ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2020 Справа № 917/2247/19

Суддя Мацко О.С., розглянувши у спрощеному позовному провадженні

матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський автоцентр МАЗ», 49080, м. Дніпро, вул. Висоцького, 4,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавський домобудівельний комбінат», 36039, м. Полтава, вул. Сінна, буд. 2/49,

про стягнення 15 027,01 грн.

Без виклику сторін

Суть спору: розглядається позовна заява про стягнення 15 027,01 грн., з них:15 027,01 грн. основного боргу за договором купівлі-продажу від 25.04.2019р. ВП 21 №340, 790,37 грн. пені, 7513,5 грн. штрафу.

Ухвалою від 02.01.2020р. відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, встановлено строки для подання відзиву, відповіді на відзиву, заперечень. 20.01.2020р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач повідомляє про те, що 16.01.2020р. ним було перераховано позивачу заборгованість за договором у сумі 15 027,01 грн., у зв`язку з чим відповідач просить відмовити у позові повністю (відзив та докази сплати боргу арк.справи 28-29). Позивач відповіді на відзив, будь-яких інших заяв та клопотань не подавав.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази (договір купівлі-продажу ВП 21 №340 від 25.04.2019р., довіреність №3-03/01-19 від 03.01.2019р., видаткова накладна №23689 від 12.08.2019р., №23761 від 14.08.2019р., довіреність №200 від 09.08.2019р., вимога про сплату заборгованості з доказами направлення відповідачу, платіжне доручення №4299 від 16.01.2020р.), встановив:

25.01.2019р. між сторонами у справі було укладено договір купівлі-продажу ВП 21 №340 від 25.04.2019р. (арк.справи 6-9), за умовами якого:

- продавець (позивач) зобов`язується передати у власність покупця (відповідача) товари - запасні частини до ТЗ, а покупець - прийняти і оплатити його на умовах даного договору. Підтвердженням факту узгодження сторонами найменування, асортименту, кількості, ціни товару є прийняття покупцем товару по видатковій накладній, виданій продавцем, яка після її підписання сторонами має юридичну силу специфікації;

- датою поставки вважається дата підписання представником покупця видаткової накладної;

- оплата товару здійснюється покупцем на підставі даного договору і видаткових накладних до нього шляхом переказу безготівкових коштів на поточний рахунок продавця або шляхом внесення грошових коштів у касу протягом 21 календарного дня з моменту отримання товару;

- датою і фактом оплати вважається дата надходження коштів на рахунок або внесення в касу продавця;

- у разі порушення термінів оплати передбачена сплата пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення протягом усього часу прострочення, відповідно до ст.625 ЦК України - 24% річних від простроченої суми, які покупець має сплатити у першу чергу, а потім сплатити суму основного боргу;

- окрім пені та річних, у разі прострочення платежу строком понад 15 календарних днів, покупець зобов`язаний сплатити продавцю штраф у розмірі 50% від простроченої суми;

- договір набуває чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2019р. включно, у будь-якому випадку - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором.

На виконання умов договору згідно видаткових накладних №23689 від 12.08.2019р., №23761 від 14.08.2019р., позивач передав, відповідач прийняв товар: запчастини, на суму 15 027,01 грн.( копії накладних та довіреності на отримання товару арк.11-13 справи). Проте, як вказано у позові, у передбачений у договорі строк відповідач товар не оплатив, письмова вимога про погашення боргу повернулась до позивача без вручення адресату, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Крім основного боргу, позивач нарахував та просить стягнути:

- 583,90 грн. пені на борг за накладною №23689 за період з 03.09.2019р. по 29.10.2019р.;

- 206,47 грн. пені на борг за накладною №23761 за період з 05.09.2019р. по 29.10.2019р. на підставі п.5.1 договору;

- 7 513, 50 грн. штрафу на підставі п.5.2 договору.

Суд, вирішуючи вимоги позивача, звертається до наступних правових приписів:

Відповідно ст. 655 Цивільного Кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином та в повному обсязі виконав зобов`язання за договором; відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним Договором та приписів цивільного законодавства України за отриманий товар розраховувався з порушенням строків, встановлених вищезазначеним договором з поданих доказів вбачається сплата основного боргу 16.01.2020р., тобто, після відкриття провадження у даній справі.

Згідно ст.231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, відсутній предмет спору. Враховуючи, що у даному випадку заборгованісь існувала на момент подання позову та була погашена у процесі розгляду справи, наявні підстави для закриття провадження у справі в частині стягнення 15 027,01 грн. основного боргу.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Як зазначалося вище, сторони у договорі погодили сплату пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен календарний день протягом всього часу прострочення, а у разі рпострочення більш ніж на 15 календарних днів штраф у розмірі 50 % від простроченої суми. Вказані положення договору не супуречать чинному законодавству.

Судом перевірено розрахунок пені та штрафу, приведений позивачем у позові, та встановлено їх правильність. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про правомірність та обгрунтованість позовних вимог у цій частині. Відповідач у позові просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, однак, враховуючи, що позивач не змінював змісту позовних вимог, не зменшував їх розмір та не відмовлявся від позову в частині штрафних санкцій після сплати основного боргу відповідачем, у суду відсутні підстави для відмови у задоволенні позову у цій частині. При цьому суд звертає увагу на приписи ст.14 ГПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України). На підставі матеріалів справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судові витрати, з урахуванням приписів ч.1, ч.9 ст.129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 231-233, 238-240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавський домобудівельний комбінат» (36039, м.Полтава, вул.Сінна, 2/49, ) на корить Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський автоцентр МАЗ» (49080, м.Дніпро, вул.Висоцького,4, ) 790,37 грн. пені, 7513,50 грн. штрафу, 1921,00 грн. судового збору.

3. У частині стягнення 15 027,01 грн. основного боргу закрити провадження у справі.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 02.03.2020р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.256 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.С.Мацко