ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04 березня 2020 року Справа № 903/982/19

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Сердюкової Аліни Олегівни

та за присутності представників сторін:

від позивача: Гринчук І.С. - представник, адвокат (довіреність №98/1 від 28.03.2019р.; посвідчення адвоката №1074 від 18.12.2018р.)

від відповідача: Волощук О.Ф.- адвокат (ордер на надання правової допомоги серія ВЛ №000041807 від 27.01.2020р., посвідчення адвоката №237 від 27.02.2003р.); Кудряшов П.С. (паспорт НОМЕР_1 від 23.10.1997р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Волинської обласної спілки споживчих товариств, м. Луцьк

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Кудряшова Павла Серафимовича, м. Луцьк

про стягнення 3 089,00 грн. та усунення перешкод в користуванні торговельним місцем

Встановив: Волинська обласна спілка споживчих товариств звернулась до господарського суду з позовом від 12.12.2019р. №446/1 про стягнення з Фізичної особи-підприємця Кудряшова Павла Серафимовича 3 089,00грн. неустойки в подвійному розмірі плати за користування торговою площею на підставі ст. 785 ЦК України з 14.10.2019р. по 09.12.2019р. та усунення перешкод в користуванні Волинською обласною спілкою споживчих товариств торговельним місцем №69 шляхом виселення Фізичної особи-підприємця Кудряшова Павла Серафимовича (демонтажу малої архітектурної форми) із торговельного місця №69, загальною площею 7,18 кв.м., що знаходиться на території "Завокзального ринку" за адресою: м. Луцьк, вул. Карпенка - Карого, 1.

В обґрунтування позовних вимог Волинська обласна спілка споживчих товариств засвідчувала, що строк дії укладеного між сторонами договору оренди торговельного місця №1-3/69/18 від 01.07.2019р. закінчився 30.09.2019р. і ФОП Кудряшов Павло Серафимович протягом десяти днів після припинення дії договору зобов`язаний був звільнити торговельне місце від малої архітектурної форми.

Проте, відповідач обов`язок в частині звільнення торговельного місця, який встановлено п. 3.2, договору та ч. 1 ст. 785 ЦК України, не виконав, торговельне місце не звільнив, у встановленому порядку позивачу не повернув у зв`язку з чим останньому було нараховано 3 089,00 грн. неустойки в подвійному розмірі плати за користування торговою площею на підставі ст. 785 ЦК України, виходячи із щомісячної орендної плати 825,70грн. згідно п. 4.1. договору №1-3/69/18 оренди торговельного місця від 01.07.2019р.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 16.12.2019р. було відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 13.01.2020р., запропоновано учасникам судового процесу вчинити певні дії та надати суду відповідні додаткові матеріали.

10 січня 2020 року на адресу суду від підприємця Кудряшова Павла Серафимовича надійшло клопотання від 10.01.2020р. про відкладення розгляду справи, у зв`язку з його хворобою та перебуванням на лікарняному, в котрому відповідач також засвідчив, що останнім не було отримано копії позовної заяви з додатками, а відтак, просив суд зобов`язати позивача направити на адресу відповідача: м. Луцьк, вул. Кравчука, 9/69, копію позовної заяви з доданими до неї документами.

За наслідками розгляду в судовому засіданні 13.01.2020р. клопотання відповідача, вивчення матеріалів справи, заслуховування пояснень присутнього представника позивача, судом було встановлено, що позовну заяву Волинською обласною спілкою споживчих товариств було подано до суду без додержання вимог, визначених статтею 164 Господарського процесуального кодексу України, а, відтак, ухвалою суду від 13.01.2020р. позовну заяву Волинської обласної спілки споживчих товариств від 12.12.2019р. №446/1 було залишено без руху; Волинській обласній спілці споживчих товариств встановлено строк впродовж 5 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути встановлені при поданні позовної заяви недоліки та надати суду документи в підтвердження відправлення відповідачеві копії позовної заяви та доданих до неї документів за адресою підприємця Кудряшова П.С., визначеною згідно відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_1 .

