ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"03" березня 2020 р.Справа № Б-48/08-04 вх. № 697/2-48

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковського С.В.

при секретарі судового засідання Черновій В.О.

за участю сторін: ліквідатор - Кокорев Е.О.,

пр-к РВ ФДМУ - Гніденко В.О. (дов. від 02.02.2020, наказ з кадрових питань від 27.06.19, Положення від 22.05.19, посадова інструкція від 02.07.19)

розглянувши заяву ліквідатора про зобов`язання зберігача ТОВ "Алмаз-Дон" повернути майно

По справі за заявою ТОВ "Енергоінвест", м. Балаклія

до ВАТ "Куп`янський цукровий комбінат", м. Куп`янськ

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Постановою суду від 01.06.2011 р. ВАТ "Куп`янський цукровий комбінат" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Шапілова А.С., якого зобов`язано виконати ліквідаційну процедуру у відповідності до приписів ст.ст. 22-32 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.13р.

Ухвалою суду від 28.07.16 р. ліквідатором по справі призначено арбітражного керуючого Кокорева Е.О., якого суд зобов`язав завершити ліквідаційну процедуру.

До господарського суду надійшла заява ліквідатора про зобов`язання зберігача повернути майно (за вх. №23927 від 07.10.2019), в якій він просить суд: 1) витребувати у зберігача належним чином оформлені копії договору зберігання №36У/55хр від 12.03.2013 та акт приймання-передачі майна від 12.03.13; 2) зобов`язати зберігача повернути державне майно, а саме: холодильна вітрина б/у 1 шт. (16183), інвентарний номер 18575, холодильна вітрина б/у 1 шт. (16184) інвентарний №18576; холодильна шафа б/у 1 шт. (16185), інв. №18577.

Ухвалою суду від 01.11.2019 зазначену заяву ліквідатора призначено до розгляду в судовому засіданні, залучено до розгляду даної заяви зберігача - ТОВ "Алмаз-Дон" та колишнього ліквідатора у справі арбітражного керуючого Шапілова С.А., зобов`язано залучених осіб надати суду відзив на заяву ліквідатора.

На виконання вимог ухвали суду від колишнього ліквідатора арбітражного керуючого Шапілова С.А. надійшов відзив, в якому він підтримує заяву ліквідатора Кокорєва Е.О в повному обсязі, а також надав заяву, в якій просить суд розглянути заяву ліквідатора ВАТ "Куп`янський цукровий комбінат" про зобов`язання зберігача повернути майно без участі арбітражного керуючого Шапілова С.А.

Представник залученої особи ТОВ "Алмаз-Дон" жодного разу в судове не з`явився, вимог ухвал суду не виконав, відзив на заяву ліквідатора не надав, про причину неявки суду не повідомив.

Як свідчать матеріали справи №Б-48/08-04 всі ухвали суду, які направлялись на адресу ТОВ "Алмаз-Дон" (згідно даних з ЄДРПОУ) повернулись на адресу господарського суду з позначкою "за закінченням терміну зберігання".

Згідно з ч.6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси."

За змістом п.п. 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Беручи до уваги приписи частини 6 ст. 242 ГПК України, за наслідком неявки в судове засідання залученої особи ТОВ "Алмаз-Дон" та за відсутності належних доказів вручення товариству ухвали про призначення судового засідання, суд, задля забезпечення процесуальних прав сторін, відклав розгляд справи 17.12.2019 та 13.02.2020.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (постанова КГС у складі ВС від 12.03.2019 у справі №910/9836/18).

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Суд зазначає, що інформацію з Єдиного державного реєстру судових рішень слід вважати загальновідомою згідно із Законом України "Про доступ до судових рішень", що дозволяєть залученим особам ознайомитись з повним текстом ухвали суду без одержання копії цієї ухвали поштою.

Стаття 202 ГПК України визначає наслідки неявки в судове засідання учасника справи.

Частина 1 цієї статті встановлює, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Частина 3 цієї статті передбачає, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Ліквідатор в судовому засіданні зазначив, що у нього не має оригіналу договору зберігання, копію він отримав у РВ ФДМУ по Харківській області, однак свою заяву ліквідатор підтримує в повному обсязі та просить суд її задовольнити.

Присутній в судовому засіданні представник РВ ФДМУ по Харківській області також зазначив, що у Регіональному відділенні оригінал договору зберігання №36У/55хр відсутній.

Враховуючи викладене, суд констатує, що всіх учасників даного судового засідання було повідомлено про дату, час та місце розгляду заяви ліквідатора належним чином, в зв`язку з чим суд розглядає заяву ліквідатора про зобов`язання зберігача повернути майно по суті.

Крім того, необхідно зазначити, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та те, що відповідно до статті 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів по справі покладено на сторони, суд, враховуючи ненадання залученими особами відзиву у встановлений судом строк, без поважних причин, згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України вирішує справу (заяву) за наявними матеріалами та поданими доказами.

Розглянувши матеріали справи, заяву ліквідатора ВАТ "Куп`янський цукровий комбінат" про зобов`язання зберігача повернути майно, надані суду документи, заслухавши пояснення учасників даного провадження, суд дійшов висновку про наступне.

