ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"05" березня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/44/20

За позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, 6, м.Київ, 01601; )

до відповідача: Акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» (вул. Церковна, 29, м.Одеса, 65003; )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Ісак Д.П.

Представники:

Від позивача: Єгоров В.С. - довіреність № 14-183 від 13.05.2019р.;

Від відповідача: Сурмакова О.А. довіреність №13/20-3 від 02.01.2020р.; Макаренко Н.А. - довіреність № 13/20-1 від 02.01.2020р.

В засіданні брали участь:

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: Макаренко Н.А. - довіреність № 13/20-1 від 02.01.2020р.

СУТЬ СПОРУ: Позивач - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі-АТ «НАК «Нафтогаз України»), звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Акціонерного товариства (далі-АТ) «Одеська ТЕЦ» про стягнення пені у розмірі 310 584 грн. 88 коп., 3% річних у розмірі 60 898 грн 98 коп. та інфляційних втрат у розмірі 7 505 грн 65 коп.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.01.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №916/44/20 та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 30 січня 2020р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.01.2020р. відкладено розгляд справи на 18.02.2020р. Протокольною ухвалою від 18.02.2020р. розгляд справи відкладено на 27.02.2020р. У судовому засіданні, що відбулося 27.02.2020р., оголошено перерву до 05.03.2020р.

Представник позивача позовну заяву підтримує, наполягає на задоволенні позову з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив, що надійшла до суду 10.02.2020р.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, що надійшов до суду 28.01.2020р. та запереченнях на відповідь на відзив , що надійшли до суду 13.02.2020р.

Позивач у справі зазначає, що 23.10.2017р. між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (Постачальник) та АТ «Одеська ТЕЦ» (Споживач) був укладений Договір постачання природного газу №8000/1718-ТЕ-23 (далі-Договір), згідно якого Постачальник зобов`язався передати Споживачу у власність у 2017 р. природний газ, а Споживач зобов`язався прийняти та оплатити цей газ на умовах цього договору.

Розділом 12 Договору передбачено, що він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації природного газу з 01.01.2017р. до 30.11.2017р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Додатковою угодою №1 від 30.11.2017р., Додатковою угодою №2 від 26.02.2018р., Додатковою угодою №3 від 17.04.2018р., вносилися зміни до умов Договору постачання природного газу №8000/1718-ТЕ-23 від 23.10.2017р., зокрема, у частині строків його дії, строків та обсягів поставки природного газу.

Позивач зазначив, що на виконання цього Договору Постачальником було поставлено Споживачу природний газ на загальну суму 131 959 441 грн. 64 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 30.11.2017р., від 31.12.2017р., від 31.01.2018р., від 28.02.2018р.

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний рахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивач зазначив, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не у строк, визначений Договором, чим порушував умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги п. 6.1. Договору.

Згідно з п.8.2. Договору у разі невиконання Споживачем п.6.1. Договору він зобов`язується оплатити Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

З урахуванням строку прострочення сплати основного боргу за Договором, за розрахунком позивача розмір нарахованої пені за неналежне виконання зобов`язань складає 310 584 грн. 88 коп. При цьому, позивач зазначає, що розрахунок пені, що підлягає стягненню за цим позовом здійснено у відповідності до вимог ст.232 Господарського кодексу України та з наступного дня від дня прострочення основного зобов`язання.

Позивач також зазначає, що згідно з ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач зазначив, що, оскільки відповідачем не виконані умови Договору щодо оплати отриманого природного газу у зазначений строк, він зобов`язаний сплатити на користь позивача 3% річних у розмірі 60 898 грн. 98 коп. та інфляційні втрати у розмірі 7 505 грн. 65 коп.

В обґрунтування позову позивач посилається на положення п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, відповідно до якої підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема ,є договори та інші правочини. Крім того, позивач зазначив, що згідно ч.1 ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Також позивач зазначив, що в силу ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Позивач також зазначає, що відповідно до абз.8 ч.1 ст.1 Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство.

Позивач звертає увагу суду на те, що поточні вимоги кредиторів не можуть стати конкурсними по суті, оскільки мають інший період виникнення а Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлює чітке розмежування поточних та конкурсних грошовім вимог.

Позивач також вважає, що дії пункту 4-3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не поширюються на задоволення вимог поточних кредиторів, на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, на відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

На думку позивача, на правовідносини, що виникли між сторонами поширюється дія Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції до 19 січня 2013 року.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Відповідно до ч.4 ст. 12 зазначеного Закону протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, неня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

Наведені норми Закону регулюють правовідносини, які виникли між боржником і кредиторами у зв`язку з неспроможністю боржника виконати після настання встановленого строку наявні грошові зобов`язання і спрямовані на відновлення платоспроможності боржника або його ліквідації з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів. З порушенням провадження у справі про банкрутство не пов`язується завершення підприємницької діяльності боржника, він має право укладати договори та вчиняти інші правочини, у звязку з чим у нього виникають права та обов`язки, виконання яких забезпечується на загальних засадах, передбачених Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України

Таким чином, як стверджує позивач, дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів та припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання боржником зобов`язань перед конкурсними кредиторами

Позивач у розумінні абз.6 ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» є поточним кредитором в банкрутстві, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем виникла у 2017 та 2018 році, тобто вже після порушення справи про банкрутство відповідача згідно Ухвали господарського суду Одеської області у справі № 17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010.

Що стосується зобов`язань поточних кредиторів, то позивач вказує, що за цими зобов`язаннями, згідно із загальними правилами, нараховуються неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

Таким чином, зобов`язання відповідача перед позивачем по оплаті поставлених в 2017 та 2018 році обсягів природного газу мають поточний характер, а AT «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є поточним кредитором.

Позивач зазначає, що згідно ст. 229 Господарського кодексу України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Частиною першою ст. 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій, видами яких відповідно до частини другої статті 217 зазначеного кодексу є; відшкодування збитків; штрафні санкції: оперативно-господарські санкції. До того ж, нарахування пені за порушення зобов`язань передбачено параграфом 2 глави 49 Цивільного кодексу України, Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та пунктом 8.2 Договору.

Враховуючи те, що відповідач повинен був виконувати у 2017 та 2018 році грошове зобов`язання щоденно та щомісячно (пункт 6.1 Договору), позивач вважає, що розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат зроблений ним виходячи з заборгованості відповідача за кожний місяць 2017 та 2018 року окремо.

З урахуванням зазначеного, позивач вважає, що боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин і виконання умов Договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема, споживачів. Скрутне фінансове становище підприємства не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки.

Позивач також просив суд звернути увагу на те, що несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на АТ «НАК «Нафтогаз України» державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу, закачування природного газу у підземні сховища для забезпечення опалювального періоду 2019-2020 років.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву проти позовної заяви заперечує, вважає її необґрунтованою та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що нараховані позивачем санкції відповідно до положень чинного законодавства України не можуть бути застосовані до відповідача.

Зокрема, відповідач зазначив, що фактично постачання природного газу за вказаним Договором відбувалося з листопада 2017 року по квітень 2018 року. Але, у позовній заяві не зазначено період, за який нараховано штрафні та фінансові санкції. Як вбачається з розрахунку штрафних та фінансових санкцій, доданого до позову, заборгованість, по якій нараховуються штрафні санкції виникла в період з листопада 2017 року по лютий 2018 року, а штрафні санкцій нараховані за період з 26.01.2018 року по 02.05.2018 року.

Але, як вказує відповідач, згідно його даних заборгованість за Договором була погашена в період з грудня 2017 року по квітень 2018 року. Згідно акту звірки розрахунків між AT «Одеська ТЕЦ» та AT «НАК «Нафтогаз України» станом на 30.04.2018 року вбачається заборгованість по Договору №8000/1718-ТЕ-23 про постачання природного газу від 23.10.2017р. Згідно акту звірки розрахунків між AT «Одеська ТЕЦ» та AT «НАК «Нафтогаз України» станом на 31.05.2018 року вже відсутня заборгованість, що відповідно визнається AT «НAK «Нафтогаз України».

Також, як вказує відповідач, відповідно до ухвали Господарського суду Одеської області від 15.06.2001р. у справі №17-2-18/01-5010 було порушено провадження у справі про визнання банкрутом AT «Одеська ТЕЦ». На підставі постанови Господарського суду Одеської області від 13.12.2016р. у справі №17-2-1-7-5- 6-5-21-2-32-39-18/01-5010 AT «Одеська ТЕЦ» було визнано банкрутом та відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру.

Відповідно до абзацу 3 п.1-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції Закону України від 22.12.2011р. №4212-VI, положення цього закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутств, провадження яких порушено до набрання чинності цим законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Відповідач зазначив, що, оскільки, справу про визнання банкрутом AT «Одеська ТЕЦ» було порушено 15.06.2001р., а введено ліквідаційну процедуру 13.12.2016 р., то порядок здійснення ліквідаційної процедури та її наслідки регулюються нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 22.12.2011р. №4212-VI.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» банкрут - боржник, неспроможність якого виконати свої грошові зобов`язання встановлена господарським судом.

