесі виділу правонаступнику ТОВ «Роменський завод продтоварів» не передавалося, тому відсутні підстави для заміни сторони у виконавчому провадженні;

- до участі у справі не було залучено ТОВ «Роменський завод продтоварів», отже судом було вирішено питання щодо особи, яка не є стороною справи, без її участі;

- приймаючи рішення, суд першої інстанції вийшов за межі вимог, заявлених в заяві позивачем, фактично замінивши боржника не у виконавчому провадженні, як він про це просив, а у справі;

- господарський суд прийняв рішення за аналогією ч.5 ст.334 ГПК України, коли виконавче провадження ще не відкривалося, пославшись при цьому на позицію Верховного Суду у справі №905//1956/15, разом з тим, в даному випадку, зобов`язання між боржником і стягувачем не були передані під час реорганізації підприємства до новоутвореного підприємства, тому відсутні підстави у розумінні ст.334 ГПК України для заміни сторони у виконавчому провадженні;

- судом не було належним чином повідомлено ТОВ «Сладкоєжка» про розгляд справи в судовому засіданні, через що дане засідання відбулося без участі представника останнього.

Просить зазначену ухвалу скасувати та відмовити в задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження №594344408.

ТОВ «Ромни-хліб» у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду 03.02.2020 року відкрите апеляційне провадження у справі №904/2416/18. Розгляд справи призначено у судовому засіданні.

Згідно з ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.03.2019 року по справі №904/2416/18 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "СЛАДКОЄЖКА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РОМНИ-ХЛІБ" основний борг у розмірі 1 249 661, 99 грн., витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 19 300, 00 грн. та судовий збір у розмірі 18 744, 93 грн.

На виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області було видано наказ від 26.04.2019р.

Вказаний наказ був пред`явлений до примусового виконання, на підставі чого 27.06.2019р. відкрито виконавче провадження №59422892.

Як вбачається з матеріалів справи, протоколом №7 від 08.07.2018 року загальних зборів учасників ТОВ "РОМЕНСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДОВОЛЬЧИХ ТОВАРІВ" затверджено розподільчий баланс ТОВ "РОМЕНСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДОВОЛЬЧИХ ТОВАРІВ" після виділу нової юридичної особи ТОВ «Роменський завод продтоварів» та затверджено її статут.

Згідно протоколу №7/1 загальних зборів учасників ТОВ «РОМЕНСЬКИЙ ЗАВАД ПРОДОВОЛЬЧИХ ТОВАРІВ» від 08.07.2018 року збори ухвалили: у зв`язку із процедурою виділу із товариства нової юридичної особи ТОВ "РОМЕНСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДТОВАРІВ", та затвердження розподільчого балансу товариства, схвалити, затвердити та підписати акт прийому-передачі активів та зобов`язань згідно Розподільчого балансу на 07.07.2018 року.

Відповідно до акту прийому-передачі активів та зобов`язань, згідно з розподільчим балансом від 08.07.2018 року, кредиторська заборгованість ТОВ "РОМЕНСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДОВОЛЬЧИХ ТОВАРІВ" перед ТОВ "РОМНИ-ХЛІБ" до ТОВ "РОМЕНСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДТОВАРІВ" при його виділі не передавалась. В розділі "631 Розрахунки з вітчизняними постачальниками" відомості про ТОВ "РОМНИ-ХЛІБ" відсутні. Зобов`язання юридичної особи, з якої був здійснений виділ, згідно акту прийому-передачі активів та зобов`язань згідно Розподільчого балансу від 08 липня 2018 року не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу.

14.12.2018р. рішенням учасника №4/18 ТОВ "Роменський завод продовольчих товарів" змінено найменування цього Товариства на ТОВ "СЛАДКОЄЖКА". Зазначені зміни зареєстровані в Державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 17.12.201р.

Ухвалою суду від 26.02.2019р. змінено найменування відповідача з ТОВ "Роменський завод продовольчих товарів" на ТОВ "СЛАДКОЄЖКА".

ТОВ «Ромни-хліб», посилаючись на утворення внаслідок виділу нової юридичної особи - ТОВ «Роменський завод продтоварів» та на те, що в результаті такого виділу останнє несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями ТОВ «»Роменський завод продовольчих товарів» (перейменоване у ТОВ «Сладкоєжка») звернулося з заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Розглядаючи апеляційні вимоги ТОВ «Ромни-хліб», судова колегія враховує наступні положення діючого законодавства України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) вважається сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження»

сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї зі сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Частинами 1 та 2 статті 334 ГПК України встановлено, що у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником; заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Процесуальне правонаступництво в розумінні ст. 52 ГПК України допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення.

Разом з тим процесуальне законодавство містить норми тільки щодо заміни сторони виконавчого провадження її правонаступником, яка розрахована на випадок, коли сторона виконавчого провадження вибуває з відповідного матеріального правовідношення, до якого натомість вступає правонаступник цієї сторони.

При цьому процесуальним законодавством не враховано, що у певних випадках до матеріального правовідношення може вступити інша особа як боржник, хоч сторона виконавчого провадження з цього правовідношення і не вибуває.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 109 ЦК України, виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб. Після прийняття рішення про виділ учасники юридичної особи або орган, що прийняв рішення про виділ, складають та затверджують розподільчий баланс. Суд, що прийняв рішення про виділ, у своєму рішенні визначає учасника юридичної особи або вищий орган юридичної особи (власника), який зобов`язаний скласти та затвердити розподільчий баланс.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 109 ЦК України, юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно.

Якщо після виділу неможливо точно встановити обов`язки особи за окремим зобов`язанням, що існувало у юридичної особи до виділу, юридична особа, з якої здійснено виділ, та юридичні особи, що були створені внаслідок виділу, несуть солідарну відповідальність перед кредитором за таким зобов`язанням.

В даному випадку, встановивши, що ТОВ «Роменський завод продтоварів» утворено шляхом виділу з ТОВ «Роменський завод продовольчих товарів» (назву якого змінено на ТОВ «Сладкоєжка») і відповідно до розподільчого балансу від 08.07.2018р. кредиторська заборгованість останнього перед позивачем у даній справі не перейшла до ТОВ «Роменський завод продтоварів», враховуючи приписи ч. 3 ст. 109 ЦК України, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що ТОВ «Роменський завод продтоварів» несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями ТОВ «Сладкоєжка» перед позивачем у даній справі.

Статтею 619 ЦК України визначено право кредитора на отримання задоволення своєї вимоги як від основного, так і від субсидіарного боржника.

Водночас якщо кредитор - стягувач у виконавчому провадженні отримає задоволення своїх вимог повністю або частково за рахунок субсидіарного боржника, то субсидіарний боржник має право пред`явити до основного боржника регресну вимогу (абз. 2 ч. 4 ст. 619 ЦК України).

Невиконання основним боржником у процесі виконавчого провадження судового рішення внаслідок, наприклад, недостатності коштів у такого боржника, ускладнить реалізацію кредитором права на задоволення своєї вимоги від субсидіарного боржника (у даному випадку від особи, яка утворилась внаслідок виділу), що унеможливить виконання рішення у даній справі.

Водночас забезпечення остаточності судового рішення та його неухильного виконання спрямоване на дотримання таких вимог верховенства права, як забезпечення прав і свобод людини, правової визначеності, доступу до правосуддя, законності.

Порушення принципу обов`язковості виконання судового рішення суперечить вимогам правової визначеності.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що у випадках, коли один (первісний) боржник у матеріальному правовідношенні замінюється двома боржниками, суд має замінити такого боржника як сторону виконавчого провадження двома боржниками (у цій справі - основним і субсидіарним боржниками).

Отже, після заміни первісного боржника у виконавчому провадженні двома боржниками - основним і субсидіарним - виконавчі дії з виконання рішення мають вчинятися щодо обох цих боржників.

Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.12.2019р. у справі №913/862/15.

Вказане спростовує доводи скаржника стосовно того, що зобов`язання ТОВ «Сладкоєжка» перед ТОВ «Ромни-Хліб» в процесі виділу правонаступнику ТОВ «Роменський завод продтоварів» не передавалося, тому відсутні підстави для заміни сторони у виконавчому провадженні.

Водночас, доводи скаржника про те, що суд першої інстанції вийшов за межі вимог, заявлених в заяві позивачем, фактично замінивши боржника не у виконавчому провадженні, як він про це просив, а у справі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Також не приймаються до уваги посилання ТОВ «Сладкоєжка» про неповідомлення його судом про розгляд справи в судовому засіданні, через що дане засідання відбулося без участі представника останнього.

Так, як вбачається з матеріалів справи, ухвала про призначення заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні направлена на адресу ТОВ «Сладкоєжка» 21.12.2019р.

Згідно зі ст. 93 ЦК України місцезнаходження юридичної особи визначається місцем її державної реєстрації, якщо інше не встановлено законом.

Поштова кореспонденція направлялась відповідачу у справі в установленому порядку на адресу, вказану у спеціальному витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (69041, м.Запоріжжя, вул.С.Синенка, 63-а, оф. 409).

Пунктом 99 Правил надання поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009, передбачено, що рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.

У разі відсутності адресата до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

За змістом пункту 116 зазначених Правил у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення. Невручені з поважних причин рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення.

Відповідно до пункту 117 Правил поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі закінчення встановленого строку зберігання.

Згідно з ч. 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до п. 5 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

В матеріалах справи міститься повідомлення про вручення поштового відправлення, яке не отримано відповідачем «за письмовою заявою одержувача» (а.с. 205-206).

З урахуванням встановлених ст. 195 Господарського процесуального кодексу України строків розгляду справи, передбаченого ст. 42 ГПК України обов`язку сторін добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, а також передбаченого ч. 1 ст. 43 ГПК України обов`язку учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватися процесуальними правами; не допущення зловживання процесуальними правами, господарський суд підставно розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

В даному випадку, свідоме неотримання судової кореспонденції, яка направлялася судом першої інстанцій за адресою, яка в подальшому зазначена в апеляційній скарзі та співпадає з адресою відповідача, яка зазначена в позовній заяві та наявна у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань та посилання відповідача на те, що судом його не було повідомлено час та місце розгляду справи, розцінюється апеляційним судом як дії, спрямовані на затягування розгляду справи та свідчить про зловживання процесуальними правами учасника справи, які направлені на перешкоджання здійснення своєчасного розгляду справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 922/1714/18.

Інші доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СЛАДКОЄЖКА" залишити без задоволення.

Ухвалу суду Дніпропетровської області від 28.12.2019 у справі №904/2416/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст складено 05.03.2020р.

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя О.Г. Іванов