СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2020 р. Справа № 917/1746/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Барбашова С.В. , суддя Істоміна О.А.,

за участі секретаря судового засідання Марченко В.О.,

за участі представників:

позивача (АТ Державна продовольчо-зернова корпорація України) адвокат Таволжанський М.В., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серія ВЛ № 863 від 18.11.2016 та довіреність від 08.01.2020 № 31;

відповідача (ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів") адвокат Гетьман А.А., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1830 від 18.06.2013 та ордер Серія ХВ № 674/77 від 21.02.2020;

1-ї третьої особи (Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства) - не з`явився;

2-ї третьої особи (Державної аудиторської служби України) - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - АТ Державна продовольчо-зернова корпорація України (вх. № 105ПП/3) на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 21 листопада 2019 року по справі № 917/1746/16 про відмову в забезпеченні позову, яку винесено за результатами розгляду заяви позивача АТ Державна продовольчо-зернова корпорація України про забезпечення позову по справі № 917/1746/16

за позовом Акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України, вул. Саксаганського, 1, м. Київ, 01033, Код ;

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

1) Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, вул. Михайла Грушевського, б. 12/2, м. Київ, 01008, Код );

2) Державна аудиторська служба України, вул. Сагайдачного, 4, м. Київ, 04070, Код ;

до Державного підприємства Полтавський комбінат хлібопродуктів, вул. Небесної сотні, 69, м. Полтава, 36022, Код ;

про стягнення 77174270,34 грн,

ВСТАНОВИЛА:

07.10.2019 АТ Державна продовольчо-зернова корпорація України звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до ДП Полтавський комбінат хлібопродуктів про стягнення 77174270,34 грн за договором складського зберігання № 1/18-хб від 04.07.2018, зокрема: 72125486,30 грн вартості втраченої продукції; 3606274,32 грн штрафу за порушення строків відвантаження переданого на зберігання зерна кукурудзи та 1442509,73 грн штрафу за втрату переданого на зберігання зерна кукурудзи.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 30.10.2019 у справі № 917/1746/16 відкрито провадження по справі за вказаною позовною заявою в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 21.11.2019 та залучено до участі по справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства та Державну аудиторську службу України.

01.11.2019 позивач звернувся до Господарського суду Полтавської області з заявою про забезпечення позову на підставі п. 1 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, яку суд прийняв до розгляду ухвалою від 01.11.2019.

У заяві про забезпечення позову позивач просить накласти арешт на грошові кошти, що належать ДП Полтавський комбінат хлібопродуктів в межах ціни позову в розмірі 77174270,34 грн та обліковуються на його банківських рахунках в будь-яких банківських установах, які будуть виявлені під час виконання ухвали суду про забезпечення позову.

Заяву обґрунтовує тим, що такий захід забезпечення позову, як накладення арешту на грошові кошти на банківських рахунках відповідача (в межах суми позову): відповідає предмету позову та може забезпечити фактичне виконання судового рішення у даній справі; є дієвим, адекватним, доцільним та співмірним заявленим позовним вимогам; забезпечує розумний баланс інтересів сторін; не порушує прав та охоронюваних законом інтересів відповідача чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу, а отже вжиття такого заходу забезпечення позову не може завдати істотних наслідків для всіх зацікавлених осіб порівняно з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття такого заходу. Зазначає, що згідно з інформацією, розміщеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, на даний час стосовно відповідача - ДП Полтавський комбінат хлібопродуктів відкрито 276 виконавчих проваджень, які не завершено. Згідно з даними з Єдиного державного реєстру судових рішень, станом на момент подання позивачем заяви про забезпечення позову, лише протягом 2019 року судами було видано 53 накази про примусове виконання судових рішень про стягнення з ДП Полтавський комбінат хлібопродуктів грошових коштів. З даних, розміщених на офіційному веб-сайті Державної фіскальної служби України (http://sfs.gov.ua/businesspartner), станом на 28.10.2019 відповідач має податковий борг та відповідно до п. 88.2 ст. 88 Податкового кодексу України у органів державної податкової служби виникло право податкової застави на майно боржника, сума податкового боргу відповідача до державного бюджету станом на 01.10.2019 становить 1228000,00 грн, та до місцевого бюджету - 1180000,00 грн. Тому позивач вважає, що грошові кошти, наявні у відповідача на момент пред`явлення позову, можуть зникнути або значно зменшитися, що призведе до невиконання або утруднення виконання рішення суду по даній справі в разі задоволення позову.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 21.11.2019 у справі № 917/1746/19 (суддя Киричук О.А.) у задоволенні заяви АТ Державна продовольчо-зернова корпорація України про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалу мотивовано тим, що заява позивача про забезпечення позову ґрунтується виключно на припущеннях щодо можливого ухилення відповідача від виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову, а відтак і щодо неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому виконання такого рішення. Посилання позивача в заяві на значний розмір позовних вимог у даній справі та наявність у відповідача великої кількості незавершених виконавчих проваджень, судових рішень, предметом яких є стягнення з Відповідача грошових коштів, податкового боргу до державного бюджету та місцевого бюджету, не є тією обставиною, яка б могла свідчити про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання або слугувати підставою для висновку про неможливість чи істотне ускладнення в майбутньому виконання судового рішення.

