РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.03.2020Справа № 910/11323/19
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді - Приходько І.В.,

при секретарі судового засідання - Жалобі С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні матеріали

позовної заяви

позивача 1: Органу самоорганізації населення "Вуличний комітет "Воздвиженка" у Подільському районі м. Києва

позивача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимум-Капітал"

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фундація "Якісне житло"

відповідача 2: Київської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про визнання протиправним та скасування рішення Київської міської ради, визнання недійсним договору оренди земельних ділянок,

від позивача 1: Іванюк В.І.

від позивача 2: Іванюк В.І.

від відповідача 1: Скок В.С.

від відповідача 2: Гандзюк Т.О.

від третьої особи: Філімончук І.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Орган самоорганізації населення "Вуличний комітет "Воздвиженка" у Подільському районі м. Києва (позивач 1) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Оптимум-Капітал" (позивач 2) звернулися до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фундація "Якісне житло" (відповідач 1) та Київської міської ради (відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення Київської міської ради №638-18/798 від 10.07.2003 в частині передання в оренду земельної ділянки площею 7261 кв.м. з кадастровим номером: :85:381:0016; визнання недійсним договору оренди земельних ділянок, який було зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис у Книзі записів державної реєстрації договорів від 31.01.2004 за № 85-6-00097, в частині оренди земельної ділянки площею 7261 кв.м. з кадастровим номером: :85:381:0016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.09.2019 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків у десять днів з дня вручення цієї ухвали.

Одночасно з позовною заявою позивачами подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.09.2019 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.09.2019 (після усунення недоліків позовної заяви) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 23.10.2019.

07.10.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду відповідач 2 подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, а також зазначив про пропуск позивачами строку позовної давності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2019 відкладено підготовче засідання на 20.11.2019 та на підставі статті 50 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради.

18.11.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду відповідач 1 подав відзив на позовну заяву.

У підготовчому засіданні 20.11.2019 судом на підставі ч.5 ст.183 ГПК України оголошено перерву на 18.12.2019.

16.12.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду представник позивачів подав відповідь на відзив.

18.12.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду третя особа подала письмові пояснення.

У підготовчому засіданні 18.12.2019 судом на підставі ч.5 ст.183 ГПК України оголошено перерву на 20.01.2020.

13.01.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фундація "Якісне Житло" надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Підготовче засідання, призначене на 20.01.2020, не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Приходько І.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2020 призначено підготовче засідання на 10.02.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2020 клопотання Органу самоорганізації населення "Вуличний комітет "Воздвиженка" у Подільському районі м. Києва про витребування документів задоволено. Враховуючи відсутність клопотань та повідомлень учасників судового процесу про намір вчинити дії, строк вчинення яких обмежений підготовчим провадженням, судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.03.2020.

02.03.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду від позивача 1 надійшло клопотання про поновлення процесуального строку на подання клопотання про призначення судової експертизи у справі № 910/11323/19, клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи об`єктів будівництва, а також земельно-технічної експертизи об`єктів будівництва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2019 відмовлено у задоволенні клопотання Органа самоорганізації населення "Вуличний комітет "Воздвиженка" у Подільському районі м. Києва про поновлення строку на подання клопотання про призначення судової експертизи у справі № 910/11323/19.

Положеннями статті 118 ГПК України визначено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи об`єктів будівництва, а також земельно-технічної експертизи об`єктів будівництва підлягають залишенню без розгляду.

У судовому засіданні 02.03.2020 представник позивачів надав пояснення, підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов повністю.

У судовому засіданні 02.03.2020 представники відповідачів та третьої особи заперечували проти позову, просили відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

У судовому засіданні 02.03.2020 представником відповідача 1 було заявлено клопотання про розподіл витрат на правову допомогу, у якому представник відповідача-1 просить суд у разі ухвалення рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог по даній справі, стягнути з позивачів витрати понесені відповідачем-1 на професійну правову допомогу в межах даної справи.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Київської міської ради № 638-18/798 від 10.07.2003 "Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею" затверджено проект відведення земельних ділянок та передано Відкритому акціонерному товариству трест "Київміськбуд-1" імені М.П. Загороднього у короткострокову оренду на 5 років земельні ділянки загальною площею 5,99 га для будівництва житлових будинків з об`єктами соціально-громадського призначення в урочищі Гончари-Кожум`яки на вул. Воздвиженській, Горнчарній, Дегтярній, Кожум`яцькій у Подільському районі м. Києва за рахунок земель міської забудови.

