ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року Справа № 924/1085/19

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого судді Ткаченка О.В.,

за участю секретаря Сулейманової С.М.

за участю представників сторін:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - Заливчий Я.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом: Приватного малого підприємства "Лідер" (29000, м.Хмельницький, вул Прибузька, 2),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна фірма "Укрінбуд"

(адреса, зазначена в позові: 54055, м.Миколаїв, вул Слобідська, 73/2а

Місцезнаходження згідно з даними ЄДРЮОФОПГФ: 54055, м.Миколаїв, вул. 2-а Слобідська, буд. 73, кв.2),

про: стягнення заборгованості в сумі 278022,1 грн. -

Суддя Ткаченко О.В.

В С Т А Н О В И В:

СУТЬ СПОРУ: 16.10.2019 ПМП "Лідер" звернулось до Господарського суду Хмельницької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна фірма "Укрінбуд" про стягнення заборгованості в сумі 278022,1 грн, з яких 263340,0 грн основного боргу, 13491,66 грн пені, 1190,44 грн - 3% річних, який мотивований невиконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу №30/07 від 30.07.2019р. в частині повної та своєчасної оплати за поставлений позивачем товар.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 21.10.2019р. вказану позовну заяву ПМП "Лідер" з доданими до неї матеріалами було передано за територіальною підсудністю до Господарського суду Миколаївської області.

Зазначена ухвала в апеляційному порядку оскаржена не була та 08.11.2019 матеріали справи №924/1085/19 надійшли до Господарського суду Миколаївської області та за результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим у справі визначено суддю Ткаченко О.В.

Ухвалою суду від 11.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 12 грудня 2019 року о 10:30.

Ухвалою суду від 12.12.2019 було продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 21 січня 2020 року о 11:45.

Відповідач правом на надання відзиву не скористався, представника у підготовче засідання не направив.

Ухвала суду від 12.12.2019 була направлена на юридичну адресу відповідача, проте повернулась до суду з поштовою відміткою щодо причин повернення: "інші причини".

Від позивача у справі до суду надійшла заява, згідно якої він підтримує заявлені вимоги у повному обсязі та просить провести розгляд справи у підготовчому засіданні за відсутності його представника.

Ухвалою суду від 21.01.2020 закрито підготовче провадження у справі, розгляд справи по суті призначено у судовому засіданні 20 лютого 2020 року о 12:00.

Ухвала суду від 21.01.2020 була направлена на адресу відповідача, проте повернулась до суду з поштовою відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення».

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

З огляду на викладене судом вжито належні та достатні заходи щодо повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Відповідач у справі правом на надання відзиву не скористався, представника у судове засідання не направив.

Відповідно до ч. 9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги факт відсутності заперечень відповідача по суті заявлених позовних вимог, суд вважає можливим розглянути справу за наявними матеріалами у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України.

У судовому засіданні 20.02.2020 судом у відповідності до вимог ст. 233, ст. 240 ГПК України підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, господарський суд встановив.

30.07.2019 між приватним малим підприємством «Лідер» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма «Укрінбуд» (покупець) був укладений договір купівлі-продажу № 30/07 (далі - Договір), за змістом якого продавець (позивач) зобов`язався продати, а покупець (відповідач) зобов`язувався купити товар: плити мінераловатні 110 кг/м3 та плити мінераловатні 180кг/м3 згідно виставленого рахунку. (п.п. 1.1. Договору)

За умовами п. 1.2. договору загальний обсяг (кількість) товару, його найменування та вартість товару, що продається за даним договором, визначається згідно виставленого рахунку.

Як встановлено пунктами 2.1 та 2.2 договору, ціна на товар визначається сторонами в рахунках та накладних на момент передачі товару. Загальна вартість даного договору згідно виставленого рахунку становить 263340,00 грн.

Згідно видаткової накладної №13 від 31 липня 2019р. позивач передав, а відповідач прийняв товар: плити мінераловатні 110 кг/м3 у кількості 93,5 м3 та плити мінераловатні 180кг/м3 у кількості 16,5 м3 на загальну суму 263340,00 грн.

