ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2020 р. Справа№ 910/17623/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Калатай Н.Ф.

Алданової С.О.

секретар судового засідання: Пастернак О.С.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 03.03.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги

Публічного акціонерного товариства "Джей Ті Інтернешнл Україна" та Приватного акціонерного товариства "Джей Ті Інтернешнл Компані Україна"

на ухвалу Господарського суду міста Києва

про відмову у вжитті заходів забезпечення позову

від 16.12.2019

у справі №910/17623/19 (суддя - Щербаков С.О.)

за позовом 1) Публічного акціонерного товариства

"Джей Ті Інтернешнл Україна"

2) Приватного акціонерного товариства "Джей Ті Інтернешнл

Компані Україна"

до Антимонопольного комітету України

про визнання частково недійсним рішення

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року Публічне акціонерне товариство "Джей Ті Інтернешнл Україна" (надалі - позивач 1) та Приватне акціонерне товариство "Джей Ті Інтернешнл Компані Україна" (надалі - позивач 2) звернулися до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову, в якій просили суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом:

1) зупинення до набрання законної сили рішенням суду у цій справі дії Рішення Антимонопольного комітету України № 697-р від 10.10.2019 року "Про порушення законодавства про захист від економічної конкуренції та накладення штрафу", прийнятого у справі № 126-26.13/18-17, в частині, що стосується Публічного акціонерного товариства "Джей Ті Інтернешнл Україна" та Приватного акціонерного товариства "Джей Ті Інтернешнл Компані Україна";

2) заборони до набрання законної сили рішенням суду у цій справі Антимонопольному комітету України вчиняти будь-які дії, пов`язані з виконанням рішення Антимонопольного комітету України № 697-р від 10.10.2019 року "Про порушення законодавства про захист від економічної конкуренції та накладення штрафу" прийнятого у справі № 126-26.13/18-17 в частині, що стосується Публічного акціонерного товариства "Джей Ті Інтернешнл Україна" та Приватного акціонерного товариства "Джей Ті Інтернешнл Компані Україна", а саме:

- заборони Антимонопольному комітету України до набрання законної сили рішенням суду у цій справі вчиняти будь-які дії, пов`язані із стягненням з Публічного акціонерного товариства "Джей Ті Інтернешнл Україна" та Приватного акціонерного товариства "Джей Ті Інтернешнл Компані Україна" штрафу;

- заборони Антимонопольному комітету України до набрання законної сили рішенням суду у цій справі нараховувати пеню за кожен день прострочення сплати штрафу Публічним акціонерним товариством "Джей Ті Інтернешнл Україна" та Приватним акціонерним товариством "Джей Ті Інтернешнл Компані Україна".

Заява про вжиття заходів забезпечення позову з посиланням на ст. 137 ГПК України, ч. 1, 3 ст. 48, ч. 7 ст. 56, ч. 3, 4 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", обгрунтована тим, що нарахування пені зупиняється лише на час розгляду чи перегляду господарським судом справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України (надалі - АМК України) про накладення штрафу, проте в цей період не включено час знаходження матеріалів справи у суді, коли згаданий розгляд чи перегляд не здійснюється, при цьому з огляду на визначену АМК України в оскаржуваному рішенні суму штрафу (923 291 500, 00 грн), позивачі зазначають, що розмір пені, яка може бути нарахована відповідачем за кожен день прострочення складає 13 849 372, 50 грн.

Позивачі 1, 2 зазначають, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову може призвести до безпідставного нарахування пені та/або стягнення коштів на підставі оскаржуваного рішення до набрання законної сили рішення у цій справі, що фактично унеможливить ефективний захист порушеного права.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 у справі №910/17623/19 у задоволенні заяви позивачів 1, 2 про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Місцевий господарський суд керуючись ст.ст. 136, 137 ГПК України дійшов висновку, що доводи заявників є лише оціночним судженням, які не містять обгрунтованих мотивів, на підставі яких було б доцільно та необхідно забезпечити позов у цій справі.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, позивачі 1, 2 звернулися до Північного апеляційного господарського суду із апеляційними скаргами, в яких просять скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 у справі №910/17623/19 про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову та прийняти постанову, якою вказану заяву задовольнити повністю.

