ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2020 р. Справа№ 920/991/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Кравчука Г.А.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Охтирська молочна промислова компанія "Славія"

на рішення Господарського суду Сумської області від 10.12.2019 (повний текст складено 20.12.2019)

у справі №920/991/19 (суддя Соп`яненко О.Ю.)

за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства "Надія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Охтирська молочна промислова компанія "Славія"

про стягнення 1704022,20 грн,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року Приватне сільськогосподарське підприємство "Надія" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд Сумської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Охтирська молочна промислова компанія "Славія" (далі - відповідач) та, з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просив стягнути 1 611 187,47 грн, у тому числі: 1 574 563,64 грн основного боргу по договору на поставку молока від 01.03.2019 №25-М, 20 138,56 грн інфляційних втрат коштів, 16 485,27 грн - 3% річних.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач у відзиві на позовну заяву визнав наявність основного боргу та вказав про намір його сплати, однак не погодився із нарахуванням інфляційних і процентів річних, оскільки договором не визначені строки розрахунків.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 10 грудня 2019 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Охтирська молочна промислова компанія "Славія" на користь Приватного сільськогосподарського підприємства "Надія" 1 574 563,64 грн основного боргу, 20 138,56 грн інфляційних збитків, 16 485,27 грн - 3% річних, 25142,98грн витрат зі сплати судового збору.

Провадження у справі в частині стягнення 97 234,88 грн основного боргу - закрито відповідно до п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Охтирська молочна промислова компанія "Славія" звернулось з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення 1 574 563,64 грн основного боргу, 20 138,56 грн інфляційних збитків, 16 485,27 грн - 3% річних, 25 142,98 грн витрат зі сплати судового збору.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, тому що позивачем не надано доказів поставки продукції та наявності боргу, а оскільки договором не визначені строки розрахунків, то нарахування інфляційних і процентів річних є помилковим.

05 березня 2019 року відповідачем (апелянтом) подано заяву, у якій він вказує, що 04.03.2019 він повністю сплатив позивачу стягнуті за оскаржуваним рішенням суми (основний боргу, інфляційні, річні, судовий збір), що підтверджується доданими платіжними дорученнями, тому просить закрити провадження у справі за відсутністю предмету спору.

Клопотання відповідача про закриття провадження відхиляється судом, оскільки стягнуті суми сплачені відповідачем вже після прийняття оскаржуваного рішення, а положеннями ГПК України не передбачено можливості скасування рішення та закриття провадження у зв`язку із зміною стану розрахунків між сторонами (наприклад, зменшення заборгованості), якщо така зміна сталася після прийняття рішення місцевого господарського суду.

За відсутності заяви відповідача про відмову від апеляційної скарги у апеляційного господарського суду також відсутні підстави для закриття апеляційного провадження, а тому апеляційна скарга підлягає розгляду по суті.

Сторони про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, представників у судове засідання не направили, що не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 01 березня 2019 року між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, було укладено договір на поставку молока № 25-М (далі - Договір), відповідно до умов якого позивач зобов`язується передавати у власність відповідача свіже незбиране молоко власного виробництва, отримане від здорових корів, яке повинно відповідати вимогам санітарних та ветеринарних правил, в перерахунку на молоко базисної жирності базисного білку згідно чинних стандартів (ДСТУ 3662:2018) та технічних умов, а останній - приймати таке молоко та розраховуватися за нього відповідно до умов цього Договору.

Згідно з п. 2.5 Договору відповідач зобов`язується приймати від позивача молоко, що відповідає вимогам п. 1 цього Договору за цінами, що узгоджені сторонами у протоколі погодження ціни на молоко.

На виконання умов договору поставив на адресу відповідача товар у кількості 480 108 кг на загальну суму 4 049 061,06 грн, що підтверджується видатковими накладними: №044 від 31 березня 2019 року на суму 629 984,70 грн.; №057 від 30 квітня 2019 року на суму 737 715,60 грн.; №067 від 31 травня 2019 року на суму 846 123,60 грн.; №073 від 30 червня 2019 року на суму 838 143,00 грн.; №080 від 31 липня 2019 року на суму 811 514,52 грн. №083 від 08 серпня 2019 року на суму 185579,64 грн.

