ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2020 м.Дніпро Справа № 904/3007/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів Широбокової Л.П., Подобєда І.М.,

секретар судового засідання: Абадей М.О.,

представники сторін:

від позивача: представник не з`явився;

від відповідача-1: Левченко В.А., довіреність №б/н від 19.03.2019, адвокат;

від відповідача-2: представник не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.11.2019 (повний текст складений 21.11.2019, суддя Ніколенко М.О.) у справі №904/3007/19

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно-Бізнес", с.Вільне, Криворізький район, Дніпропетровська область

до відповідача-2: Компанії Growex Trade LTD, Mahe, Seychelles

про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року Приватне акціонерне товариство "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно-Бізнес" та Компанії Growex Trade LTD про визнання недійсним договору поруки №12КР від 10.08.2018, укладеного між відповідачами.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.11.2019 у справі №904/3007/19 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що фактичне вчинення відповідачами дій на виконання своїх обов`язків за договором поруки (надання поручителю вимоги, звернення до суду про солідарне стягнення заборгованості) спростовує аргументи позивача про відсутність у сторін за договором поруки наміру виконувати умови цього договору та про його укладання сторонами без спрямування на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (фіктивність правочину).

Місцевий господарський суд зазначив, що закон не встановлює обов`язкову участь або надання згоди при укладенні договору поруки з боку основного боржника, якщо це не передбачено договором щодо основного зобов`язання або прямо не заборонено спеціальними нормами (нормами законодавства в окремих правовідносинах).

Місцевий господарський суд дійшов до висновку, що договір поруки безпосередньо на права та обов`язки боржника не впливає, його зобов`язання в цьому випадку не встановлюються, не припиняються та не змінюються (не доповнюються та не збільшуються).

Місцевим господарським судом відхилені доводи позивача щодо суперечливості істотних умов договору поруки з посиланням на те, що обсяг зобов`язань поручителя повинен бути визначений не лише змістом договору поруки, але й узгоджуватися з умовами основного договору, тому якщо з умов договору можливо встановити, яке саме зобов`язання було або буде забезпечене порукою, чи в договорі поруки є посилання на договір, що регулює забезпечене зобов`язання з відповідними умовами, то у такому випадку відсутні підстави для визнання цього договору поруки недійсним.

Також місцевим господарським судом зазначено про відсутність законодавчої заборони укладення договорів поруки після настання строку виконання основного зобов`язання.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Приватне акціонерне товариство "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.11.2019 у справі №904/3007/19 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий господарський суд дійшов до помилкового висновку про вчинення сторонами договору (відповідачами) дій на реальне виконання договору. На думку апелянта, направлення вимоги не є дією, спрямованою на реальне виконання умов договору, оскільки отримавши таку вимогу та маючи намір виконати зобов`язання за договором поручитель (Компанія Growex Trade LTD) здійснило б оплату.

Апелянт не погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що укладення договору поруки не потребує згоди сторони основного зобов`язання із зазначенням того, що умовами договору підряду встановлено обов`язковість погодження заміни боржника у зобов`язанні.

Апелянт також не погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що договір поруки безпосередньо не впливає на права та обов`язки позивача у справі, оскільки, на думку апелянта, укладення договору поруки спрямоване на штучну зміну підсудності спору, оскільки спір про стягнення заборгованості перебуває одночасно на розгляді у третейському та господарському судах, що може призвести до притягнення позивача двічі за одне і те ж порушення зобов`язання.

Апелянт вважає, що договір поруки містить суперечливості щодо предмету, а саме не досягнуто згоди стосовно розміру забезпечення, а укладення договору поруки майже після трьох років після настання виконання зобов`язання вважає таким, що порушує принцип "заборони суперечливої поведінки".

Апелянт стверджує, що фактично сторонами (відповідачами) укладений договір уступки права вимоги, а не договір поруки.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.12.2019 (колегією суддів у складі: головуючий суддя Орєшкіна Е.В. (доповідач), судді Широбокова Л.П., Подобєд І.М.) відкрито апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.11.2019 у справі №904/3007/19, розгляд скарги призначений у судове засідання на 05.02.2020.

04.02.2020 від Товариства з обмеженою відповідальністю надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-1 проти задоволення апеляційної скарги заперечує та просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін.

Відповідач-1 зазначає, що позивачем подано два однакових позови про визнання недійсним договору поруки (один як зустрічний у справі №904/4147/18, другий як окремим позовом у цій справі) задля затягування розгляду справи №904/4147/18 про стягнення заборгованості за договором №483-52-10 від 04.03.2013 на капітальний ремонт секцій тепловоза 2ТЭ10М в обсязі КР-2.

