ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2020 р. Справа№ 911/207/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Тищенко А.І.

Шаптали Є.Ю.

при секретарі Даниленко Т.А.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 04.03.2020.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Вишгородміськреконструкція-1"

на ухвалу Господарського суду Київської області

від 27.01.2020

у справі №911/207/20 (суддя Наріжний С.Ю,)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрожилбуд"

про забезпечення позову

особи, які можуть отримати статус учасника справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпрожилбуд"

відповідач - Вишгородська міська рада

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Вишгородміськреконструкція-1"

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Київської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпрожилбуд» з заявою про забезпечення позову, в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову, а саме:

- заборонити Вишгородській міській раді Київської області вчиняти будь-які дії, спрямовані на розпорядження, зміну цільового призначення, поділ чи об`єднання, виділ частки, передання у власність чи надання в оренду, у тому числі включення до переліку земельних ділянок, право оренди на які підлягає продажу на земельних торгах (аукціоні), земельної ділянки кадастровий номер :01:257:0003, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 18, площею 2,3718 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, за адресою: Київська обл., Вишгородський р-н, м. Вишгород, провулок Прожекторний ;

- заборонити всім без виключення суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно; виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській та Севастопольській міській, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, державним та приватним нотаріусам, іншим органам чи особам, які виконують функції в сфері державної реєстрації, які утворені та діють у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вчиняти будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації прав власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, органів місцевого самоврядування, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше), стосовно земельної ділянки кадастровий номер :01:257:0003, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 18, площею 2,3718 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, за адресою: Київська обл., Вишгородський р-н, м. Вишгород, провулок Прожекторний ;

- заборонити державним кадастровим реєстраторам Відділу Держгеокадастру у Вишгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області здійснювати будь-які дії, спрямовані на скасування державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер :01:257:0003, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 18, площею 2,3718 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, за адресою: Київська обл., Вишгородський р-н, м. Вишгород, провулок Прожекторний , у Державному земельному кадастрі.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.01.2020 заяву ТОВ "Дніпрожилбуд" від 23.01.2020 б/№ (вх. № 8/20) про забезпечення позову до пред`явлення позову задоволено частково.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони Вишгородській міській раді Київської області вчиняти будь-які дії, спрямовані на розпорядження, зміну цільового призначення, поділ чи об`єднання, виділ частки, передання у власність чи надання в оренду, у тому числі включення до переліку земельних ділянок, право оренди на які підлягає продажу на земельних торгах (аукціоні), земельної ділянки кадастровий номер :01:257:0003, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 18, площею 2,3718 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, за адресою: Київська обл., Вишгородський р-н, м. Вишгород, провулок Прожекторний. В іншій частині заяви відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Вишгородміськреконструкція-1" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 27.01.2020 у справі № 911/207/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Дніпрожилбуд" у задоволенні заяви про забезпечення позову повністю.

Підставою для скасування ухвали суду скаржник зазначив, що оскаржувана ухвала є безпідставною, необґрунтованою та винесеною в наслідок неправильного установлення обставин, які мають значення для справи, а також неправильного застосування норм матеріального та процесуального права. Зазначаючи при цьому, що заявник умисно укрив важливу інформацію про фактичного користувача та забудовника спірної земельної ділянки, яким рахується Товариство з обмеженою відповідальністю "Вишгородміськреконструкція-1", яке має статус суборендаря і на вказаній вище спірній земельній ділянці одноособово здійснює будівництво житлового майнового комплексу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вишгородміськреконструкція-1" на ухвалу Господарського суду Київської області від 27.01.2020 у справі №911/207/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., судді Тищенко А.І., Шаптали Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Вишгородміськреконструкція-1" на ухвалу Господарського суду Київської області від 27.01.2020 у справі №911/207/20, призначено справу до розгляду на 04.03.2020.

В судовому засіданні 04.03.2020 представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Вишгородміськреконструкція-1" підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 27.01.2020 у справі № 911/207/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Дніпрожилбуд" у задоволенні заяви про забезпечення позову повністю.

В судовому засіданні 04.03.2020 представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрожилбуд" заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням пояснень на апеляційну скаргу поданих під час апеляційного провадження, та просив відмовити в її задоволенні, а ухвалу Господарського суду Київської області від 27.01.2020 у справі № 911/207/20 залишити без змін.

В судовому засіданні 04.03.2020 представник Вишгородської міської ради підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 27.01.2020 у справі № 911/207/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Дніпрожилбуд" у задоволенні заяви про забезпечення позову повністю.

В судовому засіданні 04.03.2020 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрожилбуд", Вишгородської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "Вишгородміськреконструкція-1", проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, в обґрунтування поданої заяви, заявник зазначає, що 20.01.2006 між заявником ПрАТ «Дніпрожилбуд» (12.06.2016 реорганізоване у ТОВ «Дніпрожилбуд» шляхом перетворення) та Вишгородською міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського РНО Голуб Л.А. за № 223, з урахуванням подальших змін і доповнень від 29.01.2009 за № 136, а також поновлення від 28.12.2012 за № 3093.

23.11.2015 Управлінням Держгеокадастру у Вишгородському районі Київської області здійснено державну реєстрацію земельної ділянки площею 2,3718 га, кадастровий номер :01:257:0003.