Апеляційні скарги обгрунтовані тим, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає критеріям законності, у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права, внаслідок чого місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку, щодо відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що заходи забезпечення позову в цій справі зменшать ризик нарахування значних сум пені за невиконання рішення АМК України, оскільки нарахування пені не зупиняється протягом часу, коли розгляд справи не здійснюється, а саме: з моменту прийняття судом рішення у справі і до відкриття апеляційного провадження.

Обраний позивачами 1, 2 спосіб забезпечення такого позову направлений, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення прав та законних інтересів останніх.

При цьому, судом першої інстанції не враховано, що зважаючи на значний розмір штрафу, його повернення з державного бюджету (у разі вирішення справи на користь позивачів в апеляційному порядку) буде суттєво ускладненим та тривалим у часі.

Окрім того, в прохальних частинах апеляційних скарг скаржниками викладено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями та витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 15.01.2020 апеляційні скарги позивачів 1, 2 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Калатай Н.Ф.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 апеляційні скарги позивачів 1, 2, за вх. №№09.1-04.1/424/20, 09.1-04.1/480/20, на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 у справі №910/17623/19 - залишено без руху, надано строк для усунення недоліків шляхом подання до апеляційного господарського суду доказів зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України судового збору за подання апеляційних скарг у справі №910/17623/19, сплачених за квитанціями №10181 від 30.12.2019 на суму 1921,00 грн та №10192 від 30.12.2019 на суму 1921,00 грн.

27.01.2020 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржників надійшла заява про усунення недоліків апеляційних скарг, у якій зокрема зазначено, що відсутність доказів зарахування судового збору спричинена зміною реквізитів рахунку Північного апеляційного господарського суду, яка відбулась напередодні сплати судового збору за подання апеляційних скарг. У зв`язку з наведеними обставинами скаржниками сплачено судовий збір вже за оновленими реквізитами, на підтвердження чого додано квитанції №0.0..1 від 24.01.2020 на суму 2102, 00 грн та №0.0..1 від 24.01.2020 на суму 2102, 00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2020 поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі №910/17623/19 за апеляційною скаргою (вх. №09.1-04.1/424/20) Публічного акціонерного товариства "Джей Ті Інтернешнл Україна" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 та призначено до розгляду на 03.03.2020.

Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2020 поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою (вх. №09.1-04.1/480/20) Приватного акціонерного товариства "Джей Ті Інтернешнл Компані Україна" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 у справі №910/17623/19.

Розгляд справи №910/17623/19 за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства "Джей Ті Інтернешнл Україна" та Приватного акціонерного товариства "Джей Ті Інтернешнл Компані Україна" вирішено здійснювати в одному об`єднаному апеляційному провадженні, у раніше призначені дату та час, а саме 03.03.2020 о 09 год. 40 хв.

Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

Антимонопольний комітет України у порядку ст. 263 ГПК України скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційні скарги позивачів 1, 2, в якому, зазначено заперечення щодо вимог апеляційних скарг, зокрема, АМК України вказує на те, що заявниками не надано в порядку ст.ст. 73, 74, 77, 79 ГПК України жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову вказаним у заяві шляхом, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист.

У зв`язку з перебуванням судді Мартюк А.І., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 03.03.2020, для розгляду апеляційних скарг у даній справі визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Зубець Л.П. (суддя - доповідач), судді Калатай Н.Ф., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2020 прийнято справу №910/17623/19 за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства "Джей Ті Інтернешнл Україна" та Приватного акціонерного товариства "Джей Ті Інтернешнл Компані Україна" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 до провадження у визначеному вище складі колегії суддів.

У судове засідання 03.03.2020 з`явилися представники учасників справи, які надали пояснення по суті спору.

