ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2020 р. Справа№ 910/16897/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Ткаченка Б.О.

Гаврилюка О.М.

при секретарі судового засідання : Романовій Ю.М.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув;

від третьої особи: не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2019 року (дата підписання повного тексту 24.04.2019 року)

у справі № 910/16897/18 (суддя: Ягічева Н.І.)

за позовом Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Державне підприємство "Енергоринок"

про зобов`язання виконати дії

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Дніпровська теплоелектроцентраль" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із вказаним позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - відповідач) про визнання споживання газу АТ "Дніпровська ТЕЦ" по договору № МР001-2008-ПР від 19.01.2012 року для виробництва електричної енергії, визнання права на реструктуризацію заборгованості на суму 25 449 666,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що основним видом діяльності позивача є комбіноване виробництво електричної та теплової енергії в межах одного технологічного процесу в результаті спалення палива, сировиною для виробництва теплової енергії є природний газ. Отже, наявні підстави для визнання споживання газу за договором №МР001-2008-ПР від 19.01.2012 року про закупівлю природного газу, права на реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, використаний для виробництва електричної енергії, що виникла у АТ "Дніпровська ТЕЦ" перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України" відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії"від 03.11.2016 року в сумі 25449 666,80 грн.

Господарський суд міста Києва частково задовольнив позов Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" своїм рішенням від 16.04.2019 року (повний текст складено 24.04.2019 року) та визнав право Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" на реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, використаний для виробництва електричної енергії, що виникла у АТ "Дніпровська ТЕЦ" перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України" станом на 01.07.2016 року та не погашена до 31.12.2016 року по договору №МР001-2008-ПР від 19.01.2012 року в сумі 25 449 666,80 грн, в іншій частині позову відмовив.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у даній справі в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема ст.ст. 7, 86, 236, 238 Господарського процесуального кодексу України.

Так, скаржник вказав, що предметом договору купівлі-продажу природного газу №МР001-2008-ПР від 19.01.2012 року є природний газ, який використовується АТ "Дніпровська ТЕЦ" виключно для власних потреб, відсутні підстави для укладення договору реструктуризації, оскільки кінцевим споживачем газу, що поставлявся НАК "Нафтогаз України" є АТ "Дніпровська ТЕЦ", а заборгованість за природний газ, використаний для власних потреб не є заборгованістю, врегулювання якої передбачено Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Таким чином, суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що заборгованість , яка виникла за договором про закупівлю природного газу №МР001-2008-ПР від 19.01.2012 року підпадає під дію Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії"

Крім того, скаржник вказав, що суд першої інстанції не навів у мотивувальній частині оскаржуваного рішення підстав щодо визнання споживання газу АТ «Дніпровська ТЕЦ» про договору про закупівлю природного газу №МР001-2008-ПР від 19.01.2012 року для виробництва електричної енергії. При ухваленні оскаржуваного рішення, місцевим господарським судом, не було взято до уваги того факту, що саме п. 2.1 договору визначено, що предметом даного договору є природний газ, який використовується виключно для власних потреб.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.05.2019 року справу № 910/16897/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Руденко М.А., Смірнова Л.Г.

Північний апеляційний господарський суд апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2019 року у справі №910/16897/18 залишив без руху своєю ухвалою від 03.06.2019 року.

10.06.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Крім того, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема зазначив, що використання газу, придбаного АТ "Дніпровська ТЕЦ" у АТ "НАК "Нафтогаз України", категорії ПР (названої - для власних потреб) є газом, що використовується для виробництва електричної енергії. Водночас, зміст апеляційної скарги вказує на те, що відповідач не наводить заперечень щодо використання АТ "Дніпровська ТЕЦ" природного газу за договором №МР001-2008-ПР від 19.01.2012 року саме для виробництва електричної енергії, не наводить належних доказів для спростування викладених в позові обставин та підстав для відмови в задоволенні позову та визнання права на реструктуризацію боргу згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", та таким чином не спростовує висновків, зроблених Господарським судом міста Києва при ухваленні рішення від 16.04.2019 року у справі №910/16897/18.

Апелянтом протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху (18.06.2019 року) було усунено недоліки та подано до суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у встановленому розмірі згідно з чинним законодавством.

Відтак, скаржником усунено недоліки поданої апеляційної скарги.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2019 року у справі № 910/16897/18 та призначив розгляд справи на 21.08.2019 року своєю ухвалою від 24.06.2019 року.