Накладні підписані представниками обох сторін, факт поставки товару відповідач визнав у відзиві на позовну заяву.

Відповідач на виконання умов Договору частково оплатив товар на загальну суму 2 409 486,55 грн., що підтверджується відповідними банківськими виписками, отже, товар був оплачений не у повному обсязі.

Позивачем було направлено відповідачу лист-вимогу від 15.08.2019 №118 про погашення заборгованості у розмірі 1 744 589,84 грн., яка відповідачем отримана, що підтверджується відповідною відміткою на листі, проте, відповідь на зазначену вимогу позивачем не отримана, заборгованість у розмірі 105015,00 грн. була частково сплачена 21.08.2019 р. 30.08.2019 р. та 05.09.2019р.

19 вересня 2019 року сторони склали акт взаємних розрахунків за договором №25-М від 01.03.2019 року на суму 1 639 574,84 грн., який був підписаний та скріплений печатками обох сторін.

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути 1 639 574,84 грн. основного боргу, 20 138,56 грн інфляційних втрат коштів, 16 485,27 грн - 3% річних.

Після відкриття провадження у справі відповідачем було сплачено 97234,88 грн основного боргу, що підтверджується банківськими виписками та двостороннім актом звірки розрахунків, згідно якого станом на 18.10.2019 заборгованість становила 1 574 563,64 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, однак у зв`язку зі сплатою 97 234,88 грн основного боргу провадження у справі в цій частині підлягає закриттю, а в іншій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі договору на поставу молока №25-М, який за своєю правовою природою є господарським договором поставки.

Договір укладений належним чином, підписаний повноважними особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, є обов`язковим для сторін.

Предметом розгляду у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення боргу за поставлений товар, а також застосування наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання.

Статтею 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), яка кореспондується з положеннями ст. 712 ЦК України, встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Доказами, наявними у матеріалах справи, зокрема, видатковими накладними, підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 4 049 061,06 грн.

Доводи відповідача про недоотримання товару, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, суперечать відзиву на позовну заяву та його діям щодо оплати цього товару, як до подачі позову, так і після винесення судом рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Умовами договору п. 2.7 Договору встановлено, що розрахунки за здане молоко проводяться відповідачем грошовими коштами в безготівковій формі на умовах оплати після тижневої поставки молока на адресу відповідача. Інші умови розрахунку можуть бути погоджені за додатковою угодою сторін.

Отже, оскільки сторонами у договорі чітко не визначено строк розрахунків, у даному випадку, відповідно до ст. 692 ЦК України, відповідач повинен був здійснювати оплату після прийняття товару.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи підтверджується, що станом на час подання позову заборгованість становила 1 639 574,84 грн і у процесі розгляду справи відповідач сплатив частину боргу, а тому є вірним висновок місцевого господарського суду, зроблений на підставі наявних у справі доказів, про обґрунтованість і доведеність позовних вимог в частині стягнення основного боргу у сумі 1 574 563,64 грн та закриття провадження в частині сплаченої суми.

Під час апеляційного розгляду справи відповідачем надано ряд платіжних доручень щодо оплати поставленого товару після прийняття судом рішення, а також платіжне доручення від 18.10.2019 про сплату 50 011,20 грн. Отже, на момент прийняття судом рішення заборгованість фактично становила 1 524 552,44 грн, що підтверджується також актом звірки №86, який складений обома сторонами 31.12.2019 (після прийняття судом рішення).

Однак, оскільки вказаний доказ не був поданий сторонами суду першої інстанції та не був ним досліджений, а акт звірки взагалі не існував на час прийняття рішення, згідно положень ст.ст. 269, 276 ГПК України рішення не підлягає зміні, і коригування стягуваної суми сторони можуть вирішити в порядку ст. 328 ГПК України.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Позивачем заявлені до стягнення 20 138,56 грн інфляційних втрат коштів та 16 485,27 грн - 3% річних, які нараховані окремо по кожній накладній, з врахуванням здійснених відповідачем оплат. Розрахунок є арифметично та методологічно вірним, а тому ці позовні вимоги обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Охтирська молочна промислова компанія "Славія" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Сумської області від 10 грудня 2019 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду Сумської області.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06.03.2020.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук