ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2020 р. Справа№ 920/184/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Тищенко О.В.

Шаптали Є.Ю.

секретар судового засідання Горда В.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Лангр»

на рішення Господарського суду Сумської області

від 14.08.2019 (повний текст складено 19.08.2019)

у справі № 920/184/19 (суддя Резніченко О.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лангр»

до 1. Приватного нотаріуса Сумського міського ноторіального

округу Канівець Людмили Олександрівни,

2. Громадської організації Сумської обласної організації

товариства сприяння обороні України

третя особа Освітній заклад Сумська автомобільна школа ТСО України

про визнання протиправним, скасування рішення про державну

реєстрацію права власності та визнання права власності

В С Т А Н О В И В:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Лангр» (далі - ТОВ «Лангр», позивач) звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом до Приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Канівець Людмили Олександрівни (далі - Приватний нотаріус Канівець Людмила Олександрівна, відповідач-1) та Громадської організації Сумської обласної організації товариства сприяння обороні України (далі - відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення № 31007566 від 18.08.2016 державного реєстратора - приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Канівець Л.О. про державну реєстрацію права власності за другим відповідачем на виробничий будинок літ. З-1, прибудова з, прибудова з1, загальною площею 410,5 кв.м. за адресою: Сумська область, м. Суми, провулок Громадянський, 1 та зобов`язання відповідача-1 внести запис до державного реєстру про скасування державної реєстрації права власності на вищезазначене приміщення/номер запису про право власності 15981207/, а також про визнання за позивачем право власності на нежитлове приміщення, станція технічного обслуговування, площею 341,0 кв. м., позначене літ. З-1 за адресою: пров. Громадянський, 1 у м. Суми. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що позивач побудував спірне приміщення, однак у серпні 2016 воно було зареєстровано на праві власності за іншою особою, яка його не будувала, не здійснювала його реконструкції чи капітального ремонту, відтак реєстрація відповідачем-1 побудованого позивачем приміщення за відповідачем-2 є прямим порушенням прав позивача.

Заперечуючи проти позову, відповідач-1 зазначив про правомірність своїх дій, вказуючи на те, що заявником було надано вичерпний пакет документів, які відповідали та не суперечили нормам чинного законодавства, а тому 18.08.2016 ним було прийнято рішення про державну реєстрацію прав.

За змістом наданих відповідачем-2 заперечень на позов, при вчиненні реєстраційних дій реєстратор діяв виключно в межах наданих йому повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства вчинив державну реєстрацію права власності за відповідачем-2 на спірний об`єкт.