19.08.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача надійшли додаткові пояснення, у яких скаржник вказав, що обраний позивачем спосіб захисту суперечить встановленим положенням ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України способам захисту цивільних прав. Скаржник послався, при цьому, на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 04.04.2018 року у справі №910/6914/17, від 18.04.2018 року у справі №910/6916/17, правову позицію Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладену у постанові від 14.06.2019 року у справі №910/6642/18, правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 05.06.2018 року у справі №339/180/17, від 07.11.2018 року у справі №488/5027/14-ц, від 21.08.2018 року у справі №910/14144/17.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2019 року, у зв`язку з перебуванням суддів Смірнової Л.Г., Руденко М.А., у відпустці, було сформовано для розгляду апеляційних скарг у справі № 910/16897/18 нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

Північний апеляційний господарський суд прийняв матеріали справи №910/16897/18 з розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2019 року до свого провадження у складі нової колегії головуючого судді Суліма В.В., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г., своєю ухвалою від 21.08.2019 року.

Північний апеляційний господарський суд оголосив перерву у розгляді апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2019 у справі № 910/16897/18 на 26.09.2019 року своєю ухвалою від 21.08.2019 року.

24.09.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшли додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу, у яких позивач зазначав, зокрема, що сума боргу, яка виникла у АТ "Дніпровська ТЕЦ" перед АТ "НАК "Нафтогаз України" станом на 01.07.2016 року та не погашена до 31.12.2016 року по договору №МР001-2008-ПР від 19.01.2012 року є заборгованістю, яка підлягає реструктуризації згідно ст. 5 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії". Відмова ж в укладанні договору реструктуризації, викладена у листі №26-7448/1.8-18 від 21.11.2018 року порушує право АТ "Дніпровська ТЕЦ" на реструктуризацію заборгованості. Позивач, при цьому, послався на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 28.03.2019 року у справі №922/1001/18, від 03.04.2018 року у справі №922/4354/14.

Північний апеляційний господарський суд оголосив перерву у розгляді апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2019 року у справі № 910/16897/18 на 22.10.2019 року своєю ухвалою від 26.09.2019.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2019 року, у зв`язку з перебуванням судді Ткаченко Б.О., на лікарняному, було сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/16897/18 нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Північний апеляційний господарський суд прийняв матеріали справи №910/16897/18 року з розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2019 року до свого провадження у складі нової колегії головуючого судді Суліма В.В., судді: Коротун О.М., Майданевич А.Г., та призначив розгляд на 26.11.2019 року своєю ухвалою від 22.10.2019 року.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2019 року, у зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М., у творчій відпустці 26.11.2019 року, було сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/16897/18 нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О.

Північний апеляційний господарський суд прийняв апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2019 року у справі № 910/16897/18 до провадження у складі нової колегії суддів: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О., та призначив розгляд на 16.01.2020 року своєю ухвалою від 26.11.2019 року.

В судовому засіданні 16.01.2020 року суддею Майданевичем А.Г., заявлено самовідвід від розгляду справи №910/16897/18 з метою недопущення сумнівів в неупередженості, які можуть виникнути в зв`язку з тим, що близький родич судді з 02.01.2020 року працює в Акціонерному товаристві "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Північний апеляційний господарський суд заяву про самовідвід судді Майданевича А.Г. у розгляді апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2019 року у справі № 910/16897/18 задовольнив; матеріали справи № 910/16897/18 передав для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суддів відповідно до ст.32 Господарського процесуального кодексу України своєю ухвалою від 16.01.2020 року.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.01.2020 року, справу № 910/16897/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Ткаченко Б.О., Гаврилюк О.М.

Північний апеляційний господарський суд призначив розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2019 року у справі № 910/16897/18 на 25.02.2020 року своєю ухвалою від 27.01.2020 року.

Представники сторін у судове засідання 25.02.2020 року не з`явилися. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином, зокрема, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2019 року.

Представник третьої особи відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, що відповідно до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строк для перегляду рішення місцевого господарського суду, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представників сторін, які були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2019 року підлягає скасуванню, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

19.01.2012 року між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (правонаступником якого є відповідач (продавець)) та Публічним акціонерним товариством "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" (правонаступником якого є позивач) (покупець)) було укладено договір купівлі-продажу природного газу №МР001-2008-ПР (далі - договір), відповідно до умов якого продавець зобов`язується поставити покупцю імпортований природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00), ввезений на митну територію України ПАТ "Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити природний газ в обсязі, зазначеному в п.1.2. договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для власних потреб. Покупець є кінцевим споживачем. Використання газу покупцем для інших потреб не є предметом цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору, продавець передає покупцеві в період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року природний газ в обсязі до 17525 тис.куб.м, у тому числі по місяцях .