Повний текст зазначеної ухвали складено 22.11.2019 та її копію було отримано позивачем - АТ Державна продовольчо-зернова корпорація України 28.11.2019, що підтверджується роздруківкою з офіційного web-сайту ПАТ УКРПОШТА про вручення поштового листа станом на 05.12.2019 (матеріали оскарження, а.с. 75).

Позивач - АТ Державна продовольчо-зернова корпорація України 09.12.2019 засобами поштового зв`язку звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити пропущений строк на подання апеляційної скарги на підставі ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, оскільки апеляційну скаргу подано протягом 10 днів з моменту отримання копії оскаржуваної ухвали, та, посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, просить скасувати ухвалу Господарського суду Полтавської області від 21.11.2019 у справі № 917/1746/19.

В обгрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для вирішення питання про застосування запобіжних заходів, внаслідок чого дійшов хибного висновку про відсутність обставин, які б могли свідчити про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання, або про те, що грошові кошти, наявні у відповідача на момент пред`явлення позову, можуть зникнути або значно зменшитися, що призведе до невиконання або утруднення виконання рішення суду по даній справі в разі задоволення позову. Зазначає, що за результатами перевірки фінансово-господарської діяльності АТ «ДПЗКУ» за період з 01.10.2017 по 31.03.2019, проведеної Державною аудиторською службою України, складений акт ревізії від 17.07.2019 № 07-14/378-2019, яким встановлено факт втрати відповідачем зерна кукурудзи на загальну суму 69,5 млн грн, переданого йому на зберігання по договору зберігання. Актом перевірки наявності та стану зерна від 26.09.2019, складеного комісією уповноважених представників позивача та підписаного представником відповідача, встановлено факт втрати зерна кукурудзи, переданого відповідачу на зберігання за договором в кількості 14719,487 тон вартістю 72125486,30 грн. Позивач неодноразово звертався до відповідача з листами-вимогами та претензіями про відвантаження зерна або відшкодування його вартості, які відповідач проігнорував. Крім того, згідно з даними, розміщеними на офіційному веб-сайті Державної фіскальної служби України (http://sfs.gov.ua/businesspartner), станом на 28.10.2019 відповідач мав значний податковий борг та відповідно до п. 88.2 ст. 88 Податкового кодексу України у органів державної податкової служби виникло право податкової застави на майно боржника. Як вважає позивач, зазначені обставини свідчать про недобросовісність відповідача у здійсненні господарської діяльності, тому в разі невжиття заходів забезпечення позову грошові кошти, наявні у відповідача на момент пред`явлення позову, можуть зникнути або значно зменшитися, що призведе до невиконання або утруднення виконання рішення суду по даній справі в разі задоволення позову.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.01.2020 у справі № 917/1746/19 у зв`язку з ненаданням апелянтом до апеляційної скарги доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1921,00 грн зазначену апеляційну скаргу залишено без руху на підставі п. 2 ч. 3 ст. 258, чч. 2, 6 ст. 260 Господарського процесуального кодексу, та надано апелянту строк для усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків.

Після усунення недоліків ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.02.2020 у справі № 917/1746/19 задоволено клопотання позивача про поновлення строку на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача, встановлено відповідачу та 3-м особам строк до 24.02.2020 для надання відзивів на апеляційну скаргу, призначено справу на 27.02.2020 об 11:30 год.

Представник позивача - АТ Державна продовольчо-зернова корпорація України у судовому засіданні 27.02.2020 підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача - ДП Полтавський комбінат хлібопродуктів у відзиві на апеляційну скаргу від 21.02.2020 за вх. № 1794 та в судовому засіданні 27.02.2020 не погоджується з доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін ухвалу місцевого господарського суду. З посиланням на ст. 136, 137 Господарського процесуального Кодексу України, зазначає, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову та які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішень господарського суду в майбутньому. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обгрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Вважає, що заява позивача про вжиття заходів до забезпечення позову наведеним вимогам не відповідає з огляду на те, що вона не містить мотивів щодо наявності правового зв`язку, між заявленими позовними вимогами та заходами до забезпечення позову. Зазначає, що заява позивача про забезпечення позову ґрунтується виключно на припущеннях щодо можливого ухилення відповідача від виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову, а відтак і щодо неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому виконання такого рішення. Накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на всіх поточних/розрахункових рахунках ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів» призведе до фактичного зупинення господарської діяльності підприємства, призведе до значних матеріальних збитків, які можуть спричинити фінансову неспроможність підприємства, зокрема неможливість виконання грошових зобов`язань перед контрагентами та третіми особами щодо оплати податків, обов`язкових платежів до бюджету та виплати заробітної плати.