Відповідно до ст. 38 зазначеного Закону з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, крім іншого: у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута.

Акціонерне товариство «Одеська ТЕЦ» також вказує, що воно було створене шляхом корпоратизації ДП «Одеська ТЕЦ» на підставі наказу Міністерства палива та енергетики України від 16.07.2001р. №326, Держава в особі Фонду державного майна України володіє акціями в статутному капіталі AT «Одеська ТЕЦ» в розмірі 99,9895%. Під час розгляду справи про визнання банкрутом AT «Одеська ТЕЦ» було прийнято Закон України «Про приватизацію державного та комунального майна» № 2269 від 18.01.2018 р., який набрав чинності 07.03.2018р.

Відповідно до п.5 ст.12 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна» справи про банкрутство боржників, якими є державні підприємства та/або господарські товариства, більше ніж 50 відсотків акцій (часток) яких прямо чи опосередковано належать державі, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, не порушуються до її завершення. Провадження у справах про банкрутство таких підприємств/господарських товариств, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, підлягає припиненню, крім тих, що ліквідуються за рішенням власника.

Відповідно до п. 4-3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», провадження у справах про банкрутство боржників, якими є державні підприємства та/або господарські товариства, більше ніж 50 відсотків акцій (часток) яких прямо чи опосередковано належать державі, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, підлягає припиненню, крім тих, що ліквідуються за рішенням власника.

Таким чином, як вказує відповідач, на підставі вказаних норм законодавства , враховуючи, що AT «Одеська ТЕЦ» є господарським товариством, більше ніж 50 відсотків акцій якого опосередковано належить державі, Господарський суд Одеської області ухвалою від 15.01.2019 р. припинив провадження у справі про визнання банкрутом ПАТ «Одеська ТЕЦ».

Крім того, відповідач вважає за необхідне зазначити, що законодавець, встановлюючи норму закону про обов`язковість припинення провадження у справах про банкрутство державних підприємств (в т.ч. підприємств, в статутному капіталі яких є 50% акцій та більше належить державі), також встановив обмеження певних дій щодо таких підприємств після припинення провадження в справі про банкрутство. Підприємство фактично залишається банкрутом, але тільки в силу Закону «скасовується» такий його статус.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з п. 2 Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 р. у справі № 1-7/99 за конституційним зверненням НБУ щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.58 Конституції України (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), визначено, що «...до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони поменшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно- правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.»

Отже, відповідач вважає, що оскільки постачання природного газу відбувалось в період з листопада 2017 року по квітень 2018 року та повна оплата заборгованості за Договором відбулась в період з грудня 2017 року по квітень 2018 року, коли AT «Одеська ТЕЦ» перебувало в ліквідаційній процедурі, враховуючи ст.58 Конституції України, в даному випадку має застосовуватись ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», яка діяла під час ліквідаційної процедури. А отже, штрафні та фінансові санкції за несвоєчасну сплату заборгованості за Договором №8000/1718-ТЕ-23 про постачання природного газу від 23.10.2017 р. не може бути стягнуто з AT «Одеська ТЕЦ».

Розглянув матеріали справи, судом встановлено, що 23.10.2017р. між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (Постачальник) та АТ «Одеська ТЕЦ» (Споживач) був укладений Договір постачання природного газу №8000/1718-ТЕ-23, згідно якого Постачальник зобов`язався передати Споживачу у власність у 2017 р. природний газ, а Споживач зобов`язався прийняти та оплатити цей газ на умовах цього договору.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Отже, між сторонами за Договором склалися правовідносини щодо поставки товару.

Додатковою угодою №1 від 30.11.2017р., Додатковою угодою №2 від 26.02.2018р., Додатковою угодою №3 від 17.04.2018р., вносилися зміни до умов Договору постачання природного газу №8000/1718-ТЕ-23 від 23.10.2017р., зокрема, щодо строку дії Договору, строків та обсягів природного газу, що поставляється.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що на виконання цього Договору Постачальником було поставлено Споживачу природний газ на загальну суму 131 959 441 грн. 64 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 30.11.2017р., від 31.12.2017р., від 31.01.2018р., від 28.02.2018р.