Судом встановлено, що на підставі вищевказаного рішення Київської міської ради, 23.01.2004 між Київською міською радою, як Орендодавцем, та Відкритим акціонерним товариством трест "Київміськбуд-1" імені М.П. Загороднього, як Орендарем, укладено Договір оренди земельних ділянок, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 18. За даним договором серед інших передано в оренду земельну ділянку з кадастровим номером :85:381:0016. Строк оренди - 5 років. Даний договір оренди зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 31.01.2004 за № 85-6-00097 у книзі записів державної реєстрації Договорів.

Рішенням Київської міської ради від 18.06.2009 № 672/1728 поновлено на 5 років з 01.02.2009 договір оренди земельних ділянок від 31.01.2004 № 85-6-00097, укладений між Київською міською радою та Відкритим акціонерним товариством трест "Київміськбуд-1" імені М.П. Загороднього на підставі рішення Київської міської ради від 10.07.2003 № 638-18/798.

Рішенням Київської міської ради від 20.09.2012 № 188/8472 "Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 18.06.2009 № 672/1728 та договору оренди земельних ділянок від 31.01.2004 № 85-6-00097, укладеного між Київською міською радою та Відкритим акціонерним товариством трестом "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього для будівництва житлових будинків з об`єктами соціально-громадського призначення в урочищі Гончари-Кожум`яки на вулицях Воздвиженській, Гончарній, Дегтярній, Кожум`яцькій у Подільському районі м. Києва" внесено зміни до рішення Київської міської ради від 18.06.2009 № 672/1728 "Про поновлення Відкритому акціонерному товариству трест "Київміськбуд-1" імені М.П. Загороднього договору оренди земельних ділянок для будівництва житлових будинків з об`єктами соціально- громадського призначення в урочищі Гончари - Кожум`яки на вул, Воздвиженській. Горнчарній, Дегтярній, Кожум`яцькій у Подільському районі м. Києва", а саме: слова та цифри "на 5 років з 01.02.2009" змінено словами та цифрами на "на 10 років".

Даним рішенням також внесено зміни до договору оренди земельних ділянок від 31.01.2004 № 85-6-00097, а саме: по тексту договору слова "відкрите акціонерне товариство трест "Київміськбуд-1" імені М.П. Загороднього" змінено на слова "товариство з обмеженою відповідальністю "Фундація "Якісне житло".

15.05.2014 між Київською міською радою, як Орендодавцем, Публічним акціонерним товариством трест "Київміськбуд-1" імені М.П. Загороднього, як Первісним Орендарем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фундація "Якісне житло", як Орендарем, укладено Угоду про поновлення та внесення змін до Договору оренди земельних ділянок. Даною угодою подовжено до 10 років Договір оренди земельних ділянок, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 18, зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 31.01.2004 за № 85-6-00097 у книзі записів державної реєстрації Договорів; по тексту договору слова "відкрите акціонерне товариство трест "Київміськбуд- 1" імені М.П. Загороднього" змінено на слова "товариство з обмеженою відповідальністю "Фундація "Якісне житло"; викладено договір оренди в новій редакції, в розділі 2 якого зазначено, що об`єктами оренди є земельні ділянки з кадастровими номерами :85:381:0006 та :85:381:0016.