У наданих суду першої інстанції запереченнях, третя особа просила відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 14.08.2019 у справі № 920/184/19 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, ТОВ «Лангр» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати в частині відмови у скасуванні рішення № 31007566 від 18.08.2016 державного реєстратора - приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Канівець Л.О. про державну реєстрацію права власності за Сумською обласною організацією ТСО України на виробничий будинок літ. З-1, прибудова з, прибудова з1, загальною площею 410,5 кв.м. за адресою: Сумська область, м. Суми, провулок Громадянський, 1 та зобов`язання першого відповідача внести запис до державного реєстру про скасування державної реєстрації права власності на вищезазначене приміщення/номер запису про право власності 15981207/, а також постановити нове рішення про задоволення позову в цій частині. В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта, на підставі постанови Сумського окружного адміністративного суду від 13.10.2015 у справі № 818/3362/15 та рішення Господарського суду Сумської області від 17.03.2016 у справі № 920/1892/15 третя особа на момент постановлення рішення у справі № 920/1892/15 не мала жодних документів на спірне приміщення, як і не надала суду ніяких доказів на підтвердження її права власності, і як наслідок право передавати таке приміщення відповідачу-2. На переконання апелянта, ним доведено той факт, що третя особа не мала права на передачу приміщення, яке відповідно до постанови Сумського окружного адміністративного суду від 13.10.2015 у справі № 818/3362/15 збудовано апелянтом в 2011 році. На думку апелянта, при такому переліку документів, які були подані відповідачем-2, відповідач-1 повинен був відмовити у державній реєстрації прав, проте цього не зробив, чим порушив права позивача, а відповідачем-2 взагалі не було надано жодних документів, подання яких є необхідним для реєстрації права власності на новозбудований об`єкт тощо.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач-2 подав відзив, в якому стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що оскільки будівництво нежитлового приміщення літера «З-1» за адресою: м. Суми, пров. Громадянський, 1, здійснено в 1989 році, тобто до 05.08.1992, відповідач-1 при реєстрації права власності за Сумською ОО ТСО України та дослідженні переліку документів, необхідних для реєстрації, керувався не положеннями п. 41 Порядку № 1127, на який посилався позивач, а п. 42 цього Порядку, відповідно до якого для державної реєстрації права власності на господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, які закінчені будівництвом до 05.08.1992, подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна та 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. При цьому, документ на підтвердження присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. В такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, що й було зроблено. Таким чином, відповідно до вимог п. 42 Порядку № 1127, відповідач-1 здійснив реєстрацію права власності за Сумською ОО ТСО на підставі наданих у відповідності до чинного законодавства документів. Крім цього, відповідач-2 зазначив, що оскільки на момент виготовлення технічного паспорту - 03.07.2015 зазначений об`єкт нерухомості перебував на балансі Сумської АШ ТСО України, саме цією установою й було замовлено його виготовлення, адже чинним законодавством не передбачено певного порядку, а позивач не зазначив норму, яка б зобов`язувала видавати технічні паспорти на об`єкт виключно власникам нерухомого майна. Технічний паспорт виготовляється на замовлення будь-якої особи та видається замовнику, а не власнику. Отже, на переконання відповідача-2, при вчиненні реєстраційних дій реєстратор - нотаріус діяв виключно в межах наданих йому повноважень й відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки позивач не ставить питання про скасування рішення в частині права власності та визнання за ним такого права, його права згаданою реєстрацією не порушені та не потребують захисту тощо.

В судове засідання апеляційної інстанції 10.03.2020, яке відбувалось в режимі відеоконференції, в приміщення Північного апеляційного господарського суду з`явились представники позивача, в Господарський суд Сумської області прибув представник відповідача-1, представники відповідача 2 та третьої особи не з`явились, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслали, відтак, враховуючи, що в попередніх судових засіданнях представник відповдіача-2 надавав пояснення по суті спору, апеляційний суд вважав за можливе справу розглядати за відсутності цих представників за наявними у справі матеріалами.

Представники позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції надали пояснення, в яких підтримали свою апеляційну скаргу, просили її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення в частині відмови у скасуванні рішення № 31007566 від 18.08.2016 державного реєстратора - приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Канівець Л.О. про державну реєстрацію права власності за Сумською обласною організацією ТСО України на виробничий будинок літ. З-1, прибудова з, прибудова з1 загальною площею 410,5 кв.м. за адресою: Сумська область, м. Суми, провулок Громадянський, 1 та зобов`язання першого відповідача внести запис до державного реєстру про скасування державної реєстрації права власності на вищезазначене приміщення/номер запису про право власності 15981207/ скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову в цій частині. В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник відповідача-1 в даному судовому засіданні надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Представник відповідача-2 в попередніх судових засіданнях апеляційного суду доводи апеляційної скарги заперечив, просив рішення місцевого суду залишити без змін як таке, що прийняте з дотриманням приписів чинного законодавства.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача-1, відповідача-2 в попередніх засіданнях та розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення належить перегляду лише в частині, оскаржуваній апелянтом.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив, що на його адресу надійшов лист відповідача-2 з повідомленням, що він незаконно перебуває в приміщенні площею 410 кв.м. за адресою: пров. Громадянський, 1 в м. Суми, літ. «З». На підтвердження факту наявного права власності на вказане приміщення відповідачем-2 була надано інформаційну довідку за № 66446485 від 23.08.2016, сформовану відповідачем-1, за текстом якої відповідачем-1 зареєстровано за відповідачем-2 право власності на виробничий будинок « 3-1» по провулку Громадянському, 1 в м. Суми, 40021.

