ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"02" березня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/71/20
Господарський суд Одеської області у складі судді Демешина О. А. при секретарі судового засідання Заболотній Я. О., розглянувши справу № 916/71/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство НІБУЛОН (вул. Каботажний спуск, 1, м. Миколаїв, 54002, код - 14291113)

до відповідача Акціонерного товариства Українська залізниця (вул. Тверська, 5, м. Київ, 03680, код - 40075815), в особі регіональної філії Одеська залізниця (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, код - 40081200)

про стягнення 59892,04 грн.

з підстав відшкодування збитків, завданих нестачею вантажу

За участю представників сторін:

від позивача: Лисогор А.Б. - довіреність

від відповідача : Костовська О.В. довіреність, Аскерова К.С. - довіреність

СУТЬ СПОРУ: 03.01.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН (далі позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Акціонерного товариства „Українська залізниця, в особі регіональної філії „Одеська залізниця (далі - відповідач) про стягнення 59892,04 грн. у якості відшкодування збитків завданих нестачею вугілля.

08.01.2020 року суд відкрив провадження по справі, ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін.

30.01.2020 року суд отримав відзив на позов, яким Відповідач просить суд в задоволені позову відмовити.

07.02.2020 року Позивач надав суду відповідь на відзив, яким підтримав свої позовні вимоги та висловив незгоду із правовою позицією Відповідача.

Під час розгляду справи представник позивача позов підтримав, представник відповідача проти позову заперечив.

Суд оголошував перерву у судовому засіданні до 02.03.2020 року о 12:40.

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019року Акціонерним товариством „Українська залізниця (Відповідач по справі) у вагонах № 95620241, 95541728, 95389318 здійснювалось перевезення вантажу (ріпак, насипом), вантажовідправником та вантажоодержувачем якого був Позивач по справі - Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство НІБУЛОН, що підтверджується копією залізничної накладної № 34348748 від 25.07.2019 року.

Позов ґрунтується на тому, що під час переважування вказаних вагонів по масі брутто було виявлено ознаки недостачі вантажу, а саме: виявлено ознаки нестачі вантажу у вагоні №95620241 у розмірі 2250 кг, у вагоні №95541728 - 2100 кг, у вагоні №95389318 - 1550 кг, що підтверджується комерційними актами №415207/62 від 30.07.2019р., №415207/62 від 30.07.2019р., №415207/62 від 30.07.2019р.

Тому, посилаючись на довідку від 23.12.2019 № 20007/3-19/27 та п. 7 Правил заявлення та розгляду претензій, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року № 334 та п. 27 Правил видачі вантажів затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644, позивач просить суд стягнути розраховані ним 59892,04грн. в якості відшкодування збитків завданих нестачею вантажу.

Відповідач не погоджуючись з позовом зазначив у відповіді на позовну заяву, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки нестача вантажу сталася не з вини Відповідача, а в наслідок обставин, які залізниця не могла запобігти та усунення яких від неї не залежало.

Позивач у відповіді на відзив зазначив, що матеріали справи містять низьку належних та допустимих доказів факту видачі вантажу у розмірі меншому, аніж його було передано до перевезення, а доказів відсутності вини перевізника Відповідачем не надано.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

25.07.2019р. по залізничній накладній №34348748 залізницею було прийнято до перевезення у вагонах №№ 95620241, 95541728 та 95389318 вантаж насипом насіння олійних культур, вантажовідправником та вантажоодержувачем яких був позивач по справі ТОВ „Сільськогосподарське підприємство „Нібулон.

29.07.2019р., у зв`язку з виявленням ознак несправності вищевказаних вагонів при їх передачі на ст.Миколаїв-Вантажний позивачем направлено начальнику станції телефонограми № 29/35 та № 30/35 від 29.07.2019р. про направлення представника залізниці для перевірки маси вантажу і складання, в разі необхідності, комерційних актів.

30.07.2019р. було проведено комісійне зважування вагону №95620241 за результатами якого складено комерційний акт №415207/62 форми ГУ-22.