В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що Київською міською радою (відповідачем 2) прийнято рішення «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею» № 638-18/798 від 10.07.2003, яким затверджено проект відведення земельних ділянок ВІДКРИТОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ ТРЕСТ «КИЇВМІСЬКБУД-1» ІМЕНІ М.П. ЗАГОРОДНЬОГО, в тому числі земельної ділянки площею 7261 кв.м. з кадастровим номером: :85:381:0016 (далі - Земельна ділянка), для будівництва житлових будинків з об`єктами соціально-громадського призначення в урочищі Гончари-Кожум`яки на вулицях Воздвиженській, Гончарній, Дегтярній, Кожум`яцькій у Подільському районі м. Києва, на виконання якого між Київською міською радою та ВІДКРИТИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ ТРЕСТ «КИЇВМІСЬКБУД-1» ІМЕНІ М.П. ЗАГОРОДНЬОГО 23.01.2004 укладено Договір оренди земельних ділянок, яким останньому передано в оренду ряд земельних ділянок, в тому числі земельну ділянку з кадастровим номером: :85:381:0016, цільове призначення - для будівництва житлових будинків з об`єктами соціально-громадського призначення, зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис у Книзі записів державної реєстрації договорів № 85-6-00097 від 31.01.2004 (далі - Договір оренди № 85-6-00097), у який, в подальшому, рядом рішень Київради вносились зміни, результатом яких стала заміна сторони та передача Земельної ділянки в оренду ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФУНДАЦІЯ «ЯКІСНЕ ЖИТЛО».

За твердженням позивачів, вищевказана земельна ділянка розташована в межах:

1) території пам`ятки археології місцевого значення «Культурний шар Копиревого кінця XI-XII ст.»;

2) території Державного історико-культурного заповідника «Стародавній Київ»;

3) території архітектурного заповідника «Місто Володимира»;

4) території пам`ятки археології - культурний шар Подолу, культурний шар ремісних слобод Гончари та Кожум`яки IX-XVII ст.;

5) територія Земельної ділянки є складовою частиною пам`ятки ландшафту та історії місцевого значення «Історичний ландшафт Київських гір та долини р. Дніпра».

При цьому ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПІВНІЧНО-УКРАЇНСЬКИЙ БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МОСТИЦЬКИЙ 2» за замовленням Відповідача 1 на території земельної ділянки здійснюються будівельні роботи з будівництва багатоповерхового житлового комплексу «Подол Гранд Vintage», чим завдається непоправна шкода землям історико-культурного призначення, що призвело до порушення прав Позивачів, гарантованих статтею 54 Конституції України, законом України «Про охорону культурної спадщини» завдає шкоду інтересам Позивачів і призводить до загрози життю та здоров`ю громадян України, членів територіальної громади, які проживають на території вулиць Воздвиженська, Дегтярна, Кожум`яцька, Гончарна у Подільському районі м. Києва.

Так, на думку позивачів, порушення їх прав, а також приписів чинного законодавства оскаржуваним рішенням відповідача 2 та оспорюваним Договором оренди відбулося з урахуванням наступних обставин:

- станом на дату звернення до суду із даною позовною заявою землекористувачем Земельної ділянки з кадастровим номером: :85:381:0016 є відповідач 1 на підставі Рішення Київради № 638-18/798 з подальшими змінами та Договору оренди № 85-6-00097 з подальшими змінами;

- Київською міською радою при вилученні Земельної ділянки, яка відноситься до категорії земель історико-культурного призначення не дотримано процедуру зміни цільового призначення;

- при виділі Земельної ділянки не дотримано процедуру виділу особливо цінних земель;

- при визначенні цільового призначення не враховано обмеження щодо забудов на землях історико-культурного призначення.

В обґрунтування порушених прав позивача 2, за захистом яких він звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення Київської міської ради, визнання недійсним договору оренди земельних ділянок в позовній заяві зазначено, що у місті Києві по вулиці Кожум`яцька, будинок № 12-Б знаходиться заклад освіти - школа, власником якої є Позивач 2 по даній справі, і яку відвідують діти жителів вищезазначених будинків, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.04.2019.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач 1 зазначав, що на виконання вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а також приписів Земельного кодексу України, проект відведення земельних ділянок ВІДКРИТОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ ТРЕСТ «КИЇВМІСЬКБУД-1» ІМЕНІ М.П. ЗАГОРОДНЬОГО для будівництва житлових будинків з об`єктами соціально-громадського призначення в урочищі Гончари-Кожум`яки на вулицях Воздвиженській, Гончарній, Дегтярній, Кожум`яцькій у Подільському районі м. Києва пройшов погодження та отримав позитивні висновки, зокрема від:

- Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища Київської міської державної адміністрації від 11.06.2003 № 19-519 (Висновок щодо умов використання земельної ділянки та наявності містобудівних обмежень та обтяжень для відведення земельної ділянки);

- Головного державного санітарного лікаря м. Києва від 18.06.2003 № 4276;

- Подільської районної у м. Києві державної адміністрації від 19.06.2003 № 2295-09;

- Державного управління екології та природних ресурсів в м. Києві від 26.06.2003 № 08-8-20/4872;

- Головного управління охорони культурної спадщини та реставраційно-відновлювальних робіт від 23.06.2003 № 3286;

- Міністерства культури і мистецтв України від 06.07.20013 № 12-441/31;

- Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації.