20.01.2020р. на адресу суду від позивача надійшла заява від 20.01.2020р. №15/1 про усунення недоліків позовної заяви та долучення до матеріалів позовної заяви опису вкладень у лист від 20.01.2020р., поштової накладної від 20.01.2020р. та фіскального чеку від 20.01.2020р. в підтвердження відправлення відповідачеві копії позовної заяви від 12.12.2019р. №446/1 та доданих до неї документів за належною адресою.

Ухвалою суду від 21.01.2020р. розгляд справи в підготовчому судовому засіданні було призначено на 10.02.2020р., запропоновано учасникам судового процесу вчинити певні дії та надати суду відповідні додаткові матеріали.

29.01.2020р. на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву від 29.01.2020р. з обгрунтовуючими заперечення документами та описом вкладення документів в підтвердження надіслання останніх на адресу позивача у справі, в котрому відповідач позов заперечив та просив суд відмовити в задоволенні останнього, оскільки договір оренди торговельного місця №1-3/69/18 від 01.07.2019р., на переконання відповідача, є продовженим та чинним на даний час, а підприємцем Кудряшовим П.С. впродовж жовтня 2019 року-січня 2020 року здійснювалися орендні платежі за користування торговельним місцем, а Волинською ОССТ приймалась оплата за оренду торговельного місця та повернута останньою, як така, що безпідставно перерахована, відповідачу не була.

29 січня 2020 року відділом документального забезпечення та контролю господарського суду Волинської області за вх. №01-50/65/20 була зареєстрована зустрічна позовна заява Фізичної особи-підприємця Кудряшова Павла Серафимовича, в котрій підприємець просив суд зобов`язати Волинську обласну спілку споживчих товариств укласти договір оренди торговельного місця №69 з Фізичною особою-підприємцем Кудряшовим Павлом Серафимовичем на території "Завокзального ринку" в м. Луцьку, за адресою м. Луцьк, вул. Карпенка-Карого, 1 на термін дії договору оренди земельної ділянки, укладеного з Луцькою міською радою від 20.02.2019р., в редакції договору оренди торговельного місця №69 наданого Волинською обласною спілкою споживчих товариств в якості додатку до позовної заяви про усунення перешкод в користуванні торговельним місцем та стягненню пені, з виключенням пунктів: п. 3.2; 6.13 та 8.1 цього Договору.

Згідно з табелем обліку використання робочого часу суддя Войціховський В.А. перебував у відпустці з 27.01.2020р. по 31.01.2020р.

10 лютого 2020 року відділом документального забезпечення та контролю Господарського суду Волинської області була зареєстрована заява підприємця Кудряшова П.С. про відкликання зустрічної позовної заяви підприємця Кудряшова П.С. до Волинської обласної спілки споживчих товариств про укладення договору оренди та про повернення підприємцю Кудряшову П.С. сплаченої згідно платіжної квитанції №0.0..1 від 05.02.2020р. суми судового збору 2102,00 грн.

Ухвалою суду від 10.02.2020р. зустрічну позовну заяву ФОП Кудряшова Павла Серафимовича до Волинської обласної спілки споживчих товариств про укладення договору оренди з додатками документів на 15 аркушах, в тому числі оригінал платіжної квитанції №0.0..1 від 05.02.2020р. на суму 2102,00 грн. було повернуто Фізичній особі-підприємцю Кудряшову Павлу Серафимовичу без розгляду; постановлено Управлінню державної казначейської служби України у місті Луцьку Волинської області повернути ФОП Кудряшову П.С. з Державного бюджету України судовий збір в загальному розмірі 2 102,00 грн., сплачений останнім при поданні зустрічної позовної заяви до Господарського суду Волинської області згідно платіжної квитанції №0.0..1 від 05.02.2020р. на суму платежу 2102,00 грн., відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Протокольною ухвалою від 10.02.2020р. суд, в порядку ст. 177 ГПК України, постановив продовжити (за ініціативою суду) строк проведення підготовчого провадження до 15.03.2020р. та відкласти розгляд справи в підготовчому засіданні на 21.02.2020р., а також продовжити позивачу строк до 18.02.2020р. (включно) для надання суду пояснень стосовно заперечення відповідача на позовну заяву, з обгрунтовуючими вказані пояснення документами.