У вказаному комерційному акті було зазначено, що з правого боку по ходу поїзда на 2-му розвантажувальному люці відсутній ЗПП №Ж205251, у наявності справна свинцева пломба №К/317 ст. Миколаїв-Вантажний Од. зал. При розкритті 2-го та 3-го завантажувальних люків мається поглиблення довжиною 3000 мм, глибиною 500 мм, шириною 1000 мм.

30.07.2019р. проведене комісійне зважування вагону №95541728 за результатами якого складено комерційний акт №415207/63 форми ГУ-22 в якому зазначено, що з правої сторони за рухом поїзда на 1-му розвантажувальному люці щілина довжиною 250 мм, ущільнена мішковиною, на 2-му розвантажувальному люці щілина довжиною 350 мм, ущільнена мішковиною. Просипання вантажу немає. При розкритті між 2-м та 3-м та 4-м завантажувальними люками мається поглиблення загальною довжиною 4500 мм, глибиною 350 мм та 500 мм, загальною шириною 1500 мм.

30.07.2019р. проведено комісійне зважування вагону №95389318 за результатами якого було складено комерційний акт №415207/64 форми ГУ-22 в якому зазначено, що з правої сторони за рухом поїзда на 3-му розвантажувальному люці в наявності монтажна піна, подряпини. При розкритті між 3-м та 4-м завантажувальними люками мається поглиблення довжиною 3000 мм, глибиною 500 мм, шириною 1300 мм.

Пунктом 9 Правил складання актів встановлено, що у комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженість, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Ніякі припущення та висновки про причини не збереженості або про вину відправника і залізниці до акта не вносяться. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено.

Комерційний акт №415207/62 від 30.07.2019р. не містить в собі докладного опису, зокрема, щодо правильного або неправильного здійснення вантажовідправником завантаження, розміщення й кріплення вантажу у вагоні № 95620241, але містить відомості про відсутність ЗПП №Ж205251 та про наявність поглиблень під завантажувальними люками довжиною 3000мм, шириною 1000мм, глибиною 500мм.

Комерційний акт №415207/63 від 30.07.2019р., також, не містить в собі докладного опису, зокрема, щодо правильного або неправильного здійснення вантажовідправником завантаження, розміщення й кріплення вантажу у вагоні № 95541728, але містить відомості тільки про наявність у розвантажувальних люках щілин довжиною 250 та 350 мм, ущільнених мішковиною, а також про поглиблення між 2-м та 3-м і 3-м та 4-м завантажувальними люками довжиною 4500 мм, шириною 1500 мм, глибиною 350 мм та 500 мм.

Комерційний акт №415207/64 від 30.07.2019р. не містить в собі докладного опису, зокрема, щодо правильного або неправильного здійснення вантажовідправником завантаження, розміщення й кріплення вантажу у вагоні № 95399318, але містить відомості про наявність монтажної піни на 3-му розвантажувальному люці та про наявність поглиблення між 3-м та 4-м завантажувальними люками довжиною 3000мм, шириною 1300мм, глибиною 500мм.

Вищевказаними комерційними актами встановлено невідповідність маси вантажу в вагоні № 95620241 у розмірі 2250 кг, в вагоні № 95541728 у розмірі 2100 кг та в вагоні №95399318 у розмірі 1550 кг, порівняно з даними, які зазначені у залізничній накладній.

З огляду на викладене, суд зазначає, що вантаж був прийнятий залізницею до перевезення без зауважень. Про наявність будь-яких поглиблень вантажу у вищевказаних вагонах залізницею зазначено не було. Також не було зауважень перевізника щодо ущільнення монтажною піною та мішковиною щілин у розвантажувальних люках.

Тому, наявність поглиблень у навантаженні та невідповідність фактичної маси вантажу масі вантажу, вказаної у перевізних документах, свідчить про втрату частини вантажу саме під час перевезення і виключає вину вантажовідправника.