1-а третьої особа - Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства та 2-а третя особа Державна аудиторська служба України правом щодо подання відзивів на апеляційну скаргу не скористались, відзиви не надали, своїх представників в судове засідання 27.02.2020 не направили, про причину відсутності представників в судовому засіданні не повідомили, хоча про місце, день та час розгляду справи були належно повідомлені, що підтверджується поштовими зворотними рекомендованими повідомленнями №№ 017 та 009 (матеріали оскарження, а.с. 96, 98).

Відповідно до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

У відповідності до ч. 1 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка в судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на зазначене та враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження по справі, а також зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо документів для розгляду справи по суті, з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу й порушення прав позивача та відповідача щодо розгляду справи судом упродовж розумного строку, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про можливість перегляду ухвали суду першої інстанції без участі представників 1-ї та 2-ї третіх осіб.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи викладені в апеляційній скарзі позивача та відзиві відповідача на апеляційну скаргу, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача в судовому засіданні, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Зі змісту цієї норми вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Тобто, необхідною умовою вжиття заходів до забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Натомість, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Водночас, адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів і ускладнень ефективного захисту або поновлення оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, у випадку задоволення позову.

Отже, необхідною умовою для вжиття заходів до забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення.

З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами у даній справі виник з приводу неналежного виконання відповідачем умов договору складського зберігання № 1/18-хб від 04.07.2018, зокрема в частині втрати переданої йому на зберігання продукції (зерна кукурудзи 3-го класу) та порушення строків відвантаження продукції (зерна кукурудзи 3-го класу).

Заява позивача про забезпечення позову ґрунтується виключно на припущеннях щодо недобросовісних дій з боку відповідача та можливого ухилення відповідача від виконання рішення суду у даній справі в разі задоволення позову, а відтак і щодо неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому виконання такого рішення.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що значний розмір позовних вимог у даній справі та наявність у відповідача великої кількості незавершених виконавчих проваджень, судових рішень, предметом яких є стягнення з відповідача грошових коштів, податкового боргу до державного бюджету та місцевого бюджету, не є тією обставиною, яка б могла свідчити про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання або слугувати підставою для висновку про неможливість чи істотне ускладнення в майбутньому виконання судового рішення.

Відповідно до чч. 1, 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Вибір способу забезпечення залежить від суті позовної вимоги та повинен бути співмірним з позовними вимогами.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

У заяві про забезпечення позову позивач просить накласти арешт на грошові кошти, що належать ДП Полтавський комбінат хлібопродуктів в межах ціни позову в розмірі 77174270,34 грн та обліковуються на його банківських рахунках в будь-яких банківських установах, які будуть виявлені під час виконання ухвали суду про забезпечення позову.

Запропоновані позивачем до застосування заходи забезпечення позову суперечать вимогам щодо розумності, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та необхідності забезпечення збалансованості інтересів сторін, оскільки накладення арешту на всі рахунки ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів», в тому числі і на рахунок, який призначений також і для виплати заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, унеможливить своєчасне здійснення таких виплат, що є порушенням конституційних прав на оплату праці громадян, які працюють на підприємстві відповідача, а також спричинить фактичне зупинення господарської діяльності підприємства та як наслідок його фінансову неспроможність та неможливість виконання грошових зобов`язань перед контрагентами та третіми особами, зокрема щодо оплати податків та обов`язкових платежів до бюджету.

Враховуючи вищезазначене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволення заяви позивача - АТ Державна продовольчо-зернова корпорація України про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать ДП Полтавський комбінат хлібопродуктів в межах ціни позову в розмірі 77174270,34 грн та обліковуються на його банківських рахунках в будь-яких банківських установах.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 3 ст. 236 Господарського процесуального Кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права, судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства визначеному господарським процесуальним Кодексом України.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду прийнята з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Наведені позивачем в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування або зміни ухвали суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, тому колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги позивача - АТ Державна продовольчо-зернова корпорація України та залишення без змін ухвали Господарського суду Полтавської області від 21.11.2019 у справі № 917/1746/16 про відмову в забезпеченні позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 129 Конституції України, п. 1 ч. 1 та ч. 4 ст. 137, ч. 2 ст. 254, п. 4 ч. 1 ст. 255, ст.ст. 269, 270, 271, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача - АТ Державна продовольчо-зернова корпорація України на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 21 листопада 2019 року по справі № 917/1746/16 про відмову в забезпеченні позову залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Полтавської області від 21 листопада 2019 року по справі № 917/1746/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 02.03.2020.

Ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку підлягають касаційному оскарженню в порядку п. 2 ч. 1 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Н.М. Пелипенко

Суддя С.В. Барбашова

Суддя О.А. Істоміна