Ухвалою суду від 10.02.2020р. було повідомлено Волинську обласну спілку споживчих товариств про продовження за ініціативою суду строку проведення підготовчого провадження до 15.03.2020р. та відкладення розгляду справи в підготовчому засіданні на 21.02.2020 р. на 11:00 год., а також продовження позивачу строку до 18.02.2020р. (включно) для надання суду пояснень стосовно заперечення відповідача на позовну заяву, з обгрунтовуючими вказані пояснення документами.

Присутній в судовому засіданні 21.02.2020р. представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про долучення до матеріалів справи копії платіжної квитанції про сплату відповідачем орендних платежів за лютий 2020 року.

Судом було оглянуто платіжну квитанцію про сплату орендних платежів за лютий 2020 року та долучено останню до матеріалів справи.

В судовому засіданні 21.02.2020р., за участі представників сторін, судом було постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 04.03.2020р.

Про дату, час та місце судового розгляду справи по суті представники сторін були повідомлені безпосередньо в судовому засіданні 21.02.2020р. під розписку.

26.02.2020р. на адресу суду від відповідача надійшла заява від 26.02.2020р. про стягнення з позивача на користь відповідача 4 000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу та долучення до матеріалів справи доказів в підтвердження понесення відповідачем таких витрат.

02.03.2020р. на адресу суду від позивача до суду надійшло клопотання від 28.02.2020р. №85/1 про приєднання до матеріалів справи копії листа №82/1 від 27.02.2020р. з доказами його надіслання відповідачу у справі, роздруківку з сайту Укрпошти та копію журналу реєстрації вихідної кореспонденції.

03.03.2020р. на адресу суду від позивача надійшли додаткові пояснення від 03.03.2020р. №100/1 з клопотанням про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів по справі.

В судовому засіданні 04.03.2020р. за наслідками розгляду клопотання позивача про долучення до матеріалів справи додаткових пояснень та доказів у справі, судом було постановлено протокольну ухвалу про часткове задоволення останнього та долучення до матеріалів справи лише тих доказів, які були зібрані позивачем під час підготовчого провадження у справі, а саме: копії листа №82/1 від 27.02.2020р. з доказами його надіслання відповідачу у справі, роздруківку з сайту Укрпошти та копію журналу реєстрації вихідної кореспонденції.

При цьому, відмовляючи позивачу в приєднанні до матеріалів справи додаткових пояснень від 03.03.2020р. №100/1 з додатковими доказами, суд виходив, зокрема, з того, що в судовому засіданні 21.02.2020р., за участі представників сторін, судом було постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 04.03.2020р., що унеможливлює подання сторонами, зокрема, позивачем додаткових доказів по справі, які позивач мав можливість подати до суду разом з поданням до суду позовної заяви.

Присутній в судовому засіданні 04.03.2020р. представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити останні в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

При цьому заявив усне клопотання про зменшення понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, оскільки останні, на його думку, є необгрунтованим, а їх розмір є не співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Зокрема, засвідчив на не наданні відповідачем доказів вчинення адвокатських запитів вартістю 800,00 грн., які визначені у акті приймання-передачі виконаних робіт від 26.02.2020р.

Присутні в судовому засіданні відповідач та його представник позов заперечили та просили суд відмовити в задоволенні останнього з огляду на обставини, викладені у запереченнях на позовну заяву.

Крім того, засвідчили на понесенні відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00грн. та необхідності відшкодування відповідачу останніх за результатами розгляду даної справи за рахунок позивача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, суд, оцінюючи подані докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку про безпідставність пред`явлених Волинською ОССТ до підприємця Кудряшова П.С. позовних вимог та наявності підстав для відмови позивачу у їх задоволенні.

Викладена позиція суду пов`язана з наступними обставинами:

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 01 липня 2019 року між Волинською обласною спілкою споживчих товариств (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Кудряшовим Павлом Серафимовичем (орендар) було укладено договір оренди торговельного місця №1-3/69/18, у відповідності до пункту 2.1. котрого предметом договору є торговельне місце №69, загальною площею 7,18 кв. м., що розташоване на Завокзальному ринку за адресою: м. Луцьк, вул. Карпенка-Карого, 1, яке надається орендодавцем у тимчасове платне користування орендареві для розміщення об`єкту торгівлі (малої архітектурної форми, яка не є власністю орендодавця) для провадження торговельної діяльності.