12.02.2016 приватним нотаріусом Леденьов І.С. Києво-Святошинського РНО зареєстровано речове право: форма власності - комунальна, кадастровий номер - :01:257:0003, площа - 2,3718 га, власник - Вишгородська міська рада, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 18.

Погоджений сторонами строк договору - до 20.01.2020.

Листом-повідомленням № 445х/19 від 16.12.2019 заявник відповідно до ст. 33 Закону України «Про оренду землі» звернувся до Вишгородської міської ради з пропозицією вирішити питання щодо продовження договору.

24.12.2019 рішенням № 29/34 Вишгородська міська рада заперечила ТОВ «Дніпрожилбуд» у поновленні дії договору.

Крім цього заявник зазначає, що тим же рішенням рада вирішила вчинити організаційно-правові дії щодо державної реєстрації припинення права оренди за договором.

Такі дії Вишгородської міської ради заявник вважає незаконними, з приводу чого заявником здійснюється підготовка позовної заяви - за позовом ТОВ «Дніпрожилбуд» до Вишгородської міської ради за участю третьої особи ТОВ «Вишгородміськреконструкція-1» з предметом позову - про визнання укладеною додаткової угоди до Договору оренди на земельну ділянку площею 2,3718 га, кадастровий номер :01:257:0003 в редакції, запропонованій позивачем.

Разом з тим заявник вважає, що до завершення розгляду судового спору та набрання чинності рішенням у вказаній справі є об`єктивні підстави вважати, що Вишгородська міська рада вчинить дії, направлені на передачу земельної ділянки іншим особам, що в свою чергу унеможливить виконання судового рішення про задоволення позову (у разі наявності таких підстав для його прийняття).

Зокрема заявник зазначає, що підтвердженням вчинення Вишгородською міською радою відповідних дій є:

- п. 3 рішення № 59/34, яким рада вже 24.12.2019 вирішує «вчинити організаційно-правові дії щодо державної реєстрації припинення права оренди за договором»;

- неодноразові судові процеси між заявником та Вишгородською міською радою протягом 2006-2018 років щодо спірної земельної ділянки та права заявника щодо оренди вказаної ділянки;

- опублікована на офіційному порталі м. Вишгород інформація про те, що на наступному засіданні сесії Вишгородської міської ради, що відбудеться 06.02.2020, буде розглянуто проект рішення «Про передачу в оренду земельної ділянки ТОВ «Вишгородміськреконструкція-1».

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, місцевий господарський суд, керувався тим, що заявником наведені достатньо обґрунтовані підстави того, що невжиття заходів забезпечення позову в частині заборони Вишгородській міській раді вчиняти будь-які дії, спрямовані на розпорядження, зміну цільового призначення, поділ чи об`єднання, виділ частки, передання у власність чи надання в оренду, у тому числі включення до переліку земельних ділянок, право оренди на які підлягає продажу на земельних торгах (аукціоні), щодо спірної земельної ділянки, може порушити його права, а вжитті судом заходи сприятимуть запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді та в разі задоволення позову забезпечить можливість відновлення його порушених прав.

Однак, колегія суддів, переглянувши в апеляційному порядку спір у даній справі, не погоджується з вищенаведеними висновками місцевого господарського суду, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 137 ГПК України визначено, що 1. Позов забезпечується:1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 N 5-рп/2011 у справі N 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулась з відповідними вимогами у справі про банкрутство.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Крім того, судова колегія звертає увагу, що оскільки заявник планує звертатись до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з останньою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з позовом про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Дослідивши надані докази, суд вважає їх недостатніми для підтвердження того, що незабезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд зобов`язаний взяти до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи те, що предметом позовної заяви, з якою позивач має намір звернутись є визнання поновленим Договору оренди на земельну ділянку площею - 2,3718 Га, кадастровий №:01:257:0003, а також з огляду на ті види запобіжних заходів, які позивач просить вжити, колегія суддів дійшла висновку про неспівмірність запобіжних заходів із заявленими позовними вимогами. Водночас колегія суддів зазначає, що у разі забезпечення позову можуть бути порушені права та охоронювані законом інтереси осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Також колегія суддів зазначає, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Таким чином, беручи до уваги вище встановлені обставини у даній справі, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд дійшов передчасних висновків про часткове задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрожилбуд" про забезпечення позову, з огляду на неспівмірність запобіжних заходів із заявленими позовними вимогами.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, крім того неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені в ухвалі місцевого господарського суду, не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Судові витрати, понесені Товариством з обмеженою відповідальністю "Вишгородміськреконструкція-1" у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпрожилбуд".

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 280 - 284 Господарського процесуального господарського кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вишгородміськреконструкція-1" - задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Київської області від 27.01.2020 у справі №911/207/20 - скасувати.

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрожилбуд" про забезпечення позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрожилбуд" (02121, м. Київ, вул. Вербицького, буд. 32-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вишгородміськреконструкція-1" (07301, Київська обл., м. Вишгород, вул. Шолуденка, буд. 1, офіс 7 ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2102 (дві тисячі сто дві грн.) 00 грн.

Видачу наказу доручити Господарському суду Київської області.

Матеріали справи №911/207/20 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено 10.03.2020.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді А.І. Тищенко

Є.Ю. Шаптала