На переконання позивача, дії відповідача-2, які спрямовані на оформлення та реєстрацію за ним права власності на спірний об`єкт, знайшли своє вираження у здійснені відповідачем-1 реєстрації приміщення за відповідачем-2, порушують права позивача та вимоги чинного законодавства, а саме: ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 41 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015, тому така реєстрація має бути скасована (п.3 прохальної частини позовної заяви), що, зокрема, й стало підставою звернення з даним позовом до суду.

За твердженнями позивача ( апелянта ) обставинами, які надають йому право звернутись до суду з даним позовом (п. 4 прохальної частини позовної заяви - про визнання права власності) та підтверджують, що саме ним побудовано спірне приміщення, є постанова Сумського окружного адміністративного суду від 13.10.2015 у справі № 818/3362/15, якою задоволено адміністративний позов ТОВ «Лангр» про скасування постанови Управління Державно архітектурно-будівельної інспекції в Сумській області № 7 від 24.06.2015 про накладення штрафу та встановлено той факт, що ТОВ «Лангр» саме в 2011 році, а не пізніше, самочинно й без реєстрації жодних дозвільних документів виконано роботи із будівництва нежитлових приміщень під розміщення станції технічного обслуговування автомобілів (а.с.47-48, том 1).

Проте, як встановлено судом першої інстанції, сам позивач у позовній заяві у цій адміністративній справі вказував й це зазначено в мотивувальній частині вищезгаданої постанови, що 16.05.2015 за заявою позивача (аркуш адміністративної справи 40) було проведено перевірку законності виконання будівельних робіт саме з реконструкції нежитлового приміщення під розміщення станції технічного обслуговування автомобілів за адресою: м. Суми, пров. Громадянський, 1, які здійснювались ТОВ «Лангр» у 2011 році (абз. 2 зворотнього боку а.с. 47, том 1). Оскільки в мотивувальній частині постанови зазначено, що в 2011 році мала місце саме реконструкція, а не будівництво спірного об`єкта, суд першої інстанції вважав, що вказана постанова в адміністративній справі не підтверджує факту будівництва позивачем спірного об`єкту.

Крім цього, з наданих відповідачем-2 для державної реєстрації права власності відповідачу-1 документів, а саме, з довідки-характеристики нежитлового приміщення № 139-16 від 09.08.2016, виробничий будинок з прибудовами (літ. «З-1») збудовано у 1989 році та згідно з Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна не належить до самочинного будівництва, станом на 03.07.2015 право власності на нього не зареєстровано (а.с.92, том 1). На цей виробничий будинок виготовлено технічний паспорт (а.с.88-91, том 1).

Відповідачем-2 також було надано копії інвентарної картки № 69 обліку основних засобів, якими, на його думку, підтверджується факт існування цієї будівлі ще в 1989 році, а також копію акта прийняття-передачі основних засобів від 08.08.2016, складеного на підставі наказів «Про передачу основних засобів» № 28-од та «Про створення комісії для повернення основних засобів» № 27/1-од, які свідчать про належність виробничого будинку (літ. «З-1») не позивачу, а іншій особі (а.с.86-96, том 1). На переконання відповідача-2, позивач не здійснював робіт з будівництва станції технічного обслуговування, а проводив лише самочинну реконструкцію без дозволу на те орендодавця нерухомого майна.

Одночасно судом досліджено складену 27.06.2015 Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації (а.с.49-51, том 1) та встановлено, що згаданий документ не є доказом здійснення позивачем будівництва спірного об`єкта, адже згідно п. 11-1 цієї Декларації інформація про документ, який посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію не зазначено, оскільки цей пункт не заповнюється згідно ч. 4 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» - реконструкція здійснюється без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані. Крім цього, в цій Декларації зазначено загальну площу саме реконструкції, а в п. 12 вказано про наявний об`єкт з фундаментом з бетонних конструкцій, стін із цегли, цегляних перегородок, цегляні опоряджені фасади. У вищезгаданій декларації міститься інформація про місцезнаходження об`єкта - м. Суми, пров. Громадянський, 1, але не зазначено, яке саме приміщення, яка загальна площа реконструкції, що складає 341 кв.м., адже відповідачем-2 зареєстровано право власності на об`єкт площею 410,5 кв.м тощо.