Відповідач-1 вважає доводи апелянта про недосягнення істотних умов та фіктивності договору необґрунтованими та погоджується із висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для визнання недійсним договору поруки.

Відповідач-1 не погоджується із доводами апелянта, що спірний договір поруки за своєю суттю є договором про заміну сторони у зобов`язанні, з посиланням на те, що за приписами частини 2 статті 556 та пункту 3 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України, наслідком виконання поручителем зобов`язання забезпеченого порукою є заміна кредитора у зобов`язанні. Водночас за приписами частини 1 статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника.

Компанія Growex Trade LTD не скористались своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу, про день, час та місце розгляду скарги повідомлялась належним чином.

02.03.2020 до канцелярії Центрального апеляційного господарського суду надішлю клопотання відповідача-1 про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване зайнятістю його представників в інших судових процесах, яке задоволенню не підлягає з огляду на обмеженість строку розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, встановленого частиною 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України. До того ж, відповідачем-1 не подано доказів в обґрунтування свого клопотання.

Апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 04.04.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Техно-Бізнес" (виконавець) та Приватним акціонерним товариством "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" (замовник) був укладений договір № 483-52-10 від 04.04.2013 на капітальний ремонт секцій тепловоза 2ТЭ10М в обсязі КР-2 (основний договір), відповідно до пункту 1.1 якого (з урахуванням змін та доповнень), замовник передає, а виконавець зобов`язується виконати у відповідності до Правил капітального ремонту тепловозів ЦТВР-ЦТ4662 роботи з капітального ремонту в обсязі КР-2 секції тепловоза серії 2ТЭ10М зав. № 2202 АБ.

Згідно з пунктом 4.2.3 основного договору замовник зобов`язується своєчасно оплатити виконані роботи відповідно до умов цього договору.

10.08.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Техно-Бізнес" (кредитор) та Компанією Growex Trade LTD (поручитель) був укладений договір поруки № 12КР (договір поруки), відповідно до пункту 1.1 якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань боржником Приватним акціонерним товариством "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", що виникли з договору № 483-52-10 від 04.04.2013 на виконання робіт з капітального ремонту секцій тепловоза.

Відповідно до п. 2.1. договору поруки порукою забезпечуються грошові зобов`язання боржника в сумі 7 483 391,34 грн. з оплати виконаних робіт за основним договором.

Пунктом 3.1. договору поруки визначено, що поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання боржником забезпеченого зобов`язання в повному обсязі.

Згідно з пунктом 4.1.1. договору поруки при порушенні боржником зобов`язання перед кредитором за основним договором поручитель зобов`язується виконати за боржника зобов`язання у триденний строк з дня отримання поручителем від кредитора відповідної вимоги про таке виконання.

Положеннями п. 4.2.1. договору поруки передбачено, що після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор зобов`язується передати йому документи, які підтверджують зобов`язання боржника, та підписати з поручителем договір про відступлення права вимоги до боржника на користь поручителя.

Відповідно до п. 4.4.1. договору поруки у разі невиконання боржником своїх зобов`язань за основним договором, кредитор має право у триденний строк звернутися до поручителя з вимогою про виконання таких зобов`язань.

Приватне акціонерне товариство "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" посилається на те, що договір поруки не містить істотних умов договору (містить суперечливі положення щодо істотних умов договору), є удаваним (фактично між сторонами укладений договір відступлення права вимоги), в зв`язку з чим просить суд визнати його недійсним.

Предметом спору є визнання недійсним договору поруки №12КР від 10.08.2018.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину визначено статтею 215 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом частині 3 статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тобто, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав та із застосуванням наслідків, передбачених законом. Отже, вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними, та настання відповідних наслідків.

Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили (стаття 235 Цивільного кодексу України).

Так, за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Тобто воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, а оскільки відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 Цивільного кодексу України головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору та з`ясування питання про те, чи не укладено цей договір з метою приховання іншого договору та якого саме.

За таких обставин, для визнання угоди удаваною позивачу необхідно надати відповідні докази, а суду - встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників.

Приватне акціонерне товариство "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" вважає, що договір поруки є удаваним, оскільки фактично між сторонами укладений договір відступлення права вимоги.

Відповідно до статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина 1 статті 554 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи підтверджується, що після укладання оспорюваного договору поруки, кредитор надав поручителю вимоги № 14/12КР від 14.08.2018 та №20/12КР від 20.08.2018 про виконання своїх зобов`язань за договором поруки.

