ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10 березня 2020 року Справа № 903/980/19

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Сердюкової Аліни Олегівни

та за присутності представників сторін:

від позивача: Гринчук І.С. - представник, адвокат (довіреність №98/1 від 28.03.2019р.; посвідчення адвоката №1074 від 18.12.2018р.)

від відповідача: Туз С.О. - представник, адвокат (ордер на надання правової допомоги від 20.01.2020р.; Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №561 від 14.09.2011р.); Носалюк Г.А. (паспорт НОМЕР_1 від 21.06.2000р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Волинської обласної спілки споживчих товариств, м. Луцьк

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Носалюк Галини Андріївни, м. Луцьк

про стягнення 3 486,00 грн. та усунення перешкод в користуванні торговельним місцем

Встановив: Волинська обласна спілка споживчих товариств звернулась до господарського суду з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Носалюк Галини Андріївни 3 486,00 грн. неустойки в подвійному розмірі плати за користування торговою площею на підставі ст. 785 ЦК України за період з 14.10.2019р. по 09.12.2019р. та усунення перешкод в користуванні Волинською обласною спілкою споживчих товариств торговельним місцем №231 шляхом виселення Фізичної особи-підприємця Носалюк Галини Андріївни (демонтажу малої архітектурної форми) із торговельного місця №231, загальною площею 8,10 кв. м., що знаходиться на території "Завокзального ринку" за адресою: м. Луцьк, вул. Карпенка - Карого, 1.

В обґрунтування позовних вимог Волинська обласна спілка споживчих товариств засвідчувала, що строк дії укладеного між сторонами договору оренди торговельного місця №1-22/231/18 від 01.07.2019р. закінчився 30.09.2019р. і підприємець Носалюк Галина Андріївна протягом десяти днів після припинення дії договору зобов`язана була звільнити торговельне місце від малої архітектурної форми.

Проте, відповідач обов`язок в частині звільнення торговельного місця, який встановлено п. 3.2, договору та ч. 1 ст. 785 ЦК України, не виконала, торговельне місце не звільнила, у встановленому порядку позивачу не повернула у зв`язку з чим останній було нараховано 3 486,00 грн. неустойки в подвійному розмірі плати за користування торговою площею на підставі ст. 785 ЦК України, виходячи із щомісячної орендної плати 931,50грн. згідно п. 4.1. договору №1-22/231/18 оренди торговельного місця від 01.07.2019р.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 16.12.2019р. було відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 13.01.2020р., запропоновано учасникам судового процесу вчинити певні дії та надати суду відповідні додаткові матеріали.

В судовому засіданні 13.01.2020р. судом було постановлено протокольну ухвалу про оголошення в засіданні суду перерви до 10.02.2020р. для надання можливості відповідачу ознайомитись із матеріалами справи та подати відзив на позовну заяву.

29.01.2020р. на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 28.01.2020р. з обгрунтовуючими відзив документами та доказами надіслання останнього на адресу позивача у справі, в котрому відповідач позов заперечив та просив суд відмовити в задоволенні останнього в повному обсязі з огляду на наступне.

01 липня 2019 року між Волинською обласною спілкою споживчих товариств, як орендодавцем, та Фізичною особою-підприємцем Носалюк Галиною Андріївною, як орендарем, було укладено договір оренди №1-22/231/18 торговельного місця, згідно п. 2.1. котрого, предметом договору є торговельне місце №231, загальною площею 8,10 кв. м., що розташоване на Завокзальному ринку за адресою: м. Луцьк, вул. Карпенка-Карого, 1, яке надається орендодавцем у тимчасове платне користування орендареві для розміщення об`єкту торгівлі (малої архітектурної форми, яка не є власністю орендодавця) для провадження торговельної діяльності.

Відповідно до п. 8.1. цього договору, сторони дійшли згоди, що цей договір є укладеним по 30 вересня 2019 року.