За приписами ч. 1 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 3 наведеної статті судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, який почав свою дію з 21.10.2019, з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Таким чином, подальший розгляд справи про банкрутство ВАТ "Куп`янський цукровий комбінат" та заяви ліквідатора повинен відбуватись за нормами нового Кодексу України з процедур банкрутства.

Проте, згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Як встановлено судом, банкрут, ВАТ «Куп`янський цукровий комбінат», було створено згідно з наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківської області від 13.11.1996р. № 2307-п на базі цілісного майнового комплексу «Куп`янський цукровий комбінат».

Згідно з планом приватизації цілісного майнового комплексу «Куп`янський цукровий комбінат» затвердженого розпорядженням Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківської області від 30.10.1996р. № 1301 з вартості цілісного майнового комплексу підприємства було вилучено об`єкти та майно, що не підлягають приватизації на загальну суму 93862 млн. крб., з яких на 6745 млн.крб. майно, що відноситься до особливого режиму приватизації (незавершене будівництво житлового фонду), об`єкти, що не підлягають приватизації (майно цивільної обороні, об`єкти інженерної інфраструктури) 1553 млн. крб., об`єкти державного житлового фонду 85584 млн. крб. Вказане також відображене в Акті оцінки вартості цілісного майнового комплексу «Куп`янський цукровий комбінат» від 29.12.1995р. № 715-р.

Згідно акту інвентаризації майна ВАТ "Куп`янський цукровий комбінат" від 01.11.1997 року, проведеної відповідно до наказу РВ ФДМУ по Харківській області №1857-П від 31.10.1997 року, інвентаризаційною комісією встановлено наявність майна, зокрема: холодильна вітрина 1 шт. (інвентарний номер 16183), холодильна вітрина 1 шт. (інвентарний №16184); холодильна шафа 1 шт. (інв. № 16185). (пункти 10, 11, 12 акту інвентаризації).

Відповідно до акту №1353 від 24.06.2019 перевірки державного майна, що не увійшло до статутного капіталу ВАТ "Куп`янський цукровий комбінат" результатами перевірки робочою групою РВ ФДМУ по Харківській області і ліквідатора встановлено відсутність зазначеного вище державного майна, а також визначено його залишкову вартість: холодильна шафа, інв 16185/18577 - 0,08307 тис.грн; холодильна вітрина, інв. № 16183/18575 - 0,0584 тис.грн; холодильна вітрина, інв. №16184/18576 - 0,0584 тис.грн (таблиця 3 п. 15-17).

В своїй заяві ліквідатор зазначає, що у відповідності до договору зберігання № 36У/55ХР від 12.03.13 та акту приймання-передачі від 12.03.13 зберігачу, ТОВ "Алмаз-Дон", було передано на зберігання державне майно: холодильна шафа б/у (16185) інв 18577 - 83,07 грн; холодильна вітрина б/у (16184) інв. №/18576 - 58,4 грн; холодильна вітрина б/у (16183) інв. №18575 - 58,4 грн.

29.07.2019 ліквідатором зберігачу ТОВ "Алмаз-Дон" було направлено вимогу про повернення вказаного майна, проте відповіді на вимогу ліквідатор не отримав, що стало підставою для звернення ліквідатора з даною заявою до суду. В обгрунтування заяви про зобов`язання зберігача повернути майно, ліквідатор надав суду незасвідчену копію договору зберігання №36У/55хр від 12.03.2013 та акт приймання-передачі до договору, які зроблені з копії зазначених документів.

Частиною 1 статті 5 ГПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних та юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною першою статті 1 Цивільного кодексу України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

За договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності (ч. 1 ст. 936 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 937 Цивільного кодексу України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу, а саме, в угодах між: юридичними особами, фізичною і юридичною особою; фізичними особами на суму, що у 20 і більше разів перевищує розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. (ст. 91 ГПК України)

Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч. 6 ст. 91 ГПК України).

Згідно ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. (ч. 1 ст. 79 ГПК) Відповідно до ч. 2 ст. 79 ГПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Всупереч зазначеним вимогам законодавства, ліквідатор та /або Регіональне відділення ФДМУ по Харківській області, яке є активним учасником у даній справі про банкрутство, не надав на вимогу суду належним чином засвідчених письмових доказів, якими обґрунтовує свою заяву ліквідатор ВАТ "Куп`янський цукровий комбінат".

Так, допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні або не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому, питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03.07.2019 у справі № 342/180/17) вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що обставини стосовно передачі майна на зберігання ТОВ "Алмаз-Дон" на підставі договору зберігання № 36У/55хр від 12.03.13 є не доведеними та не підтвердженими, а тому не можуть бути встановленими.

Згідно ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява ліквідатора про зобов`язання зберігача повернути майно є такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 1, 208, 936, 937 Цивільного кодексу України, ст.ст. 5, 13, 14, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 202, 203, 233-235 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви ліквідатора (вх. 23927 від 07.10.19) про зобов`язання зберігача повернути майно - відмовити.

2. Ухвалу направити ліквідатору, ТОВ "Алмаз-Дон", арбітражному керуючому Шапілову С.А., РВ ФДМУ по Харківській області, комітету кредиторів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її підписання суддею.

Ухвала підписана 05.03.2020 року.

Суддя Міньковський С.В.