Окрім того, в провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебуває справа № 904/4147/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно-Бізнес" до відповідача-1: Компанії Growex Trade LTD та відповідача-2: Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" про солідарне стягнення з відповідачів суми основного боргу у розмірі 7 483 391,34 грн., інфляційної складової у розмірі 6 676 539,72 грн. та 3% річних у розмірі 1 046 733,98 грн.

Позовні вимоги у справі №904/4147/18 обґрунтовані неналежним виконанням Приватним акціонерним товариством "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" зобов`язань за договором на виконання робіт № 483-52-10 від 04.04.2019 та неналежним виконанням Компанією Growex Trade LTD зобов`язань за договором поруки № 12КР від 10.08.2018.

Таким чином, фактичне вчинення відповідачами дій на виконання своїх обов`язків за договором поруки спростовує аргументи позивача про відсутність у сторін за договором поруки наміру виконувати умови цього договору та про його укладання сторонами без спрямування на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Окрім цього, загальні правила щодо заміни сторони в зобов`язанні встановлені статтями 512-520 Цивільного кодексу України. Цими правилами визначений перелік випадків, внаслідок яких кредитор у зобов`язанні може бути замінений, у тому числі, в інших випадках, встановлених законом. При цьому, кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Щодо заміни боржника у зобов`язанні, діє правило про те, що таке можливо лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Отже, закон не встановлює обов`язкову участь або надання згоди при укладенні договору поруки з боку основного боржника, якщо це не передбачено договором щодо основного зобов`язання або прямо не заборонено спеціальними нормами (нормами законодавства в окремих правовідносинах).

Таким чином, як правильно зазначив місцевий господарський суд, посилання позивача на приписи частини 1 статті 528 Цивільного кодексу України в контексті правовідносин поруки є помилковим.

Що ж до доводів скаржника стосовно того, що договір поруки створює обов`язки для боржника, то такий договір безпосередньо на права та обов`язки боржника не впливає, його зобов`язання в цьому випадку не встановлюються, не припиняються та не змінюються (не доповнюються та не збільшуються).

Згідно з приписами статей 553, 554 Цивільного кодексу України договір поруки укладається кредитором і поручителем за зобов`язанням, яке забезпечується договором поруки. Що ж до боржника, то він стороною договору поруки не виступає, а є учасником у зобов`язанні, забезпеченому порукою. Обов`язок кредитора або поручителя за договором поруки одержувати згоду боржника на укладення такого договору законодавством України не передбачений та не випливає зі змісту правовідносин поруки. Відповідно, відсутність зазначеної згоди не порушує й умов дійсності договору поруки та не є підставою для визнання його недійсним.

Щодо тверджень апелянта про суперечливість таких істотних умов спірного договору, як обсяг зобов`язань поручителя (пункти 1.1., 2.1. договору поруки), апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обсяг зобов`язань поручителя повинен бути визначений не лише змістом договору поруки, але й узгоджуватися з умовами основного договору. При цьому, якщо у договорі поруки не визначено умови забезпечення зобов`язання (розмір і строк виконання зобов`язання, розмір процентів тощо), проте з умов договору можливо встановити, яке саме зобов`язання було або буде забезпечене порукою, чи в договорі поруки є посилання на договір, що регулює забезпечене зобов`язання з відповідними умовами, то у такому випадку відсутні підстави для визнання цього договору поруки недійсним.

Посилання апелянта на те, що укладання договору поруки щодо зобов`язання, строк виконання якого минув, свідчить про відсутність спрямованості спірного договору поруки на реальне настання правових наслідків, які обумовлені ним, відхиляються колегією суддів як помилкові, оскільки норми Цивільного кодексу України не містять заборону укладення договору поруки після настання строку виконання зобов`язань за договором підряду. Більш того, за загальним правилом, як і інші способи забезпечення виконання зобов`язань, договір поруки забезпечує дійсне зобов`язання (стаття 548 Цивільного кодексу України), тобто, на момент укладення договору поруки вже має існувати основне зобов`язання, або вони укладаються одночасно.

Аналогічної позиції дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду під час розгляду аналогічних спорів (постанови від 04.04.2018 у справі № 912/2185/16, від 03.09.2019 у справі № 904/4567/18).

Доводи апелянта про те, що спірний договір поруки є удаваним, в дійсності між сторонами укладений договір права вимоги, відхиляються апеляційним господарським судом як такі, що спростовуються матеріалами справи та вищезазначеними висновками суду.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.11.2019 у справі №904/3007/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.11.2019 у справі №904/3007/19 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту до Верховного Суду у випадках, визначених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 03.03.2020.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.М. Подобєд