Посилаючись на положення ст. ст. 763, 764 ЦК України та ст. 291 ГК України відповідач засвідчив, що після закінчення строку дії договору, тобто після 30 вересня 2019 року, він продовжив користуватися торговельним місцем по даний час та виконувати усі обов`язки орендаря, які визначені договором, зокрема, своєчасно сплачувати орендну плату в розмірі, що визначений п.4.1. договору, що стверджується квитанціями №11 від 22.11.2019р., №64 від 10.12.2019р. та виписками з архіву про проведення операції №7 від 29.10.2019р.

Окрім цього, факт відсутності у відповідача заборгованості по сплаті орендної плати згідно договору підтверджується також Актом звіряння взаємних розрахунків.

В пред`явленому позові позивач підтверджує ту обставину, що протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він не висловлював заперечень проти продовження використання відповідачем торговельного місця, а зазначений в позові лист №374/1 від 30.10.2019р. із вимогою протягом 10 календарних днів повністю звільнити торговельне місце було направлено лише 01 листопада 2019 року, тобто після спливу одного місяця.

Таким чином, згідно ч. 1 ст. 764 ЦК України, договір вважається поновленим на строк, який раніше був встановлений договором, тобто на 3 (три) місяці. За таких обставин вимога позивача про стягнення неустойки за час прострочення в поверненні торговельного місця в розмірі 3 486,00 грн., на думку відповідача, є необгрунтованою і не підлягає до задоволення.

Крім того відповідач засвідчив, що в позовній заяві позивач стверджує, що підприємцем Носалюк Г.А. було порушено вимогу п. 6.2.13 договору, оскільки остання зобов`язана була до закінчення строку дії договору привести металеву конструкцію у відповідність до вимог п. 1.12 Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом №285 від 15.05.2015р.

З цього приводу відповідач засвідчила, що припис АТ "Волиньгаз" №86 від 21.08.2019р. було винесено безпосередньо позивачу і його зміст до відома відповідача будь-ким не доводився. Більше того, вказаний припис було винесено вже після того як між сторонами у даній справі було укладено договір оренди торговельного місця, а, відтак, на переконання відповідача, необґрунтовано стверджувати порушення підприємцем Носалюк Г.А. умову договору письмовими документами зміст котрих до моменту розгляду справи в суді, останній до відома доведено не було.

Крім того, з часу укладення договору підприємець не змінювала будь-яких характеристик торговельного місця №231, тобто воно існує в тому вигляді, в якому існувало на момент укладення договору, а, отже, в тому вигляді, в якому його створив позивач. Відповідно, якщо функціонування вказаного торговельного місця порушує вимоги Правил безпеки систем газопостачання, то очевидно, що таке порушення є наслідком дій позивача, який створив таке торговельне місце.

Що ж стосується металевої конструкції, розташованої на орендованому торговельному місці, то, відповідач засвідчив, що станом на сьогоднішній день, усі необхідні роботи по зменшенню площі торгового контейнера (металевої конструкції), що встановлений на торговельному місці №231 на Завокзальному ринку міста Луцька для приведення його у відповідність вимогам Правил безпеки системи газопостачання, затверджених Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №285 від 15.05.2015р. уже виконано, з огляду на що 24.01.2020р. відповідач звернулась із письмовою заявою на ім`я першого заступника голови правління Волинської облспоживспілки, а 25.01.2020р. на ім`я голови правління Волинської облспоживспілки, в яких поінформувала представників позивача про те, що металевий контейнер, розташований на торговельному місці №231 на Завокзальному ринку міста Луцька приведений у відповідність вимогам Правил безпеки системи газопостачання.

Таким чином, ще до закінчення строку дії договору (який було пролонговано) металева конструкція була приведена у відповідність вимогам Правил безпеки системи газопостачання.

Відтак, оскільки договір оренди торговельного місця вважається пролонгованим на підставі ч. 1 ст. 764 ЦК України, то у позивача, на думку відповідача, відсутні правові підстави для звернення до суду із вимогою про усунення перешкод в користуванні торговельним місцем №231.