Так, у судовому засіданні 03.03.2020 представники позивачів 1, 2 підтримали доводи, викладені в апеляційних скаргах, просили суд їх задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Представник АМК України заперечував проти задоволення апеляційних скарг, з підстав, викладених у відзиві на апеляційні скарги позивачів 1, 2, просив оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін.

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У судовому засіданні 03.03.2020 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство "Джей Ті Інтернешнл Україна" та Приватне акціонерне товариство "Джей Ті Інтернешнл Компані Україна звернулися до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України в якому просять суд:

- визнати недійсним пункт 1 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України № 697-р від 10.10.2019 року "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" в частині, що стосується Публічного акціонерного товариства "Джей Ті Інтернешнл Україна" та Приватного акціонерного товариства "Джей Ті Інтернешнл Компані Україна";

- визнати недійсним пункт 5 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України № 697-р від 10.10.2019 року "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу";

- визнати недійсним пункт 6 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України № 697-р від 10.10.2019 року "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу";

- визнати недійсним пункт 11 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України № 697-р від 10.10.2019 року "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" в частині, що стосується Публічного акціонерного товариства "Джей Ті Інтернешнл Україна" та Приватного акціонерного товариства "Джей Ті Інтернешнл Компані Україна".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, на думку позивачів, Антимонопольний комітет України неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи №126-26.13/18-17, а також невідповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, що призвело до прийняття незаконного рішення, порушення норм матеріального права, оскільки, на думку позивачів, останні не вчиняли протиправних дій у вигляді антиконкурентних узгоджених дій з іншими виробниками, Комітетом не враховано, що причини виходу з ринку дистриб`юторів у 2010-2011 роках знаходиться поза межами контролю позивачів, відповідачем не обгрунтовано розмір штрафу.

Окрім того, разом з позовною заявою позивачі 1, 2 подали заяву про забезпечення позову, про що зазначалося вище.

Суд першої інстанції керуючись ст.ст.136, 137 ГПК України дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаної заяви.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачами 1, 2 не надано суду належних та допустимих доказів, з якими приписи ст.ст. 136, 137 ГПК України пов`язують можливість вжиття заходів забезпечення позову, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 136 ГПК України (в редакції, яка була чинна на момент розгляду заяви) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ч. 1 ст. 137 ГПК України (в редакції, яка була чинна на момент розгляду заяви) позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Поряд з викладеним, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, зокрема у вигляді арешту грошових коштів або майна відповідача з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді арешту тощо) права цього учасника (відповідача), а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у разі, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Водночас із матеріалів справи не вбачається, як і не встановлено судом першої інстанції наявності реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивачів 1, 2 у разі невжиття судом обраного способу забезпечення позову.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" встановлено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу тощо.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" прийняття господарським судом до розгляду заяви про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України не зупиняє його виконання, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

При цьому ч. 4 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що порушення господарським судом провадження у справі про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого: згідно з частиною першою статті 48 цього Закону, частиною першою статті 30 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції"; за результатами перевірки відповідно до частини п`ятої статті 57 цього Закону; за результатами перегляду відповідно до частини третьої статті 58 цього Закону, а також перегляд за заявою сторони відповідного рішення (постанови) господарського суду зупиняє виконання зазначеного рішення органу Антимонопольного комітету України на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду, якщо органом Антимонопольного комітету України відповідно до частини третьої статті 48 цього Закону чи господарським судом не визначено інше.

Незалежно від положень частини четвертої цієї статті, у разі наявності достатніх підстав, господарський суд може зупинити дію рішення органу Антимонопольного комітету України (ч. 5 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Так, в силу норм Закону України "Про захист економічної конкуренції" органи Антимонопольного комітету України в силу своїх повноважень приймають відповідні рішення, як-от: рішення у заявах про надання дозволу на узгоджені дії, концентрацію суб`єктів господарювання (ст. 28 Закону), рішення у справах про узгоджені дії, концентрацію суб`єктів господарювання (ст. 31 Закону), рішення у справах про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (ст. 48 Закону).

Апеляційний господарський суд звертає увагу, що спірне рішення Антимонопольного комітету України прийняте у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції в порядку ст. 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції.

Суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом, що оскільки Антимонопольним комітетом України було прийнято спірне рішення, яким визнано, зокрема, вчинення порушення Публічним акціонерним товариством "Джей Ті Інтернешнл Україна" та Приватним акціонерним товариством "Джей Ті Інтернешнл Компані Україна", передбачене пунктом 5 частини другої статті 6 та пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються обмеження доступу інших суб`єктів господарювання (покупців) на ринок первинного продажу виробниками сигарет, то за відсутності визначення іншого, оскарження такого рішення до суду (у певній частині) передбачає автоматичне зупинення його виконання в цій частині на час розгляду справи (на відміну від рішень, прийнятих в порядку ст.ст. 28, 31 Закону), а отже підстав для повторного зупинення дії рішення Антимонопольного комітету України № 697-р від 10.10.2019 немає.

Оскільки оскарження спірного рішення Антимонопольного комітету України до суду (у певній частині) передбачає автоматичне зупинення його виконання в цій частині на час розгляду справи, відсутні обґрунтовані підстави для зупинення дії оскаржуваного рішення в частині, що стосується Публічного акціонерного товариства "Джей Ті Інтернешнл Україна" та Приватного акціонерного товариства "Джей Ті Інтернешнл Компані Україна" до набрання рішенням суду у справі законної сили.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.08.2019 у справі № 916/492/19 та від 14.11.2019 у справі № 914/938/19.

Відповідно до ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що норми ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачають автоматичне зупинення нарахування пені на час розгляду чи перегляду господарським судом справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України, а тому суд апеляційної інстанції погоджується, що заява в частині заборони Антимонопольному комітету України нараховувати пеню за кожен день прострочення сплати штрафу Публічним акціонерним товариством "Джей Ті Інтернешнл Україна" та Приватним акціонерним товариством "Джей Ті Інтернешнл Компані Україна" також не підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що позивачами 1, 2 не надано доказів на підтвердження вчинення Антимонопольним комітетом України дій направлених на примусове стягнення з Публічного акціонерного товариства "Джей Ті Інтернешнл Україна" та Приватного акціонерного товариства "Джей Ті Інтернешнл Компані Україна" штрафу накладеного оскаржуваним рішенням.

Отже, вимоги позивачів 1, 2 про заборону Антимонопольному комітету України до набрання законної сили рішенням суду у цій справі вчиняти будь-які дії, пов`язані із стягненням з Публічного акціонерного товариства "Джей Ті Інтернешнл Україна" та Приватного акціонерного товариства "Джей Ті Інтернешнл Компані Україна" штрафу не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивачами 1, 2 не надано належних та допустимих доказів, з якими приписи ст.ст. 136, 137 ГПК України пов`язують можливість вжиття заходів забезпечення позову, заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів, на підставі яких, суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності забезпечення позову.

Доводи заявників у даному випадку є лише їх оціночними судженнями, побоюваннями, що не підтверджені належними засобами доказування, та не можуть бути прийняті господарськими судами як доказ для забезпечення ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення прав та законних інтересів останніх.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що доводи заявників щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст. 73-79 ГПК України.

Згідно із ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом ст.ст. 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваної у даній справі судової ухвали відсутні.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційних скарг, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржників (Публічне акціонерне товариство "Джей Ті Інтернешнл Україна" та Приватне акціонерне товариство "Джей Ті Інтернешнл Компані Україна").

Керуючись ст.ст. 255, 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Джей Ті Інтернешнл Україна" та Приватного акціонерного товариства "Джей Ті Інтернешнл Компані Україна" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 у справі №910/17623/19 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 у справі №910/17623/19 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційних скарг залишити відповідно за Публічним акціонерним товариством "Джей Ті Інтернешнл Україна" та Приватним акціонерним товариством "Джей Ті Інтернешнл Компані Україна".

4. Матеріали оскарження у справі №910/17623/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 04.03.2020.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді Н.Ф. Калатай

С.О. Алданова