ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

11.03.2020 Справа № 908/610/20

м.Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі суду: судді Боєвої О.С., розглянувши матеріали заяви від 02.03.2020 за вих. № 408/ГО/ЮД про видачу судового наказу, що надійшла 05.03.2020 від

заявника: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕДІС Україна», (65044, м. Одеса, пр-т Шевченка, 4-А)

до боржника: Фізичної особи підприємця Кондрашова Юрія Анатолійовича, РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 )

за вимогою про стягнення суми 182900,70 грн.,

Без повідомлення(виклику)заявника і боржника

ВСТАНОВИВ:

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу від 05.03.2020 здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/610/20 та визначено до розгляду судді Боєвій О.С.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 154 ГПК України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 12 ГПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про наявність його заявнику невідомо.

Судовий наказ, відповідно до положень статті 232 ГПК України, є судовим рішенням.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.148 цього Кодексу. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

За змістом статті 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним в письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Згідно з вимогами ч.ч. 2, 3 ст. 150 ГПК України у заяві повинно бути зазначено: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. До заяви про видачу судового наказу, зокрема, додаються: копія договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів. Обов`язковою умовою при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу є надання заявником (додання до заяви) копії договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред`явлено вимоги.

Зважаючи на принципи наказного провадження та встановлений порядок розгляду заяви про видачу судового наказу, наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, наявність та розмір якої підтверджується доданими до заяви документами.

Згідно з п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо: заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Відповідно до змісту ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 86 цього Кодексу суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 91 ГПК України).

Отже, наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, що виникає за певним конкретним договором на підставі доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. В межах одного наказного провадження можуть бути заявлені вимоги тільки за одним договором.

Із змісту заяви, поданої ТОВ «ТЕДІС Україна», слідує, що заявник просить стягнути з боржника суму 182900,70 грн. заборгованості, яка виникла за договором поставки № 12325-ЗП/19 від 24.05.2019, а саме: заборгованість за товар, поставлений в період з 22.08.2019 по 27.08.2019 за видатковими накладними:

1. №МЛ19-000063044 від 22.08.2019 на суму 42197,54 грн.;

2. №МЛ19-000063045 від 22.08.2019 на суму 97231,52 грн.;

3. №ЗП19-000093847 від 23.08.2019 на суму 2838,36 грн.;

4. №ЗП19-000093955 від 23.08.2019 на суму 12743,38 грн.;

5. №ЗП19-000093956 від 23.08.2019 на суму 33615,86 грн.;

6. №ЗП19-000093958 від 23.08.2019 на суму 11251,08 грн.;

7. №МЛ19-000064002 від 24.08.2019 на суму 24328,80 грн.;

8. №ЗП19-000095206 від 27.08.2019 на суму 14555,47 грн.;

9. №ЗП19-000095207 від 27.08.2019 на суму 20719,49 грн.;

10. №ЗП19-000095220 від 27.08.2019 на суму 9005,76 грн.;

11. №ЗП19-000095281 від 27.08.2019 на суму 1074,60 грн.;

12. №ЗП19-000095373 від 27.08.2019 на суму 6082,20 грн.;

13. №ЗП19-000095374 від 27.08.2019 на суму 22205,64 грн.

До заяви додано, зокрема, копію договору поставки № 12325-ЗП/19 від 24.05.2019 та вищезазначених видаткових накладних.

При цьому, із вказаних накладних вбачається, що в деяких з них міститься посилання на інший договір, а саме у видаткових накладних: №МЛ19-000063045 від 22.08.2019, №ЗП19-000093847 від 23.08.2019, №МЛ19-000064002 від 24.08.2019, №ЗП19-000095373 від 27.08.2019, зазначено договір: 1248-IQOS/ЗП/19 від 27.05.2019, тобто підставою поставки за цими накладними є інший договір, ніж той на підставі якого виникли заявлені вимоги. При цьому, копії вказаного договору: 1248-IQOS/ЗП/19 від 27.05.2019 до заяви не додано.

Суд зазначає, розділом ІІ ГПК України, яким встановлено порядок здійснення судочинства в порядку наказного провадження, не передбачено можливості об`єднання в одній заяві про видачу судового наказу вимог до того ж самого боржника, що виникли більш ніж за одним договором, тобто вимог, що виникли з різних підстав та не пов`язані поданими доказами.

Отже, зміст вищевказаних процесуальних норм статей 148, 150 ГПК України слід тлумачити та розуміти буквально, а саме: так, що за наслідками розгляду відповідної заяви, поданої в порядку розділу ІІ ГПК України, судом може бути видано судовий наказ про стягнення грошової заборгованості за одним договором.

Крім того, у заяві зазначено, що з метою виконання зобов`язань за договором боржник перераховував кошти, а саме: 27.08.2019р. сплачено 25000,00 грн., 28.08.2019р. - 5968,34 грн., 30.08.2019р. 24328,00 грн., 30.08.2019р. - 520,00 грн., 02.09.2019р. - 9005,76 грн., 05.09.2019р. - 1600,00 грн., 09.09.2019р. 1600,00 грн., 12.09.2019р.- 1500,00 грн., 16.09.2019р. - 1500,00 грн., 19.09.2019р.- 1500,00 грн., 23.09.2019р. - 1500,00 грн., 26.09.2019р. - 1500,00 грн., 30.09.2019р. - 1500,00 грн., 03.10.2019р. - 1400,00 грн., 08.10.2019р. - 1400,00 грн., 17.10.2019р. - 1000,00 грн., 28.10.2019р. - 1200,00 грн., 12.11.2019р. - 1200,00 грн., 20.01.2020р. - 300,00 грн., 17.02.2020 - 100,00 грн.

Однак, доказів на підтвердження здійснення боржником вказаних часткових оплат до заяви не доданою.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви про видачу судового наказу слід відмовити, оскільки заяву подано із порушенням вимог ст. 150 ГПК України (не надано документи (їх копії), що підтверджують викладені у заяві обставини), із поданої заяви не вбачається виникнення права грошової вимоги у заявленому розмірі за договором, вказаним у заяві, копія якого до неї додана.

Суддя постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст. 152 ГПК України).

За змістом ч. 1 ст. 153 цього Кодексу відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків. Крім того, заявник має право звернутися з тими самими вимогами у позовному провадженні.

У разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (ч. 2 ст. 151 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ст.150, п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 152, ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «ТЕДІС УКРАЇНА» у видачі судового наказу.

Отримати інформацію по справі можливо на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: http://court.gov.ua/sud5009/.

Ухвала підписана 11.03.2020.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її підписання в порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Суддя О.С. Боєва