Також відповідача неодноразово наголошувалося, що відповідно до Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804, земельна ділянка, розташована на вулицях Воздвиженській, Гончарній, Дегтярній, Кожум`яцькій у Подільському районі м. Києва (кадастровий номер :85:381:0016) відноситься до земель - землі житлової та громадської забудови.

При цьому, за твердженням відповідачів, позивачем не доведено факт того, що у Київської міської ради були наявні обов`язок та правові підстави приймати рішення щодо зміни цільового призначення вказаної земельної ділянки, розташованої на вулицях Воздвиженській, Гончарній, Дегтярній, Кожум`яцькій у Подільському районі м. Києва, з - «землі історико-культурного призначення» на - «землі житлової та громадської забудови».

Окрім зазначеного, відповідачем наголошувалося на відсутності достатнього обсягу повноважень позивача 1 для подання даного позову, оскільки, за доводами сторони, діяльність органу самоорганізації населення «Вуличний комітет «Воздвиженка» у Подільському районі м. Києва поширюється лише на чітко встановлену територію. При цьому, до позовної заяви органом самоорганізації населення «Вуличний комітет «Воздвиженка» не додано належних та допустимих доказів, що земельна ділянка з кадастровим номером :85:381:0016 знаходиться в межах території будинків, на які поширюється його діяльність.

Серед іншого, відповідачами не визнаються обґрунтування позивача 2 з приводу порушення його прав, оскільки, за доводами відповідачів, ТОВ «ОПТИМУМ-КАПІТАЛ» не доведено належними та допустимими доказами факт того, що заклад освіти-школу (яка перебуває у стані реконструкції), яка знаходиться у м. Київ по вул. Кожум`яцька, буд. 12-Б, власником якої є Позивач 2, відвідують діти жителів відповідних будинків.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, наведена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

З урахуванням наведених законодавчих норм завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави. Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, слід зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені у правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині таку міру правового захисту на національному рівні, що дозволило б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ наголосив, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Отже, ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

За змістом частини 1 статті 2 ГПК завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд зазначає про обґрунтованість доводів відповідача 1 в частині того, що матеріали справи не містять, а позивачем 1 не надано суду доказів, які б підтверджували надання органу самоорганізації населення "Вуличний комітет Воздвиженка" у Подільському районі м. Києва повноважень щодо здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням земельного законодавства, враховуючи наступні обставини.

Так, відповідно до 1. 3, 6 абзаців ст.140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Сільські, селищні, міські ради можуть дозволяти за ініціативою жителів створювати будинкові, вуличні, квартальні та інші органи самоорганізації населення і наділяти їх частиною власної компетенції, фінансів, майна.

Згідно з 12 абзацом ст.1 Закону України "Про місцеве самоврядування" органи самоорганізації населення - представницькі органи, що створюються частиною жителів, які тимчасово або постійно проживають на відповідній території в межах села, селища, міста.

Відповідно до положень ч.1 ст.5 закону України Закону України "Про місцеве самоврядування" органи самоорганізації населення включені до системи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України "Про органи самоорганізації населення" органи самоорганізації населення - це представницькі органи, що створюються жителями, які на законних підставах проживають на території села, селища, міста або їх частин, для вирішення завдань, передбачених цим Законом.

Згідно із п.2 ст.14 Закону України "Про органи самоорганізації населення" до власних повноважень органу самоорганізації населення належать сприяння додержанню Конституції та законів України.

Згідно з п.1.4. розділу 1 положення органу самоорганізації населення "Вуличний комітет "Воздвиженка" у Подільському районі м. Києва () (положення) основними завданнями та напрямами діяльності органу самоорганізації населення "Вуличний комітет "Воздвиженка" є:

- створення умов для участі жителів у вирішенні питань місцевого значення, в межах Конституції і законів України;

- задоволення соціальних, культурних, побутових, житлово-комунальних та інших потреб жителів Мікрорайону, шляхом сприяння у наданні їм відповідних послуг;

- участь у реалізації програм соціально-економічного та культурного розвитку, інших місцевих програм, прийнятих Київрадою, що стосуються відповідної території мікрорайону.