Відповідно до пункту 4.1 договору передбачено, що оплата за природний газ з врахуванням вартості транспортування територією України проводиться Покупцем виключно грошовими коштами в наступному порядку: оплата в розмірі 30 % від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше за п`ять банківських днів до початку місяця поставки газу, оплата в розмірі 35 % від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до п`ятого числа та до 15 числа поточного місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до чотирнадцятого числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набуває чинності з дати його підписання та скріплення печатками сторін, але не раніше ніж через 14 днів (п`ять робочих днів у разі застосування процедури закупівлі з підстав , визначених п. 3 ч. 2 ст. 39 Закону України "Про здійснення державних закупівель") з дня опублікування у державному офіційному друкованому виданні з питань державних закупівель повідомлення про акцепт пропозиції за результатами застосування процедури закупівлі до одного учасника, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2012 року, і діє у частині поставки газу до 31.12.2012 року включно, а у частині розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору про закупівлю природного газу №МР001-2008-ПР від 19.01.2012 року, відповідач передав природний газ, а позивачем у січні 2012 отримано 3641,002 тис.куб.м. для власних потреб; у лютому 2012 отримано 4313,877 тис.куб.м.; у березні 2012 отримано 2 697,672 тис. куб.м.; у квітні 2012 отримано 521,893 тис.куб.м., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від 31.01.2012 року, 29.02.2012 року, 31.03.2012 року, 30.04.2012 року.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2015 року у справі №904/10198/15 порушено провадження про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль".

Рішеннями Кам`янської міської ради №1213-27/VII від 03.10.2018 року, №1249-29/ VII від 02.11.2018 року погоджено укладення договору поруки між Комунальним підприємством Кам`янської міської ради "Тепломережі" та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до договору реструктуризації заборгованості між Акціонерним товариством "Дніпровська теплоелектроцентраль" та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.11.2018 року провадження у справі №904/10198/15 про банкрутство Акціонерного товариства "Дніпровська Теплоелектроцентраль" закрито.

30.11.2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Статтею 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено, що врегулюванню підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед постачальником природного газу за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, через вжиття заходів, спрямованих на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Згідно ст. 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

За змістом ст. 5 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

Реструктуризація заборгованості за спожитий природний газ, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, здійснюється шляхом розстрочення на 60 календарних місяців рівними частинами з першого числа місяця укладення договору без відстрочення погашення заборгованості та з можливістю дострокового погашення.

Типовий договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ затверджується Кабінетом Міністрів України.

Кожна із сторін зобов`язана укласти договір про реструктуризацію заборгованості у строк, що не перевищує 10 календарних днів з дня його отримання, якщо сума за таким договором підтверджена актами звіряння між учасниками процедури врегулювання заборгованості.

На виконання вимог ст. 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" постановою Кабінету Міністрів України №93 від 21.02.2017 року було затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром, який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

На підставі наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №308 від 23.11.2017 року Акціонерне товариство "Дніпровська теплоелектроцентраль" включено до реєстру теплопостачальник та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії суб`єктів господарювання.

Згідно з додатком до зазначеного наказу Перелік суб`єктів господарювання, які включаються до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, позивач включений з обсягом кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню, у розмірі 442 990 846,64 грн та обсягом нарахувань із сплати штрафних санкцій тощо на суму 128249 299,85 грн.

Листом №1713/01 від 13.11.2018 року позивач звернувся до відповідача із проханням розглянути можливість реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ.

У відповідь на вказаний лист відповідач листом №26-7448/1.8-18 від 21.11.2018 року повідомив, що договором №127/15-ПР від 25.12.2014 року визначено, що природний газ споживається виключно для власних потреб, а тому заборгованість не підпадає під дію Закону, а тому заборгованість за договором не є тією заборгованістю, врегулювання якої передбачено Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", в зв`язку з чим відповідач наполягав на невідкладній сплаті такої заборгованості.