Окремо слід звернути увагу на те, що у вагоні №95620241 на 2-му розвантажувальному люці був відсутній ЗПП №Ж205251, у наявності справна свинцева пломба №К/317 ст.Миколаїв-Вантажний. Тобто, вказана пломба була встановлена вже на станції призначення, що свідчить про можливість доступу до вантажу під час перевезення на 2-му розвантажувальному люці при відсутності на ньому ЗПП №Ж205251.

Частиною 1 статті 909 ЦК України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до статті 924 ЦК України - перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Як встановлено частиною 2 статті 908 ЦК України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 115 Статуту залізниць України, вартість вантажу визначається на підставі документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Таким чином, чинне законодавство України не встановлює певного (допустимого) виду письмових доказів, за допомогою яких може підтверджуватись вартість вантажу при його перевезенні залізницею, а ст. 115 Статуту залізниць України встановлює лише вимоги до такого роду документів, а саме: документ повинен бути складений відправником, підтверджувати кількість та вартість відправленого вантажу.

Як зазначено у п. 2.7 роз`яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601 Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею, вартість вантажу визначається, серед іншого, на підставі довідки вантажовідправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером.

Отже, з урахуванням викладеного, дійсна вартість вантажу може встановлюватись на підставі довідки вантажовідправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером.

Згідно з довідкою від 23.12.2019 № 20007/3-19/27, виданою вантажовідправником ТОВ СП «НІБУЛОН» (зазначений у п. 1 залізничної накладної № 34348748 від 25.07.2019), вартість однієї тони вантажу відправленого у вагонах №№ 95620241, 95541728, 95389318 складає 11 920 (одинадцять тисяч дев`ятсот двадцять) грн. 00 коп. (у т. ч. ПДВ), без включення провізних платежів.

Відповідно до п. 7. Правил заявлення та розгляду претензій, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року № 334, розрахунок суми претензії про недостачу вантажу складається з урахуванням норми природної втрати маси вантажу при перевезенні, якщо вона встановлена даного вантажу, та граничного розходження визначення маси вантажу.

Пунктом 27 Правил видачі вантажів затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644, визначено, що сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто для ріпака (інші вантажі) становить 0,5%. Норма недостачі (природної втрати) для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки визначаються від маси нетто.

(2 250 кг- 58 050 кг/100% * 0,5%) * 11, 920 тис. грн. = 23 360,22 грн.

(2 100 кг - 58 600 кг/100% * 0,5%) * 11,920 тис. грн. = 21 539,44 грн.

(1 550 кг - 58 450кг/100% * 0,5%) * 11, 920 тис. грн. = 14 992,38 грн.

Таким чином, загальна вартість нестачі згідно з наведеним розрахунком у вагонах №№95620241, 95541728, 95389318 становить 59892 грн. 04 коп.

Щодо позиції, викладеною у відзиві, суд звертає увагу на таке.

Будь-яких зауважень щодо маси вантажу з боку перевізника при прийняті вантажу до перевезення та укладанні договору перевезення (накладної) не було, відповідні докази відсутні та Відповідачем не надані.

Також, Відповідачем не надано і доказів невірного визначення маси вантажу при навантаженні вантажу у відповідні вагони.

До того ж, статтею 24 Статуту залізниць України передбачено право залізниці перевіряти кількість та масу переданого до перевезення вантажу.

Згідно ст. 37 Статуту залізниць України маса вантажів визначається відправником, а ст. 122 Статуту передбачена відповідальність відправника за невірно визначену масу вантажу.

Проте, належних доказів в розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України, щодо застосування Відповідачем стягнень передбачених вищевказаною нормою не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами ані факту недовантаження вантажу за спірною накладною, ані невірного зазначення у накладній маси вантажу.

Крім того, друга частина п. «а» ст. 111 Статуту залізниць України, на яку посилається відповідач у відзиві, взагалі не може бути застосована до правовідносин, що склались у даній справі, оскільки вона передбачає можливість звільнити залізницю від відповідальності за нестачу вантажу у випадку, якщо вантаж надійшов у непошкодженому відкритому рухомому складі.