Пунктом 1.11. розділу 1 згаданого положення передбачено, що органу самоорганізації населення "Вуличний комітет "Воздвиженка" у Подільському районі м. Києва здійснює свою діяльність в межах наступної території: вул. Воздвиженська, будинки № 5-7, 9-19, 14, 16-а, 18, 21-23, 25, 27, 28-30, 29, 29-б, 31-а корпус 2, 32, 33, 34, 38, 40, 48, 50; вул. Дегтярна, будинки № 9, 27; вул. Гончарна, будинок № 15-б; вул. Кожум`яцька, будинки № 14-а, 14-6, 16-а, 18-а, 20-б, 22-а у Подільському районі м. Києва.

Згідно з підпунктом 2 п.8.1 положення позивача 1 до компетенції органу самоорганізації населення "Вуличний комітет "Воздвиженка" у Подільському районі м. Києва входить сприяння додержанню Конституції та законів України, реалізації актів Президента України та органів виконавчої влади, рішень Київради та Київської міської державної адміністрації, розпоряджень Київського міського голови тощо на території мікрорайону.

Відповідно до п.11.4. розділу 11 даного положення орган самоорганізації населення "Вуличний комітет "Воздвиженка" у Подільському районі м. Києва має право звертатись до суду, з усіма можливими правами та обов`язками, відповідно до законодавства України, із заявами (позовами) про визнання недійсними актів Київського міського голови та посадових осіб Київради, Київської міської державної адміністрації, рішень (наказів) юридичних осіб, що порушують права і законні інтереси жителів Мікрорайону, що проживають на території діяльності органу самоорганізації населення, або обмежують повноваження органу самоорганізації населення, в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Відповідно до п.3.23 розділу 3 положення легалізація органу самоорганізації населення є обов`язковою і здійснюється шляхом його реєстрації в порядку передбаченому законодавством України.

Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст.13 Закону України "Про органи самоорганізації населення" у разі реєстрації орган самоорганізації населення набуває статусу юридичної особи.

Так, орган самоорганізації населення "Вуличний комітет "Воздвиженка" у Подільському районі м. Києва був легалізований та зареєстрований в порядку передбаченому законодавством України, набув статусу юридичної особи із ідентифікаційним кодом юридичної особи: 42855046, місцезнаходженням якої є: 04071, м. Київ, вулиця Воздвиженська, будинок 41, офіс 120.

Відповідно до частин 1, 4 ст.91 Цивільного кодексу України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно з ч.1 ст.92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

З аналізу вищевикладеного випливає, що орган самоорганізації населення "Вуличний комітет Воздвиженка" у Подільському районі м. Києва з моменту його легалізації та реєстрації, набувши статус юридичної особи, наділений повним обсягом цивільної дієздатності та правоздатності юридичної особи, має повноваження на представництво інтересів мешканців в межах території своєї діяльності, наділений правом сприяти додержанню законів України та відповідно звертатись до суду із позовними заявами в інтересах громади.

В той же час, відповідно до п.4 cт. 5 Закону України "Про органи самоорганізації населення" діяльність органів самоорганізації населення ґрунтується, зокрема, на принципі територіальності.

Частинами 1 та 2 ст.9 Закону України "Про органи самоорганізації населення" визначено, що дозвіл на створення органу самоорганізації населення надається сільською, селищною, міською, районною у місті (у разі її створення) радою. Питання про створення органу самоорганізації населення, внесене на розгляд сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, розглядається на найближчому засіданні відповідної ради за участю членів ініціативної групи зборів (конференції) жителів за місцем проживання. У рішенні ради про надання дозволу на створення органу самоорганізації населення мають бути обов`язково визначені його назва, основні напрями діяльності, повноваження та умови їх здійснення, територія, в межах якої має діяти орган самоорганізації населення.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що орган самоорганізації населення створюється лише з дозволу сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, який оформлюється рішенням ради, в якому обов`язково мають бути визначені назва органу самоорганізації населення, основні напрями діяльності, повноваження та умови їх здійснення, територія, в межах якої має діяти орган самоорганізації населення.