Вступ орендаря у користування торговельним місцем настає одночасно з підписанням сторонами даного договору. Підписання даного договору свідчить про те, що відповідач отримав в користування торговельне місце. Після закінчення строку оренди, передбаченого цим договором або у випадку дострокового припинення договору, орендар зобов`язаний протягом 10 календарних днів повністю звільнити торговельне місце та виконати інші свої зобов`язання перед орендодавцем, в тому числі грошові. Повернення торговельного місця підтверджується підписанням акту прийому-передачі торговельного місця (розділ 3 договору).

Згідно п. 4.1. цього договору сторони погодили, що розмір орендної плати за торговельне місце складає 825,70 грн. на місяць в т.ч. ПДВ. Орендна плата сплачується щомісячно на поточний рахунок орендодавця, не пізніше 20-го числа поточного місяця (розрахунковий місяць). Розмір орендної плати за кожний наступний місяць після першого місяця дії договору визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати на офіційний індекс інфляції за попередній місяць.

Згідно п. 6.13. договору сторони погодили, що орендар зобов`язаний до закінчення терміну договору привести металоконструкцію у відповідність до Вимог п.1.12. Правил безпеки газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2015р. №285.

Згідно розділу 8 договору оренди від 01.07.2019р. №1-3/69/18 сторони дійшли згоди, що цей договір є укладеним по 30.09.2019 року. Зміни та доповнення до договору вносяться шляхом підписання додаткових угод, що є невід`ємною частиною договору. Договір може бути припинений внаслідок виконання сторонами своїх обов`язків або внаслідок його розірвання. Договір оренди підлягає розірванню: за взаємною згодою сторін; у випадку припинення суб`єкта господарювання, що є стороною за даним договором; відмови від договору оренди, у випадку прострочення орендарем сплати орендної плати протягом трьох місяців підряд; у випадку, якщо орендар користується торговельним місцем всупереч договору або всупереч його призначенню; орендар своєю недбалою поведінкою, або з умислом здійснив або створює загрозу пошкодження орендованого майна.

Пунктом 9.1. договору оренди визначено, що письмове повідомлення орендаря вважається належним, якщо відповідна інформація була розміщена на дошці оголошень ринку або надіслана орендарю поштою.

Договір оренди торговельного місця №1-3/69/18 від 01.07.2019р. підписано сторонами.

В силу п. 8.1. договору оренди торговельного місця №1-3/69/18 від 01.07.2019р. договір є укладеним по 30.09.2019р.

Однак, в порушення умов вищевказаного договору по поверненню позивачу орендованого майна, відповідач не звільнив торговельне місце від малої архітектурної форми, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Крім того, із пояснень представника позивача вбачається, що оскільки на торговельному місці №69 знаходиться металоконструкція відповідача з порушенням п. 1.12. Правил безпеки газопостачання України, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2015р. №285, що підтверджує припис АТ "Волиньгаз" №86 від 21.08.2019р., підприємець Кудряшов П.С. зобов`язувався до 30.09.2019р. привести дану металоконструкцію у відповідність до Вимоги даних правил.

Волинська обласна спілка споживчих товариств листом № 377/1 від 30.10.2019р. повідомила відповідача, що даний договір укладатися на новий термін не буде та є таким, що припинив свою дію 30.09.2019р., а також просила протягом 10 календарних днів слід повністю звільнити торговельне місце.

На підтвердження факту продовження користування відповідачем об`єктом оренди після закінчення дії договору оренди позивач надав суду акт обстеження торговельного місця №69 від 10.12.2019р., складений комісією в складі: Голяра В.В. - головного інженера ринку, Хомич C.Л - інспектора з основної діяльності, Гринчука І.С. - юриста Волинської облспоживспілки про те, що станом на 10.12.2019р. металева конструкція №69, що належить приватному підприємцю Кудряшову П.С., знаходиться на території ринку "Завокзальний" облспоживспілки (м. Луцьк, вул. Карпенка Карого, 1).