Задовольняючи позовні вимоги у частині визнання за позивачем права на реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, використаний для виробництва електричної енергії, яка виникла у позивача перед відповідачем станом на 01.07.2016 року та не погашена до 31.12.2016 року по договору №МР001-2008-ПР від 19.01.2012 року у сумі 25449666,80 грн, суд першої інстанції послався на те, що на Акціонерне товариство "Дніпровська теплоелектроцентраль" поширюється дія Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Разом з тим, висновок місцевого господарського суду про задоволення цієї частини позовних вимог колегія суддів вважає таким, що був зроблений із порушенням вимог процесуального законодавства, з огляду на наступне.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень ст. 2 Закону України "Про судоустрій України" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, наведена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

У Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) надано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовленого загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкованого у суб`єктивному праві простого легітимного дозволу, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України одним із способів захисту цивільного права є визнання наявності чи відсутності прав, якими можуть бути, зокрема визнання права власності чи інших речових прав на певне майно, визнання права авторства на твір науки, літератури, мистецтва чи таке інше, тобто ухваленням рішення про визнання чи відсутність права повинен вирішуватися спір по суті.

Водночас, відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, відповідно до ст. 13 Конвенції особа має право саме на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі № 925/1265/16). Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Як вірно встановив місцевий господарський суд, відповідач відмовив позивачу в укладенні договору реструктуризації заборгованості за придбаний природний газ за договором купівлі-продажу природного газу №МР001-2008-ПР від 19.01.2012 року з тих підстав, що природний газ за цим договором споживався позивачем виключно для власних потреб.

Вказане свідчить про те, що спір, який існує між сторонами, і в рамках якого було подано позов у цій справі, фактично стосується права позивача на реструктуризацію боргу за договором купівлі-продажу природного газу №МР001-2008-ПР від 19.01.2012 року, юридичною формою виразу якого є відповідний договір про реструктуризацію боргу, укладений відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Вимога про визнання права на реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ по своїй суті є вимогою про встановлення обставин.

Законом не передбачений такий спосіб захисту цивільних прав або інтересів як визнання права на реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, адже задоволення відповідної вимоги не здатне призвести до захисту прав позивача, а лише може бути використане для захисту інших прав або інтересів. Тому встановлення певних обставин не є належним способом захисту права та охоронюваного законом інтересу, оскільки, розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захисту прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.12.2019 року № 910/483/19.

Виходячи із вищевикладеного, встановлення наявності чи відсутності права на реструктуризацію боргу за договором купівлі-продажу природного газу №МР001-2008-ПР від 19.01.2012 року не може бути самостійним предметом спору та розглядатися в окремій справі, оскільки саме право на укладення договору є відповідним спором про право, і в рамках цього спору підлягають встановленню ці обставини. Тобто фактично, предметом позову у цій справі позивачем визначений засіб доказування для справи про укладення договору, на що суд першої інстанції помилково не звернув уваги.

Отже, заявлення позивачем, з огляду на зміст правовідносин, що склались між сторонами, позову про визнання права на реструктуризацію боргу за договором купівлі-продажу природного газу №МР001-2008-ПР від 19.01.2012 року у даній справі не є ефективним способом захисту порушеного права, не призводить до поновлення порушеного права, а тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови позивачу в цій частині позовних вимог.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог є помилковими, оскільки обраний позивачем спосіб захисту не є належним.

Обставини, покладені в обґрунтування позову та заперечень проти нього щодо використання природного газу, придбаного позивачем за договором купівлі-продажу природного газу №МР001-2008-ПР від 19.01.2012 року, для виробництва електричної та теплової енергії, чи для власних потреб, з огляду на вищевикладені висновки суду, у даній справі судом по суті не досліджувались.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про визнання споживання газу АТ "Дніпровська ТЕЦ" по договору №МР001-2008-ПР від 19.01.2012 року - для виробництва електричної енергії відповідачем не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції, враховуючи встановлені ст. 269 Господарського процесуального кодексу України межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, в цій частині не переглядається.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що доводи, скаржника, які стосуються неналежного обрання позивачем способу захисту порушеного права, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, у зв`язку з чим оскаржене рішення суду підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог з прийняттям у цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2019 року задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2019 року у справі №910/16897/18 скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на позивача.

Стягнути з Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" (51925, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Заводська, буд. 2, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 2881,50 грн (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна гривня 50 копійок) судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

4. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи №910/16897/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді Б.О. Ткаченко

О.М. Гаврилюк

Дата складення повного тексту 03.03.2020 року.