Як встановлено судом, дозвіл на створення органу самоорганізації населення "Вуличний комітет Воздвиженка" у Подільському районі м. Києва надано рішенням Київської міської ради від 21.06.2018 № 977/5041, згідно п.2 якого Орган самоорганізації населення "Вуличний комітет Воздвиженка" у Подільському районі м. Києва діє у межах території будинків №№ 5 - 7, 9 - 19, 14, 16-а, 18, 21 - 23, 25, 27, 28 - 30, 29, 29-б, 31-а корпус 2, 32, 33, 34, 38, 40, 48, 50 на вулиці Воздвиженській, №№ 9, 27 на вулиці Дегтярній, № 15-б на вулиці Гончарній, №№ 14-а, 14-6, 16-а, 18-а, 20-б, 22-а на вулиці Кожум`яцькій у Подільському районі м. Києва.

Як вже зазначалось судом, аналогічні межі території здійснення діяльності органом самоорганізації населення "Вуличний комітет Воздвиженка" у Подільському районі м. Києва визначені в п.1.11. його положення.

В цій частині суд приймає доводи відповідачів стосовно того, що діяльність органу самоорганізації населення "Вуличний комітет Воздвиженка" у Подільському районі м. Києва поширюється на чітко встановлену територію. При цьому, до позовної заяви органом самоорганізації населення «Вуличний комітет «Воздвиженка» не додано належних та допустимих доказів, що земельна ділянка з кадастровим номером :85:381:0016 знаходиться в межах території будинків, на які поширюється його діяльність.

Крім того згідно з п.4 рішення від 21.06.2018 № 977/5041 Київська міська рада надала органу самоорганізації населення "Вуличний комітет Воздвиженка" у Подільському районі м. Києва у межах території його діяльності такі власні повноваження: представляти разом з депутатами Київської міської ради інтереси жителів у Київській міській раді, місцевих органах виконавчої влади; сприяти додержанню Конституції та законів України, реалізації актів президента України та органів виконавчої влади, рішень Київської міської ради, розпоряджень її виконавчого органу та Київського міського голови; вносити у встановленому порядку пропозиції до проектів програми соціально - економічного і культурного розвитку, бюджету міста Києва; організовувати на добровільних засадах участь населення у заходах щодо охорони навколишнього природного середовища, проведенні робіт з благоустрою, озеленення та утримання в належному стані прибудинкових територій, обладнанні дитячих і спортивних майданчиків, кімнат дитячої творчості, клубів за інтересами тощо; сприяти збереженню культурної спадщини, традицій народної культури, охороні пам`яток історії та культури, впровадженню в побут нових обрядів; здійснювати контроль за якістю надання житлово-комунальних послуг жителям, які мешкають на території діяльності органу самоорганізації населення; надавати допомогу навчальним закладам, закладам та організаціям культури, фізичної культури і спорту у проведенні культурно-освітньої, спортивно-оздоровчої та виховної роботи серед населення, розвитку художньої творчості, фізичної культури і спорту; організовувати допомогу громадянам похилого віку, інвалідам, сім`ям загиблих воїнів та військовослужбовців, малозабезпеченим та багатодітним сім`ям, а також самотнім громадянам, дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, вносити пропозиції з цих питань до Київської міської ради; надавати необхідну допомогу органам пожежного нагляду в здійсненні ними протипожежних заходів, організовувати вивчення населенням правил пожежної безпеки, брати участь у здійсненні громадського контролю за додержанням вимог пожежної безпеки; сприяти відповідно до законодавства правоохоронним органам у забезпеченні охорони громадського порядку; розглядати звернення громадян, вести прийом громадян; вести облік громадян за віком, місцем роботи чи навчання, які мешкають у межах території діяльності органу самоорганізації населення; сприяти депутатам Київської міської ради в організації їх зустрічей з виборцями, прийому громадян і проведенні іншої роботи з виборцями; інформувати громадян про діяльність органу самоорганізації населення, організовувати обговорення проектів його рішень з найважливіших питань; в межах своєї діяльності може реалізовувати також інші повноваження, передбачені законодавством України, прийняті на основі добровільно взятих на себе зобов`язань, за наявності згоди жителів відповідної території, вираженої на загальних зборах.