Суд засвідчує, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України, майнові права та майнові обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з положеннями статті 193 Господарського кодексу України, статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що в даному випадку відносини між сторонами носять договірний характер, укладений між Волинською ОССТ та підприємцем Кудряшовим П.С. договір оренди торговельного місця від 01.07.2019р. №1-3/69/18 недійсним в судовому порядку не визнавався, сторонами у встановленому порядку достроково розірваний не був.

Приписами ч. 1 ст. 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч.ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди останній може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Відтак якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Аналогічну правову позицію відображено і в п. 4.1. постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 29.05.2013 № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна".

Частинами 1-2 ст. 785 ЦК України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Передбачені ст.785 ЦК України наслідки пов`язані з моментом припинення договору оренди (найму). Підстави припинення даного виду договорів визначені в ч.2 ст.291 ГК України, згідно з якою договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то, за відсутності, заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Зі змісту зазначеної норми слідує, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. При цьому такі заперечення мають бути висловлені ним протягом одного місяця після закінчення строку договору.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Суд приймає до уваги заперечення відповідача стосовно того, що позивач протягом одного місяця після закінчення строку дії договору не висловлював заперечень стосовно продовження використання відповідачем торговельного місця, з огляду на наступне:

Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У відповідності до ч. 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Строк, що визначений у півмісяця, дорівнює п`ятнадцяти дням. Якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця.

Згідно ст. 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.

За умовами ст. 116 ГПК України останній день строку триває до 24 години. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

В аспекті визначених законом положень стосовно строку, який визначено місяцями суд вважає, що свої заперечення стосовно продовження орендарем у користуванні торговельним місцем згідно договору оренди №1-3/69/18 від 01.07.2019р. орендодавець повинен був висловити до 24 години 30.10.2019 року, оскільки строк дії договору визначено по 30.09.2019р.

Однак, у якості доказів направлення на адресу відповідача повідомлення №377/1 від 30.10.2019р. позивачем надано лише фіскальний чек від 31.10.2019р. на ім`я отримувача Кудряшова П.С.

Абзацом 27 пункту 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 N 270 (далі - Правила) передбачено, що документом, який підтверджує надання послуг поштового зв`язку, є розрахунковий документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Згідно з статтею 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

У відповідності до пункту 19 Правил внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою.

Внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення (пункт 59 Правил).

Згідно з пунктом 61 Правил у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

Із наведених норм вбачається, що належним доказом направлення відповідачу повідомлення №377/1 від 30.10.2019р., щодо не продовження терміну дії даного договору на новий термін може бути бланк опису вкладення, завірений відповідним відділенням зв`язку, разом з фіскальним чеком про відправлення повідомлення.

Суд засвідчує, що позивачем опису вкладення у цінній лист із зазначенням адреси відповідача - Кудряшова П.С. з детальним переліком предметів відправлення суду надано не було. Наданий позивачем фіскальний чек від 31.10.2019р. на ім`я отримувача Кудряшова П.С., в свою чергу, не містить детального переліку предметів відправлення, у зв`язку із чим встановити факт направлення саме вказаного повідомлення на адресу відповідача неможливо, оскільки з вказаного фіскального чеку вбачається надіслання відповідачу рекомендованого листа, проте не зазначено, які саме документи були вкладені у цьому листі, а тому не можна дійти беззаперечного висновку про направлення 31.10.2019р. відповідачу саме повідомлення №377/1 від 30.10.2019р., а не будь-яких інших документів. Крім того, доказом, який би підтверджував надіслання позивачем повідомлення №377/1 від 30.10.2019р. мав би бути опис вкладення до цінного листа на ім`я адресата Кудряшова П.С.

Таким чином, наданий позивачем лише фіскальний чек від 31.10.2019р. на ім`я отримувача Кудряшова П.С. не є належним та достовірним доказом направлення на адресу відповідача- ФОП Кудряшова П.С. повідомлення №377/1 від 30.10.2019р.

При цьому суд засвідчує, що останнім днем для надіслання орендодавцем орендарю повідомлення стосовно припинення договору оренди торговельного місця №1-3/69/18 від 01.07.2019р. було до 24 години 30.10.2019 року, відтак, надіслання 31.10.2019р. повідомлення про заперечення в користуванні орендованим торговельним місцем, на думку суду, є таким, що здійснено з порушенням встановленого ч. 1 ст. 764 ЦК України строку.