Крім того, відповідач звернув увагу на той факт, що позивач у вимозі про усунення перешкод в користуванні торговельним місцем №231 просить суд застосувати такий спосіб захисту його прав, як виселення ФОП Носалюк Галини Андріївни із торговельного місця №231. В той же час, згідно судової практики, виселення - це спосіб захисту прав власника житла, який застосовується судом для захисту порушених прав у житлових правовідносинах. В той же час, відносини, які існують між сторонами у даній справі є відносинами найму (оренди), а тому виселення ФОП Носалюк Г.А. із торгівельного місця є юридично неможливим.

Протокольною ухвалою від 10.02.2020р. суд, в порядку ст. 177 ГПК України, постановив продовжити (за ініціативою суду) строк проведення підготовчого провадження до 15.03.2020р. та відкласти розгляд справи в підготовчому засіданні на 20.02.2020р., а також продовжити позивачу строк до 18.02.2020р. (включно) для надання суду відповіді на відзив відповідача з обгрунтовуючими відповідь документами.

Ухвалою суду від 10.02.2020р. було повідомлено Волинську обласну спілку споживчих товариств про продовження за ініціативою суду строку проведення підготовчого провадження до 15.03.2020р. та відкладення розгляду справи в підготовчому засіданні на 20.02.2020р., а також продовження позивачу строку до 18.02.2020р. (включно) для надання суду відповіді на відзив відповідача з обгрунтовуючими відповідь документами.

В судовому засіданні 20.02.2020р. за наслідками розгляду клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи додаткових доказів у справі, судом було постановлено протокольну ухвалу про часткове задоволення останнього та долучення до матеріалів справи лише тих доказів, які були зібрані відповідачем під час підготовчого провадження у справі, а саме: копій квитанції №37 від 29.01.2020р. про сплату орендної плати в розмірі 931,56грн. згідно договору оренди №1-22/231/18 торговельного місця від 01.07.2019р. та листа від 14.02.2020р. №57/1-14 Першого заступника голови правління Волинської обласної спілки споживчих товариств В.М. Горгута, адресованого ФОП Носалюк Г.А.

В судовому засіданні 20.02.2020р., за участі представників сторін, судом було постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 03.03.2020р.

02.03.2020р. на адресу суду від позивача надійшло клопотання від 28.02.2020р. №84/1 про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів, яке було задоволено судом про що суд постановив відповідну протокольну ухвалу.

В судовому засіданні 03.03.2020р. судом було постановлено протокольну ухвалу про відкладення розгляду справи по суті на 10.03.2020р. на 11:20 год.

06.03.2020р. на адресу суду від позивача надійшли додаткові пояснення від 06.03.2020р. №104/1 з клопотанням про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів по справі.

Присутній в судовому засіданні 10.03.2020р. представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити останні в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Присутні в судовому засіданні 10.03.2020р. відповідач та його представник позов заперечили та просили суд відмовити в задоволенні останнього з огляду на заперечення, викладені ним у відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні 10.03.2020р. за наслідками розгляду клопотання позивача про долучення до матеріалів справи додаткових пояснень від 06.03.2020р. №104/1 та доказів у справі, судом було постановлено протокольну ухвалу про відмову позивачу в приєднанні до матеріалів справи додаткових пояснень з додатковими доказами. При цьому, суд виходив, зокрема, з того, що в судовому засіданні 20.02.2020р., за участі представників сторін, судом було постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 06.03.2020р., що унеможливлює подання сторонами, зокрема, позивачем додаткових доказів по справі, які позивач мав можливість подати до суду разом з поданням до суду позовної заяви.

Розглянувши матеріали справи та додатково долучені до неї документи, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, а також особисто підприємця Носалюк Г.А., суд, оцінюючи подані докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку про безпідставність пред`явлених Волинською ОССТ до підприємця Носалюк Г.А. позовних вимог та необхідність відмови позивачу у їх задоволенні.

