УХВАЛА

03 березня 2020 року

м. Київ

Справа № 44/227-б

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

Катеринчук Л.Й. - головуючої, Пєскова В.Г., Погребняка В.Я.

учасники справи:

ініціюючий кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю "Рафінад-Медіа",

боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Бельведер Україна",

кредитор - Компанія "Марі Брізар Вайн Енд Спірітс",

ліквідатор - арбітражний керуючий В`язовченко Анатолій Михайлович,

арбітражний керуючий Щербань Олексій Миколайович

розглянувши матеріали касаційної скарги Компанії "Марі Брізар Вайн Енд Спірітс"

на постанову Північного апеляційного господарського суду

від 04.02.2020

у складі колегії суддів: Грек Б.М. (головуючий), Копитова О.С., Отрюх Б.В.

у справі №44/227-б

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Рафінад-Медіа"

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Бельведер Україна"

ВСТАНОВИВ:

25.02.2020 Компанія "Марі Брізар Вайн Енд Спірітс" звернулась безпосередньо до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою від 24.02.2020 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2020 у справі №44/227-б в порядку статей 286, 287, 289 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №44/227-б визначено колегію суддів Верховного Суду у складі Катеринчук Л.Й. - головуючої, Пєскова В.Г., Погребняка В.Я., що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.02.2020.

Як вбачається з прохальної частини касаційної скарги Компанії "Марі Брізар Вайн Енд Спірітс", забезпеченим кредитором предметом касаційного оскарження визначено постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2020 в частині затвердження грошової винагороди арбітражному керуючому Щербаню О.М. у справі №44/227-б.

З аналізу змісту статей 55, 129 Конституції України вбачається, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція ЄСПЛ) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Суд зазначає, що право на доступ до суду є одним із аспектів права на суд згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції ЄСПЛ та повинно бути "практичним та ефективним", а не "теоретичним чи ілюзорним" (Рішення ЄСПЛ від 04.12.1995 у справі "Беллє проти Франції"). Це міркування набуває особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції ЄСПЛ, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд. Водночас, право на доступ до суду, закріплене у статті 6, не є абсолютним, воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак, Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 Конвенції ЄСПЛ, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

21.10.2019 набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства (далі - Кодекс), який встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника-юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу передбачено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Отже, законодавцем визначено пряму дію норм Кодексу України з процедур банкрутства та їх застосування при розгляді справ про банкрутство незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, за винятком справ, які на день введення в дію цього Кодексу 21.10.2019 перебувають на стадії санації.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, доступ до якого є відкритим, вбачається, що справа №44/227-б про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Бельведер Україна" порушена ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2011 та здійснюється на стадії ліквідаційної процедури, введеної щодо боржника 22.01.2014 постановою місцевого суду про визнання боржника банкрутом з призначенням ліквідатором арбітражного керуючого Щербаня О.М.

Відтак, з 21.10.2019 провадження у справі №44/227-б про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Бельведер Україна" здійснюється згідно з положеннями Кодексу України з процедур банкрутства.

Статтею 9 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено особливості оскарження судових рішень у процедурі банкрутства. Так, частиною 3 цієї статті визначено, що у касаційному порядку не підлягають оскарженню постанови апеляційного господарського суду, прийняті за результатами перегляду судових рішень, крім: ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство, ухвали за результатами розгляду грошових вимог кредиторів, ухвали про закриття провадження у справі про банкрутство, а також постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. Скарги на постанови апеляційних господарських судів, прийняті за результатами оскарження ухвал господарського суду у справах про банкрутство, які не підлягають оскарженню окремо, можуть включатися до касаційної скарги на ухвали, постанови у справах про банкрутство, що підлягають оскарженню.

Отже, положеннями Кодексу України з процедур банкрутства, який набрав чинності 21.10.2019, не передбачено можливості оскарження в касаційному порядку постанови апеляційного суду, прийнятої за результатом апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції про розгляд заяви арбітражного керуючого про затвердження йому грошової винагороди за час виконання повноважень ліквідатора у справі про банкрутство.

Виходячи з норм частини 3 статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства, чинного на момент звернення Компанії "Марі Брізар Вайн Енд Спірітс" 25.02.2020 з касаційною скаргою у справі №44/227-б на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2020 в частині затвердження грошової винагороди арбітражному керуючому Щербаню О.М., колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду не може бути предметом перегляду в касаційному порядку, так як у разі здійснення його касаційного перегляду касаційний суд буде діяти не як суд, встановлений законом.

Такого висновку щодо застосування частини 3 статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства дійшов Верховний Суд в ухвалах від 18.11.2019 у справі №910/26972/14, від 03.02.2020 у справі №26/5005/14341/2011 та від 07.02.2020 у справі №911/378/17.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 293 ГПК України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на таке, Компанії "Марі Брізар Вайн Енд Спірітс" необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою від 24.02.2020 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2020 у справі №44/227-б на підставі пункту 1 частини 1 статті 293 ГПК України та частини 3 статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

На підставі викладеного та керуючись статтями 234, 286, 287, пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, частиною 3 статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

У Х В А Л И В:

Відмовити Компанії "Марі Брізар Вайн Енд Спірітс" у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою від 24.02.2020 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2020 у справі №44/227-б.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді В.Г. Пєсков

В.Я. Погребняк