Також в підтвердження факту передачі вказаного товару у зазначеній кількості позивачем надано копію товарно-транспортної накладної від 31.07.2019 та акт приймання-передачі будівельних матеріалів № 1 за договором купівлі-продажу № 30/07 від 30.07.2019.

За приписами ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 75 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

З огляду на викладене, дослідивши надані позивачем докази, суд вважає доведеним факт передачі відповідачу товару, а саме: плити мінераловатні 110 кг/м3 у кількості 93,5 м3 та плити мінераловатні 180кг/м3 у кількості 16,5 м3 на загальну суму 263340,00 грн.

Відповідно до п.3.2. Договору сторонами було погоджено, що оплата вартості товару за даним договором здійснюється двома рівними платежами, а саме: 50% від загальної вартості товару, що становить 131370,00 грн сплачується покупцем на розрахунковий рахунок продавця до 13 серпня 2019 року та кінцева оплата (50% від загальної вартості) у сумі 131670,00 грн здійснюється до 29 серпня 2019 року.

Проте в порушення договірних зобов`язань відповідач за отриманий по договору товар оплату не здійснив, внаслідок чого за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 263340,00 грн.

Отже, до теперішнього часу в повному обсязі відповідач з позивачем так і не розрахувався. Сума боргу по проданому товару складає 263340,00 грн.

У відповідності до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Приписами ст. 530 Цивільного кодексу України обумовлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, задоволенню інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Будь - яких доказів того, що відповідач належним чином і в повному обсязі виконав свої зобов`язання щодо сплати позивачеві повної вартості отриманого згідно видаткової накладної №13 від 31 липня 2019р товару та в строки визначені Договором, відповідач, в порушення приписів ст. 73, 74 ГПК України, суду не надав, тобто не довів безпідставність позовних вимог, тоді як надані позивачем докази, як зазначалось вище, навпаки, підтверджують наявність вказаної у позові заборгованості, а відтак і обґрунтованість позовних вимог у цій частині.

Відповідно до п.4.2 Договору у випадку затримки в оплаті товару продавцю понад строк, передбачений п. 3.2. даного договору, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення відповідно до чинного законодавства України.

На підставі зазначених умов договору за період прострочення виконання зобов`язання з 14.08.2019р. по 15.10.2019р. на суму 131670,00 грн та за період прострочення виконання зобов`язання з 30.08.2019 по 15.10.2019 на суму 131670,00 грн позивачем було визначено відповідачу пеню, загальний розмір якої склав 13491,66 грн.

Проте судом при перевірці заявленої до стягнення пені було встановлено, що позивачем не враховано розмір облікової ставки НБУ 16,5%, який діяв з 06.09.2019.

У зв`язку з наведеним судом здійснено перерахунок та встановлено, що за період прострочення виконання зобов`язання з 14.08.2019р. по 15.10.2019р. розмір пені становить 7582,75 грн, а за період прострочення виконання зобов`язання з 30.08.2019 по 15.10.2019 розмір пені становить 5620,33 грн. Таким чином загальна сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача складає 13203,08 грн.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За своєю правовою природою 3% річних є мірою виключної відповідальності за прострочку виконання грошового зобов`язання у вигляді плати боржника за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання ним грошового зобов`язання перед кредитором. 3 % річних не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позивач у відповідності до наведеного у позові розрахунку позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних за загальний період з 14.08.2019 по 15.10.2019 в розмірі 1190,44 грн, розмір яких обґрунтований відповідно до вимог Закону та підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір у сумі 4166,00 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 74, 129, 219, 220, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна фірма "Укрінбуд" (54055, м.Миколаїв, вул. 2-а Слобідська, буд. 73, кв.2, ) на користь Приватного малого підприємства "Лідер" (29000, м.Хмельницький, вул. Прибузька, 2, ) заборгованість у розмірі 263340,00 грн основного боргу, 13203,08 грн пені, 1190,44 грн - 3% річних та 4166,00 грн витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позову відмовити.

У відповідності до ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

За передбаченими частиною 1 ст. 256 ГПК України приписами апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ст. 256, підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Повний текст рішення складений та підписаний: « 02» березня 2020 року.

Cуддя О.В. Ткаченко