Викладена позиція суду пов`язана з наступними обставинами:

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 01 липня 2019 року між Волинською обласною спілкою споживчих товариств (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Носалюк Галиною Андріївною (орендар) було укладено договір оренди торговельного місця №1-22/231/18, у відповідності до пункту 2.1. котрого предметом договору є торговельне місце №231, загальною площею 8,10 кв. м., що розташоване на Завокзальному ринку за адресою: м. Луцьк, вул. Карпенка-Карого, 1, яке надається орендодавцем у тимчасове платне користування орендареві для розміщення об`єкту торгівлі (малої архітектурної форми, яка не є власністю орендодавця) для провадження торговельної діяльності.

Вступ орендаря у користування торговельним місцем настає одночасно з підписанням сторонами даного договору. Підписання даного договору свідчить про те, що відповідач отримав в користування торговельне місце. Після закінчення строку оренди, передбаченого цим договором або у випадку дострокового припинення договору, орендар зобов`язаний протягом 10 календарних днів повністю звільнити торговельне місце та виконати інші свої зобов`язання перед орендодавцем, в тому числі грошові. Повернення торговельного місця підтверджується підписанням акту прийому-передачі торговельного місця (розділ 3 договору).

Згідно п. 4.1. цього договору сторони погодили, що розмір орендної плати за торговельне місце складає 931,50 грн. на місяць в т.ч. ПДВ. Орендна плата сплачується щомісячно на поточний рахунок орендодавця, не пізніше 20-го числа поточного місяця (розрахунковий місяць). Розмір орендної плати за кожний наступний місяць після першого місяця дії договору визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати на офіційний індекс інфляції за попередній місяць.

Згідно п. 6.13. договору сторони погодили, що орендар зобов`язаний до закінчення терміну договору привести металоконструкцію у відповідність до Вимог п.1.12. Правил безпеки газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2015р. №285.

Згідно розділу 8 договору оренди від 01.07.2019р. №1-22/231/18 сторони дійшли згоди, що цей договір є укладеним по 30.09.2019 року. Зміни та доповнення до договору вносяться шляхом підписання додаткових угод, що є невід`ємною частиною договору. Договір може бути припинений внаслідок виконання сторонами своїх обов`язків або внаслідок його розірвання. Договір оренди підлягає розірванню: за взаємною згодою сторін; у випадку припинення суб`єкта господарювання, що є стороною за даним договором; відмови від договору оренди, у випадку прострочення орендарем сплати орендної плати протягом трьох місяців підряд; у випадку, якщо орендар користується торговельним місцем всупереч договору або всупереч його призначенню; орендар своєю недбалою поведінкою, або з умислом здійснив або створює загрозу пошкодження орендованого майна.

Пунктом 9.1. договору оренди визначено, що письмове повідомлення орендаря вважається належним, якщо відповідна інформація була розміщена на дошці оголошень ринку або надіслана орендарю поштою.

Договір оренди торговельного місця №1-22/231/18 від 01.07.2019р. підписано сторонами.

В силу п. 8.1. договору оренди торговельного місця №1-22/231/18 від 01.07.2019р. договір є укладеним по 30.09.2019р.

Однак, в порушення умов вищевказаного договору по поверненню позивачу орендованого майна, відповідач не звільнила торговельне місце від малої архітектурної форми, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Крім того, із пояснень представника позивача вбачається, що оскільки на торговельному місці №231 знаходиться металоконструкція відповідача з порушенням п. 1.12. Правил безпеки газопостачання України, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2015р. №285, що підтверджує припис АТ "Волиньгаз" №86 від 21.08.2019р., підприємець Носалюк Г.А. зобов`язувалась до 30.09.2019р. привести дану металоконструкцію у відповідність до Вимоги даних правил.

Волинська обласна спілка споживчих товариств листом № 374/1 від 30.10.2019р. повідомила відповідача, що даний договір укладатися на новий термін не буде та є таким, що припинив свою дію 30.09.2019р., а також просила протягом 10 календарних днів слід повністю звільнити торговельне місце.