Враховуючи вищевикладене, суд відхиляє доводи позивача стосовно того, що позивач направив у встановлений законом строк, а відповідач отримав повідомлення про не продовження строку дії договору та звільнення протягом 10 днів торговельного місця, а, відтак, договір оренди торговельного місця №1-3/69/18 від 01.07.2019р., на переконання суду, вважається продовженим до 30.03.2020р. (у зв`язку із відсутністю заперечень орендодавця стосовно продовження використання відповідачем торговельного місця як це визначено ч. 1 ст. 764 ЦК України).

Поруч з цим, судом також встановлено та береться до уваги те, що підприємцем Кудряшовим П.С. впродовж жовтня 2019 року-лютого 2020 року здійснювалися орендні платежі за користування торговельним місцем, а Волинською ОССТ приймалась оплата за оренду торговельного місця. Факт проведення розрахунків відповідачем та прийняття платежів позивачем заперечений представником Волинської ОССТ не був. Також позивачем не було надано доказів повернення підприємцю Кудряшову П.С. сплачених впродовж жовтня 2019 року-лютого 2020 року грошових коштів, котрі, на думку позивача, перераховувались згідно угоди, яка припинила свою дію.

Відтак суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача сум штрафних санкцій та усунення перешкод в користуванні торговельним місцем відсутні, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

За таких обставин, інші доводи та заперечення сторін судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору - відмову в задоволенні позову з наведених вище підстав, впливу не мають.

Згідно п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до п. 2 ч. 4 ст.129 ГПК України судовий збір та інші судові витрати в разі відмови в позові покладається на позивача.

Враховуючи прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд вважає, що витрати, пов`язані з поданням позовної заяви до суду та розглядом справи в суді (сплата судового збору), котрі поніс позивач, слід залишити за Волинською ОССТ.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Присутні в судовому засіданні 04.03.2020р. представники відповідача засвідчили, що стороною відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00грн., які останні просили відшкодувати відповідачу за рахунок позивача.

Суд засвідчує, що реалізація кожним права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права. Правову позицію щодо цього висловив Конституційний Суд України у Рішенні від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000 у справі про право вільного вибору захисника.

Зокрема, в абзаці п`ятому пункту 5 мотивувальної частини Рішення зазначено, що "закріпивши право будь-якої фізичної особи на правову допомогу, конституційний припис "кожен є вільним у виборі захисника своїх прав" (частина перша статті 59 Конституції України) за своїм змістом є загальним і стосується не лише підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного, а й інших фізичних осіб, яким гарантується право вільного вибору захисника з метою захисту своїх прав та законних інтересів, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, адміністративних та інших правовідносин".

Конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати, тоді як конституційне право на професійну правничу допомогу не може бути обмежено.

У відповідності до статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною 2 статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною третьою ст. 126 ГПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

Суд звертає увагу на те, що співмірність витрат - це доволі суб`єктивна категорія, яка залежить від кількох чинників, та може тлумачитися судом відповідно до його дискреційних повноважень. Проте дискреція суду в цьому випадку усічена та може бути застосована лише за клопотанням іншої сторони.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015р., п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004р. заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

При цьому ч. 8 ст. 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається із клопотання відповідача про здійснення розподілу судових витрат, останній просить стягнути з позивача 4 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, які були понесені ФОП Кудряшовим П.С. в зв`язку з розглядом в господарському суді справи №903/982/19.

В підтвердження надання адвокатом Волощуком Олександром Федоровичем Фізичній особі-підприємцю Кудряшову Павлу Серафимовичу послуг з професійної правничої допомоги в суді при розгляді справи № 903/982/19 позивачем надано: копії договору №5/2020 про надання правової допомоги, захист та представництво від 27.01.2020р., акт приймання-передачі виконаних робіт від 26.02.2020р. та копію банківської квитанції від 21.02.2020р. на суму 4 000,00грн. з призначенням платежу: "Надходження готівки за платіжними картками за адвокатські послуги".

