ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2020 року м.Дніпро Справа № 904/6007/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Дарміна М.О.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

учасники справи:

представники позивача та відповідача в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2019, постановлену суддею Золотарьовою Я.С., м.Дніпро, у справі № 904/6007/19

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Власової Оксани Миколаївни, с. Новопілля, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості у розмірі 91 101,52 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2019 на підставі пункту 6 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України відмовлено Акціонерному товариству Комерційний банк "Приватбанк" у прийнятті позовної заяви; позовні матеріали повернуті позивачу.

Не погодившись зі вказаною ухвалою суду, Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом норм процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2019 у справі № 904/6007/19 і направити справу для продовження розгляду до місцевого господарського суду.

Одночасно у змісті апеляційної скарги (п.1 прохальної частини скарги) скаржник просить відновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду в зв"язку з отриманням оскаржуваного документу лише 20.12.2019 засобами поштового зв"язку, що підтверджує копією конверту, в якому надійшла ухвала суду.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що судом здійснений помилковий висновок стосовно застосування ст.20 ГПК України, зокрема, п.1 частини 1 цієї статті, оскільки ця правова норма відносить до компетенції господарських судів дві категорії справ: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; 2) справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого (тобто зобов`язання) є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; при цьому, друга складова п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України не містить обмежень щодо суб`єктного складу самого правочину, визначальним в даному випадку є суб`єктний склад зобов`язання, в забезпечення виконання якого було укладено правочин. У свою чергу, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу (ч. 1 ст. 45 ГПК України).

Апелянт зауважує, що за змістом ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання. При цьому предметом розгляду за даним позовом є стягнення заборгованості за кредитним договором, сторонами якого є суб`єкти господарювання, за таких обставин, враховуючи приписи статей 4, 20, 45 ГПК України, даний позов підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Звертає увагу суду що вищевикладене також узгоджується із задумом суб`єкта законодавчої ініціативи (Президента України), який у п. 3.3. пояснювальної записки до Проекту Закону про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів (реєстраційний №6232), який 03.10.2017 року було прийнято Верховною Радою України в якості Закону України №2147-VIII, зазначив, що відповідно до нових правил юрисдикції та підсудності юрисдикція між загальними, господарськими та адміністративними судами розмежовується залежно, в першу чергу, від предмета спору, а не суб`єктного складу сторін. Крім цього, апелянт просить суд врахувати правовий висновок суддів Великої Палати Верховного Суду, який викладений у постанові від 13.03.2018 року (справа №415/2542/15-ц, провадження 14-40цс18).

Таким чином, помилковим є висновок суду, що оскільки стан у Відповідач є припиненим, то позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства і у відкритті провадження у справі слід відмовити.

Відповідач у справі - Власова Оксана Миколаївна - відзив на апеляційну скаргу не надала, правом, передбаченим ст.263 ГПК України, не скористалась. Про відкриття провадження у справі за апеляційною скаргою позивача та надання часу для подання відзиву на апеляційну скаргу повідомлялась належним чином.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.01.2020 (суддя - доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" залишено без руху у зв`язку з неподанням скаржником доказів направлення скарги відповідачу листом з описом вкладення. Апелянту наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

06.02.2020 від скаржника до суду надійшла заява з доказами усунення недоліків до якої доданий опис вкладення у цінний лист на ім`я ФОП Власової О.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.02.2020 скаржнику відновлено строк для подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2019 у справі №904/6007/19; судове засідання з розгляду апеляційної скарги призначене на 02.03.2020 на 11:00 годину; сторонам наданий строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань.

В судове засідання 02.03.2020 представники сторін не з"явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення ухвали суду, витягом з пошукової системи АТ "Укрпошта" щодо відстеження поштового відправлення.

В судовому засіданні 02.03.2020 Центральним апеляційним господарським судом підписана вступна та резолютивна частини постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

У грудні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", м. Київ звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Власової Оксани Миколаївни , с. Новопілля, Дніпропетровська область про стягнення заборгованості у розмірі 91 101,52 грн., з яких: 43077,04 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 46643,28 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором, 1381,20 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачкою умов договору кредитування № б/н від 25.10.2012, укладеного з банком в статусі фізичної особи - підприємця, в частині повного та своєчасного повернення кредиту та інших нарахувань; при цьому рішення у справі № 904/3970/14 від 06.08.2014, яким з відповідачки на користь позивача стягнена заборгованість за цим же договором в сумі 24 497,84 грн не виконано відповідачкою в повному обсязі, таким чином, позивач звернувся з вимогами, що не були предметом розгляду попередньої справи.

Також позивачем у позові зауважено про припинення з 20.01.2017 відповідачкою господарської діяльності, втім, наголошено, що зі втратою статусу підприємця фізична особа не перестає існувати, а тому в силу вимог закону остання відповідає за своїми зобов"язаннями, пов"язаними з підприємницькою діяльністю.

Як вже зазначалось вище, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2019 на підставі пункту 6 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України відмовлено Акціонерному товариству Комерційний банк "Приватбанк" у прийнятті позовної заяви; позовні матеріали повернуті позивачу.

Повертаючи позовну заяву заявнику без розгляду, суд першої інстанції керувався положеннями п.1 ч.1 ст.20, п.6 ч.1 ст.175 ГПК України та дійшов висновку, що за правилами господарського судочинства припинення суб"єктом підприємницької діяльності своєї діяльності на момент пред"явлення позову є підставою для відмови у відкритті провадження у справі за таким позовом.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Отже, виключенням щодо розгляду спору господарським судом у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності є укладення такого правочину саме фізичною особою (вказане не стосується правочину, укладеного в забезпечення виконання зобов"язанння, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці).

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (зокрема, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено суб`єкта господарювання, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Наведена норма підлягає застосуванню, якщо позов подано (або пред"явлено) фізичній особі, що припинила існування внаслідок смерті або оголошення її померлою, або припинено суб"єкта господарювання, який звернувся з позовом (або якому пред"явлено позов), тільки якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Як уже зазначалось, звертаючись із цим позовом, позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором, укладеним між ним та ФОП Власовою О.М.

Аналіз змісту та підстав поданого позову свідчить про те, що спір між сторонами виник щодо неналежного виконання господарського договору, яким було обумовлено зобов`язальні правовідносини сторін спору у сфері кредитування.

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За положеннями статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 по справі № 910/8729/18 (провадження № 12-294гс18) та від 25.06.2019 по справі № 904/1083/18 (провадження № 12-249гс18).

Отже, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як фізичної особи - підприємця не припинились.

Таким чином, висновок господарського суду про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 6 частини першої статті 175 ГПК України не відповідає наведеним вище нормам матеріального та процесуального права.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі, вважає необхідним скаргу задовольнити, ухвалу суду від 17.12.2019 - скасувати, направивши справу до господарського суду на стадію вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського про відмову у відкритті провадження у справі, розподіл сум судового збору повинен здійснити суд першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 277, 280, 282-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", м.Київ - задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2019 року у справі № 904/6007/19 - скасувати.

Справу № 904/6007/19 направити до Господарського суду Дніпропетровської області на стадію вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Розподіл сум судового збору, сплаченого позивачем за розгляд Центральним апеляційним господарським судом апеляційної скарги АТ КБ "Приватбанк" на ухвалу суду від 17.02.2020 у справі № 904/6007/19, здійснити Господарському суду Дніпропетровської області за результатами розгляду справи по суті.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 02.03.2020.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Березкіна