На підтвердження факту продовження користування відповідачем об`єктом оренди після закінчення дії договору оренди позивач надав суду акт обстеження торговельного місця №231 від 10.12.2019р., складений комісією в складі: Голяра В.В. - головного інженера ринку, Хомич C.Л - інспектора з основної діяльності, Гринчука І.С. - юриста Волинської облспоживспілки про те, що станом на 10.12.2019р. металева конструкція №231, що належить приватному підприємцю Носалюк Г.А., знаходиться на території ринку "Завокзальний" облспоживспілки (м. Луцьк, вул. Карпенка Карого, 1).

Суд засвідчує, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України, майнові права та майнові обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з положеннями статті 193 Господарського кодексу України, статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що в даному випадку відносини між сторонами носять договірний характер, укладений між Волинською ОССТ та підприємцем Носалюк Г.А. договір оренди торговельного місця від 01.07.2019р. №1-22/231/18 недійсним в судовому порядку не визнавався, сторонами у встановленому порядку достроково розірваний не був.

Приписами ч. 1 ст. 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч.ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди останній може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Відтак якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Аналогічну правову позицію відображено і в п. 4.1. постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 29.05.2013 № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна".

Частинами 1-2 ст. 785 ЦК України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Передбачені ст.785 ЦК України наслідки пов`язані з моментом припинення договору оренди (найму). Підстави припинення даного виду договорів визначені в ч.2 ст.291 ГК України, згідно з якою договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то, за відсутності, заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Зі змісту зазначеної норми слідує, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. При цьому такі заперечення мають бути висловлені ним протягом одного місяця після закінчення строку договору.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Суд приймає до уваги заперечення відповідача стосовно того, що позивач протягом одного місяця після закінчення строку дії договору не висловлював заперечень стосовно продовження використання відповідачем торговельного місця, з огляду на наступне:

Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У відповідності до ч. 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Строк, що визначений у півмісяця, дорівнює п`ятнадцяти дням. Якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця.

Згідно ст. 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.

За умовами ст. 116 ГПК України останній день строку триває до 24 години. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

В аспекті визначених законом положень стосовно строку, який визначено місяцями суд вважає, що свої заперечення стосовно продовження орендарем у користуванні торговельним місцем згідно договору оренди №1-22/231/18 від 01.07.2019р. орендодавець повинен був висловити до 24 години 30.10.2019 року, оскільки строк дії договору визначено по 30.09.2019р.

Однак, у якості доказів направлення на адресу відповідача повідомлення №374/1 від 30.10.2019р. позивачем надано лише фіскальний чек від 31.10.2019р. на ім`я отримувача Носалюк Г.А.

Абзацом 27 пункту 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 N 270 (далі - Правила) передбачено, що документом, який підтверджує надання послуг поштового зв`язку, є розрахунковий документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Згідно з статтею 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

У відповідності до пункту 19 Правил внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою.

Внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення (пункт 59 Правил).

Згідно з пунктом 61 Правил у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

Із наведених норм вбачається, що належним доказом направлення відповідачу повідомлення №374/1 від 30.10.2019р., щодо не продовження терміну дії даного договору на новий термін може бути бланк опису вкладення, завірений відповідним відділенням зв`язку, разом з фіскальним чеком про відправлення повідомлення.

Суд засвідчує, що позивачем опису вкладення у цінній лист із зазначенням адреси відповідача - Носалюк Г.А. з детальним переліком предметів відправлення суду надано не було. Наданий позивачем фіскальний чек від 31.10.2019р. на ім`я отримувача Носалюк Г.А., в свою чергу, не містить детального переліку предметів відправлення, у зв`язку із чим встановити факт направлення саме вказаного повідомлення на адресу відповідача неможливо, оскільки з вказаного фіскального чеку вбачається надіслання відповідачу рекомендованого листа, проте не зазначено, які саме документи були вкладені у цьому листі, а тому не можна дійти беззаперечного висновку про направлення 31.10.2019р. відповідачу саме повідомлення №374/1 від 30.10.2019р., а не будь-яких інших документів. Крім того, доказом, який би підтверджував надіслання позивачем повідомлення №374/1 від 30.10.2019р. мав би бути опис вкладення до цінного листа на ім`я адресата Носалюк Г.А .