Дослідивши надані позивачем докази, суд бере до уваги, що 27.01.2020р. між Адвокатом Волощуком Олександром Федоровичем (Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №237 від 27.02.2003р.) та Фізичною особою-підприємцем Кудряшовим Павлом Серафимовичем було укладено договір №5/2020 про надання правової допомоги, захист та представництво згідно умов п. п. 1.1., 2.2., 4.2. котрого адвокат бере на себе обов`язки надання правової допомоги клієнту по представництву та захисту прав і законних інтересів клієнта в правоохоронних органах України, в судах України, в державних підприємствах, організаціях і установах усіх форм власності та здійснювати свою професійну діяльність згідно з умовами цього договору з усіма правами представника, захисника, які передбачені законодавством України у зв`язку із провадженням справи, де клієнт виступає в якості відповідача, позивача в Господарському суді Волинської області, Північно-західному апеляційному господарському суді, у справі про усунення перешкод, стягнення неустойки, укладення договору. Клієнт зобов`язаний сплатити визначений гонорар адвокату в розмірі та в строк згідно цього договору. Гонорар адвоката складає 4 000,00грн. Розмір гонорару може змінюватись в ході виконання договору за домовленістю сторін.

Згідно Акту приймання-передачі наданих виконаних робіт від 26.02.2020р. до договору про надання правової допомоги від 01.11.2019р., підписаного сторонами, загальна вартість наданих послуг складає 4 000,00грн. та включає в себе: консультації відповідача - 4 години вартістю 600 грн., вчинення адвокатських запитів - 5 годин вартістю 800 грн., підготовка заперечення на позовну заяву - 4 години вартістю 1 000,00 грн., участь в судових засіданнях - 4 години вартістю 1 600,00 грн..

Згідно банківської квитанції від 21.02.2020р. ФОП Кудряшов П.С. здійснив оплату Адвокату Волощуку О.Ф. наданих послуг в розмірі 4 000,00грн. з призначенням платежу: "Надходження готівки за платіжними картками за адвокатські послуги".

Враховуючи вказане, відповідачем згідно з вимогами ст. 74 ГПК України було доведено понесення ним витрат в розмірі 4 000,00 грн. на надання адвокатом Волощуком О.Ф. послуг з професійної правничої допомоги.

Водночас, представник позивача в усному клопотанні, заявленому в судовому засіданні 04.03.2020р. під час розгляду справи на стадії судових дебатів, просив суд зменшити суму витрат відповідача на професійну правничу допомогу.

Позивач вважає, що відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, заявлених позивачем, є необгрунтованим, а їх розмір є не співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Зокрема, засвідчив на не наданні відповідачем доказів вчинення адвокатських запитів вартістю 800 грн., які визначені у акті приймання-передачі виконаних робіт від 26.02.2020р.

В аспекті викладеного суд засвідчує, що для встановлення розумного розміру наданих послуг адвоката слід надати належну правову оцінку договору у сукупності з іншими доказами, складністю справи та виконання адвокатом (наданих послуг), витраченим часом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та виконання робіт, ціною позову та (або) значення справи.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Між тим, як вже було зазначено вище: склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі; для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом; розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

В аспекті викладеного, суд засвідчує, що в переліку виконаних робіт у акті приймання-передачі виконаних робіт від 26.02.2020р. зазначено на вчиненні адвокатом Волощуком Олександром Федоровичем адвокатських запитів на суму 800,00грн., однак доказів їх вчинення суду надано не було.

Вказана обставина позбавляє суд можливості пересвідчитись у виконанні вказаних робіт адвокатом, а, відтак, і в реальності понесення відповідачем таких витрат.

З огляду на викладене, господарський суд дійшов висновку, що заявлений відповідачем до стягнення розмір витрат на правничу допомогу є не доведеним на суму 800,00грн., а тому до стягнення з позивача підлягає 3 200,00 грн. витрат на професійну правову допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 14, 73, 74, 75, 76-80, 126, 129, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. Стягнути з Волинської обласної спілки споживчих товариств (Волинська область, місто Луцьк, вулиця Ковельська, будинок 13, ) на користь Фізичної особи-підприємця Кудряшова Павла Серафимовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) 3 200,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. ст. 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення

складено 06.03.2020р.

Суддя В. А. Войціховський