Таким чином, матеріали справи не містять, а позивачем 1 не надано суду доказів, які б підтверджували надання органу самоорганізації населення "Вуличний комітет Воздвиженка" у Подільському районі м. Києва повноважень щодо здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням земельного законодавства.

При цьому суд приймає доводи відповідачів стосовно того, що відповідно до Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804, земельна ділянка, розташована на вулицях Воздвиженській, Гончарній, Дегтярній, Кожум`яцькій у Подільському районі м. Києва (кадастровий номер :85:381:0016) відноситься до земель - землі житлової та громадської забудови.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, а також докази які були додані позивачами до матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позивач 1 не навів належного обґрунтування того, в чому саме полягає порушення його прав, які саме його права порушено прийняттям спірного рішення Київською міською міською радою, а також укладанням спірного договору оренди.

Зазначений висновок зроблений з урахуванням того, що позивач 1 - орган самоорганізації населення "Вуличний комітет Воздвиженка" у Подільському районі м. Києва здійснює представництво лише жителів мікрорайону, що проживають на території діяльності орган самоорганізації населення (згідно з приписами чинного законодавства України, рішення Київської міської ради від 21.06.2018 № 977/5041 та положення органу самоорганізації населення "Вуличний комітет Воздвиженка" у Подільському районі м. Києва), при цьому не здійснює представництва усієї територіальної громади та не наділений повноваження щодо здійснення державного контролю у сфері охорони культурної спадщини та дотримання земельного законодавства.

Крім того, позивач 1 не довів, яким чином рішення Київської міської ради, що прийняте у 2003 році, тобто більш як за 15 років до створення органу самоорганізації населення "Вуличний комітет Воздвиженка" у Подільському районі м. Києва, стосується прав чи інтересів жителів мікрорайону до якого спірна земельна ділянка фактично не входить.

Судом також враховується, що позивачем 2 у розглядуваній справі є Товариство з обмеженою відповідальністю "Оптимум-Капітал", зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 08.11.2018.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивачі, серед іншого, стверджували, що в місті Київ по вулиці Кожум`яцька, будинок № 12 б знаходиться заклад освіти - школа, власником якої є позивач 2 і яку відвідують діти жителів будинків, які відносяться до мікрорайону органу самоорганізації населення "Вуличний комітет Воздвиженка" у Подільському районі м. Києва, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.04.2019.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ- 019 від 24.06.2019 та додатку до нього (кадастрового плану земельної ділянки) земельна ділянка кадастровий номер :85:381:0028, на якій розміщена школа, межує з земельними ділянками кадастровий номер: :85:381:0029 за адресою: місто Київ, Вознесенський узвіз 28-30 та кадастровий номер: :85:381:0016 за адресою: м. Київ, Подільський р-н, на вулицях Воздвиженській, Гончарній, Дегтярній, Кожум`яцькій.

Таким чином, позивачі зазначають, що будівельні роботи, з будівництва багатоповерхового житлового комплексу "Подол град Vintage", що ведуться на земельній ділянці :85:381:0016 здійснюються у безпосередній близькості до закладу освіти-школи.

Як зазначають позивачі у позовній заяві, відповідно до п.5.3 розділу 5 ДБН В.2.2-3:2018 "Заклади освіти" відстань від межі ділянок закладів освіти до стін житлових будівель із входами та вікнами приймається не менше ніж 10 м від будівель закладів освіти до житлових та громадських будівель та споруд - згідно з нормами інсоляції, природного освітлення та шумозахисту, зазначене положення ДБН В.2.2-3:2018 при будівництві житлового комплексу "Подол град Vintage" не дотримано, а отже проведення будівельних робіт, з будівництва багатоповерхового житлового комплексу "Подол град Vintage" створює небезпеку для життя та здоров`я малолітніх дітей, які проходять навчання у закладі освіти-школі за адресою: м.Київ, вул. Кожум`яцька, буд. № 12 б.