Таким чином, наданий позивачем фіскальний чек від 31.10.2019р. на ім`я отримувача Носалюк Г.А. не є належним та достовірним доказом направлення на адресу відповідача- Носалюк Г.А. повідомлення №374/1 від 30.10.2019р.

При цьому суд засвідчує, що останнім днем для надіслання орендодавцем орендарю повідомлення стосовно припинення договору оренди торговельного місця №1-22/231/18 від 01.07.2019р. було до 24 години 30.10.2019 року, відтак, надіслання 31.10.2019р. повідомлення про заперечення в користуванні орендованим торговельним місцем, на думку суду, є таким, що здійснено з порушенням встановленого ч. 1 ст. 764 ЦК України строку.

Враховуючи вищевикладене, суд відхиляє доводи позивача стосовно того, що позивач направив у встановлений законом строк, а відповідач отримав повідомлення про не продовження строку дії договору та звільнення протягом 10 днів торговельного місця, а, відтак, договір оренди торговельного місця №1-22/231/18 від 01.07.2019р., на переконання суду, вважається продовженим до 30.03.2020р. (у зв`язку із відсутністю заперечень орендодавця стосовно продовження використання відповідачем торговельного місця як це визначено ч. 1 ст. 764 ЦК України).

Поруч з цим, судом також встановлено та береться до уваги, те що підприємцем Носалюк Г.А. впродовж жовтня 2019 року-січня 2020 року здійснювалися орендні платежі за користування торговельним місцем, а Волинською ОССТ приймалась оплата за оренду торговельного місця. Факт проведення розрахунків відповідачем та прийняття платежів позивачем заперечений представником Волинської ОССТ не був. Також позивачем не було надано доказів повернення підприємцю Носалюк Г.А. сплачених впродовж жовтня 2019 року-січня 2020 року грошових коштів, котрі, на думку позивача, перераховувались згідно угоди, яка припинила свою дію.

Також судом було взято до уваги і ту обставину, що згідно пояснень відповідача, наведених у відзиві на позовну заяву, які не спростовані позивачем, станом на сьогоднішній день, усі необхідні роботи по зменшенню площі торгового контейнера (металевої конструкції), що встановлений на торговельному місці №231 на Завокзальному ринку міста Луцька для приведення його у відповідність вимогам Правил безпеки системи газопостачання, затверджених Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №285 від 15.05.2015р. уже виконано, з огляду на що 24.01.2020р. відповідач звернулась із письмовими заявами на ім`я першого заступника голови правління Волинської облспоживспілки, а 25.01.2020р. на ім`я голови правління Волинської облспоживспілки, в яких поінформувала представників позивача про те, що металевий контейнер, розташований на торговельному місці №231 на Завокзальному ринку міста Луцька приведений у відповідність вимогам Правил безпеки системи газопостачання.

Таким чином, ще до закінчення строку дії договору-30.09.2019р., який було пролонговано до 30.03.2020р. (у зв`язку із відсутністю заперечень орендодавця стосовно продовження використання відповідачем торговельного місця як це визначено ч. 1 ст. 764 ЦК України), металева конструкція була приведена у відповідність вимогам Правил безпеки системи газопостачання.

Відтак суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача сум штрафних санкцій та усунення перешкод в користуванні торговельним місцем відсутні, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

За таких обставин, інші доводи та заперечення сторін судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору - відмову в задоволенні позову з наведених вище підстав, впливу не мають.

Згідно п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до п. 2 ч. 4 ст.129 ГПК України судовий збір та інші судові витрати в разі відмови в позові покладається на позивача.

Враховуючи прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд вважає, що витрати, пов`язані з поданням позовної заяви до суду та розглядом справи в суді (сплата судового збору), котрі поніс позивач, слід залишити за Волинською ОССТ.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 14, 73, 74, 75, 76-80, 129, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. ст. 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення

складено 11.03.2020р.

Суддя В. А. Войціховський