Відповідно до ст. 32 Статуту залізниць України перелік вантажів, перевезення яких допускається на відкритому рухомому складі, встановлюється Правилами.

Пунктом 1 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затвердженими Наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 № 542 передбачено, що у вагонах відкритого типу (на платформах, у напіввагонах і т.ін.) допускається перевезення вантажів, зазначених у додатку.

Зерновий вантаж, що перевозився за спірною накладною, не внесено до додатку зазначених правил, а отже перевезення у вагонах відкритого типу не допускається.

Більше того, як зазначено у відомості вагонів за спірною накладною рід вагону «ЗРВ» (зерновоз).

Відтак, вагони у яких було виявлено нестачу вантажу не відноситься до відкритого рухомого складу, а отже, звільнення Відповідача від відповідальності за нестачу вантажу на підставі відповідних положень ст. 111 Статуту залізниць України у даному випадку не можливе.

Відповідно до ст. 31 Статуту залізниць України залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, вагони.

Відповідно до п. 11 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 при передаванні завантажених вагонів і контейнерів сторони зобов`язані зовнішнім оглядом пересвідчитись у справності кузова вагона (контейнера), наявності та цілісності пломб, запірно-пломбувальних пристроїв (ЗПП), відповідності відтиску на них даним, зазначеним у перевізних документах.

Жодних зауважень щодо технічного стану з боку перевізника під час прийняття завантажених вагонах до перевезення не було, докази зворотного відсутні та Відповідачем до відзиву не надані.

Вказане свідчить про вжиття вантажовідправником всіх необхідних заходів для збереження вантажу, під час його перевезення, як це передбачено вимогами чинного законодавства, а відповідні вагони на станції відправлення були у технічно справному стані.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, з покладанням на відповідача витрат по судовому збору.

Суд не вбачає підстав для покладення на відповідача витрат позивача в розмірі 2340грн. за залучення експертів Регіональної Торгово-промислової палати Миколаївської області, з огляду на наступне.

Пунктом 2 частини 3 статті 123 ГПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони , відповідно до ч.4 ст.127 ГПК України, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Як передбачено ч.2 ст.98 ГПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення (ч.1 ст.101 ГПК України).

При цьому, у разі подання до суду такого висновку експерта, складеного на замовлення сторони, у ньому зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду (ч.5 ст.101 ГПК України). Таких посилань в Акті експертизи № 120-0962 від 30.07.2019р. не міститься.

Суд звертає увагу на те, що в обставини, які досліджувались експертом не потребували наявності спеціальних знань, оскільки Актом експертизи № 120-0962 від 30.07.2019р. фактично дубльовані обставини, які містяться у вищезазначених комерційних актах, щодо кількості нестачі вантажу.

Крім того, договором №938 про надання послуг від 30.09.2019р., укладеним між позивачем та Регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївської області, не передбачено послуги з надання експертизи технічного стану вагонів.

Також, як вбачається з копій Акту приймання-передачі наданих послуг №120-0962 від 31.07.2019р. та платіжного доручення №37747 від 05.08.2019р. позивачу була надана послуга з перевантаження вагонів і за цю послугу (а не за проведення експертизи на замовлення сторони) ТОВ СП „Нібулон сплатило Регіональній торгово-промисловій палаті Миколаївської області грошові кошти в сумі 2340грн.

Таким чином, суд вважає недоведеним розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, відповідно до ч.4 ст.127 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 238, 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства Українська залізниця (вул. Тверська, 5, м. Київ, 03680, ) в особі регіональної філії Одеська залізниця АТ „Українська Залізниця (65012, м.Одеса, вул..Пантелеймонівська, 198, код 40081200) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство НІБУЛОН (54002, м. Миколаїв, вул. Каботажний спуск, 1, ) 59892 гривні 04 коп. збитків, завданих нестачею вантажу та 1921 гривню судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.

та може бути оскаржено в порядку ст.ст.253-259 ГПК України.

Повний текст складено 05 березня 2020 р.

Суддя О.А. Демешин