В цій частині суд звертає увагу, що відповідно до інформації розміщеної на веб-сайті https://setam.net.ua/auction/318657, 26.12.2018 відбувся аукціон, на якому здійснено продаж майна - нежитлової будівлі, загальною площею 3700,9 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Кожум`яцька, 12 б в стані, що потребує ремонту. При цьому відповідно до проекту Плану зонування (зонінгу) Центральної планувальної зони м.Києва, планувального утворення 1.1.016 "Поділ" територія, до якої входить будівля за адресою: м.Київ, вул. Кожум`яцька 12 б, за функціональним призначенням відноситься до території громадських будівель і споруд, водночас, входить до територіальної підзони закладів освіти, а переможець аукціону повинен використовувати відповідний об`єкт нерухомості для функціонування закладу освіти протягом наступних 49 років з дня набуття права власності на нього.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.04.2019 реєстрацію права власності на заклад освіти - школу, загальною площею 3702,9 кв.м за адресою: м.Київ, вул. Кожум`яцька, 12 б за Товариством з обмеженою відповідальністю "Оптимум- Капітал" здійснено на підставі договору купівлі - продажу №747 від 12.02.2019, про що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу внесено відповідний запис про право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, у зв`язку з чим суд зазначає, що позивачами не надано суду належних та допустимих доказів того, що означений заклад освіти наразі функціонує, а відповідне будівництво багатоповерхового житлового комплексу "Подол град Vintage" створює небезпеку для життя та здоров`я малолітніх дітей, які проходять навчання у закладі освіти-школі за адресою: м.Київ, вул. Кожум`яцька, буд. № 12 б.

Відповідно до статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.08.2019 по справі № 910/4292/13).

Зважаючи на факт того, що однією з позовних вимог є вимога про визнання недійсним Договору оренди земельних ділянок, суд так само зауважує про необхідність доведення позивачами належними та допустимими доказами фактів порушення власних прав та охоронюваних законом інтересів зазначеним правочином.

При цьому, відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. У разі коли після такого вчинення набрав чинності акт законодавства, норми якого інакше регулюють правовідносини, ніж ті, що діяли в момент вчинення правочину, то норми такого акта, якщо він не має зворотної сили, застосовуються до прав та обов`язків сторін, які виникли з моменту набрання ним чинності.

Якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов`язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Отже, особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси, як заінтересованої особи, безпосередньо порушені спірним договором та в результаті визнання недійсним договору майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені. Позивач, реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, в свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 916/23/18, від 04.06.2019 у справі № 916/1522/18.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд зазначає, що позивачами не доведено належними, допустимими та достовірними доказами у розумінні положень статей 76, 77, 78 Господарського процесуального кодексу України, що відповідачами порушено права та охоронювані законом інтереси позивачів внаслідок прийняття Київською міською радою оскаржуваного рішення, з подальшим укладенням оспорюваного договору.

Щодо заяви відповідача 2 про пропуск позивачами строку позовної давності та застосування наслідків такого спливу, суд зазначає, що відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості та недоведеності, не застосовуючи при цьому позовну давність та наслідки її спливу.

З огляду на наведене всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду стосовно відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Суд зазначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

При цьому, суд зазначає, що до господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб`єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб`єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи. Саме тому суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви з тих лише підстав, що не вбачається порушення матеріального права чи законного інтересу позивача, або заявник без належних підстав звернувся до суду в інтересах іншої особи.

Разом з тим, на позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами належними та допустимими доказами, поданими у відповідності до приписів чинного процесуального законодавства.

Суд звертає увагу позивача, що відповідно до положень ч. 4 ст. 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Суд зазначає, що позивач, заявляючи позов та обираючи спосіб захисту повинен дбати про те, щоб резолютивна частина рішення, в якій остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача, могла бути виконана в процесі виконавчого провадження у справі, адже у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.12 року "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

У відповідності до ст. 7 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Наведена норма кореспондується зі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права

Відтак, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

У п. 26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

За приписами ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду спору має бути встановлено не лише наявність підстав на які позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Враховуючи наведене, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що позов не є достатньо обґрунтованим, оскільки позивачами належними та допустимими доказами не доведено правомірності та законності позовних вимог, так само як і фактів порушення власних прав та інтересів оскаржуваним рішенням Київської міської ради №638-18/798 від 10.07.2003, а також оспорюваним договором оренди земельних ділянок.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з покладенням судового збору на позивачів в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судовий збір покласти на позивачів.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 05.03.2020.

Суддя І.В. Приходько