З приводу тверджень позивача про те, що рішенням Господарського суду Сумської області від 21.03.2017 у справі № 920/1073/16 встановлено факт здійснення ним будівництва спірного нежитлового приміщення, таким чином залучаючи кошти на розвиток інфраструктури міста (а.с.53-54, том 1), суд зазначив, що предметом дослідження у цій справі не було питання щодо вчинення позивачем будівництва чи реконструкції, за іншими матеріалами справи ним здійснювалась саме реконструкція спірного об`єкта, місцевий господарський суд дійшов висновку, що наведене не підтверджує факту будівництва позивачем спірного об`єкту та не може бути покладено в основу судового рішення про визнання права власності, адже факти, про які зазначає позивач, не підтверджено іншими належними та допустимими доказами по справі.

Крім цього, за висновками суду першої інстанції, представник позивача - директор ТОВ «Лангр» в судовому засіданні усно підтвердив, що з 2011 року орендував спірні приміщення і здійснював в них саме реконструкцію.

Представник відповідача-1 стверджував апеляційному суду про відсутність у позивача права на проведення будь-яких будівельних робіт з реконструкції приміщення чи будівництва на земельній ділянці за адресою: м. Суми, провул. Громадянський, 1, вказуючи на те, що ні права власності, ні права користування на земельну ділянку у позивача не було і немає, ним також не укладався договір суперфіцію. Наведені доводи відповідача-1 позивачем не спростовано жодними належними та допустимими доказами.

За таких обставин, зазначаючи, що позивачем у справі повинен бути власник спірного майна, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право на це майно, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того факту, що він є власником спірного майна, його вимоги про визнання за ним права власності на нежитлове приміщення - станцію технічного обслуговування площею 341,0 кв. м., позначене літ. З-1 за адресою: пров. Громадянський, 1 у м. Суми взагалі не містять ні фактичних, ні матеріально-правових підстав позову та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, відтак відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання права власності з підстав їх неправомірності та необґрунтованості.

Вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за відповідачем-2 та зобов`язання відповідача-1 внести запис до державного реєстру про скасування державної реєстрації права власності на вищезазначене приміщення є безпіставними та необгрунтованими, адже позивачем за цими вимогами також може бути власник майна, право власності якого порушено виданням актів відповідним органом, а умовою для подання цього позову є невідповідність актів, прийнятих зазначеним органом, вимогам закону, а також порушенням цими актами права власності. Незаконність може полягати як у невідповідності акта компетенції органу, який його прийняв, так і в безпосередньому порушенні права власності виданням такого акта.

Оскільки вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса є похідними від вимог про визнання права власності, в задоволення яких судом відмовлено за недоведеності позивачем того факту, що він є власником спірного майна, апеляційний суд погоджується із висновками місцевого суду про те, що відповідачем-1 шляхом проведення державної реєстрації не може бути порушено права позивача, який не являється власником згаданого майна, відповідно в задоволенні позову в цій частині правомірно відмовлено.

З огляду на наведене та те, що позивачем не доведено, що він є власником спірного майна, його твердження про те, що при поданому відповідачем-2 переліку документів, відповідач-1 повинен був відмовити у державній реєстрації прав, проте цього не зробив та порушив права позивача, а також, що відповідачем-2 взагалі не надано документів, подання яких є необхідним для реєстрації права власності на новозбудований об`єкт, апеляційні вимоги підлягають залишенню без задоволення як безпідставні та необґрунтовані, адже вчинення нотаріусом реєстраційних дій жодним чином не порушують прав позивача, відповідно не потребують судового захисту.

Доводи апелянта (позивача) з приводу неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права, зокрема, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, згідно рішень Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010, пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лангр» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Сумської області від 14.08.2019 у справі № 920/184/19 - без змін.

Матеріали справи №920/184/19 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 12.03.2020

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді О.В. Тищенко

Є.Ю. Шаптала