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний рахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За матеріалами справи, заборгованість за Договором була погашена Споживачем в період з грудня 2017 року по квітень 2018 року, що підтверджується, зокрема, актом звірки розрахунків між AT «Одеська ТЕЦ» та AT «НАК «Нафтогаз України» станом на 31.05.2018 року.

Також, як встановлено судом, ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.06.2001р. у справі №17-2-1-7-5- 6-5-21-2-32-39-18/01-5010 було порушено провадження у справі про визнання банкрутом AT «Одеська ТЕЦ». Постановою Господарського суду Одеської області від 13.12.2016 р. у цій справі AT «Одеська ТЕЦ» було визнано банкрутом та відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру.

Відповідно до абзацу 3 п.1-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ( у редакції Закону України від 22.12.2011р. №4212-VI) положення цього закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутств, провадження яких порушено до набрання чинності цим законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Суд погоджується з позицією відповідача та вважає, що, оскільки, справу про визнання банкрутом AT «Одеська ТЕЦ» було порушено 15.06.2001р., а введено ліквідаційну процедуру 13.12.2016 р., то порядок здійснення ліквідаційної процедури та її наслідки регулюються нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 22.12.2011р. №4212-VI.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» банкрут - боржник, неспроможність якого виконати свої грошові зобов`язання встановлена господарським судом.

Відповідно до ст.38 зазначеного Закону з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, крім іншого: у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута.

Слід також зауважити, що АТ «Одеська ТЕЦ» було створене шляхом корпоратизації ДП «Одеська ТЕЦ» на підставі наказу Міністерства палива та енергетики України від 16.07.2001р. №326. Держава в особі Фонду державного майна України володіє акціями в статутному капіталі AT «Одеська ТЕЦ» в розмірі 99,9895%. Під час розгляду справи про визнання банкрутом AT «Одеська ТЕЦ» було прийнято Закон України «Про приватизацію державного та комунального майна» № 2269 від 18.01.2018 р., який набрав чинності 07.03.2018р.

Відповідно до п.5 ст.12 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна» справи про банкрутство боржників, якими є державні підприємства та/або господарські товариства, більше ніж 50 відсотків акцій (часток) яких прямо чи опосередковано належать державі, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, не порушуються до її завершення. Провадження у справах про банкрутство таких підприємств/господарських товариств, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, підлягає припиненню, крім тих, що ліквідуються за рішенням власника.

За приписами п. 4-3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», провадження у справах про банкрутство боржників, якими є державні підприємства та/або господарські товариства, більше ніж 50 відсотків акцій (часток) яких прямо чи опосередковано належать державі, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, підлягає припиненню, крім тих, що ліквідуються за рішенням власника.

Таким чином, на підставі вказаних норм законів, враховуючи, що AT «Одеська ТЕЦ» є господарським товариством, більше ніж 50 відсотків акцій якого опосередковано належить державі, Господарський суд Одеської області ухвалою від 15.01.2019 року припинив провадження у справі про визнання банкрутом ПАТ «Одеська ТЕЦ».

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що законодавець, встановлюючи норму закону про обов`язковість припинення провадження у справах про банкрутство державних підприємств (в т.ч. підприємств, в статутному капіталі яких є 50% акцій та більше належить державі), також встановив обмеження певних дій щодо таких підприємств після припинення провадження в справі про банкрутство. Підприємство фактично залишається банкрутом, але тільки в силу Закону «скасовується» такий його статус.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з п. 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 р. у справі № 1-7/99 за конституційним зверненням НБУ щодо офіційного тлумачення положення ч.І ст, 58 Конституції України (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), визначено, що «...до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони поменшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно- правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.»

Отже, оскільки постачання природного газу відбувалось в період з листопада 2017 року по квітень 2018 року та повна оплата заборгованості за Договором №8000/1718-ТЕ-23 про постачання природного газу від 23.10.2017 р. відбулась в період з грудня 2017 року по квітень 2018 року, коли AT «Одеська ТЕЦ» перебувало в ліквідаційній процедурі, враховуючи положення ст.58 Конституції України, в даному випадку має застосовуватись ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», яка діяла під час ліквідаційної процедури. А отже, штрафні та фінансові санкції за несвоєчасну сплату заборгованості за Договором не мають застосовуватися до AT «Одеська ТЕЦ».

За таких обставин, позовна заява АТ «НАК «Нафтогаз України» задоволенню не підлягає.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача згідно ст. ст. 123, 129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, ст.ст. 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У позовній заяві Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» про стягнення відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Повний текст складено 10 березня 2020 р.

Суддя Н.В. Рога