РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.02.2020Справа № 910/17477/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Дьогтяр О.О., розглянувши господарську справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Селянка ТМ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілк-Інвест»

про стягнення 662 362,74 грн,

Представники сторін:

від позивача Тарновецький Я.М. (за довіреністю)

від відповідача Калінін І.М. (за довіреністю)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Селянка ТМ» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілк-Інвест» (далі - відповідач) про стягнення 662 362,74 грн (583 200,00 грн основного боргу, 79 162,74 грн штрафних санкцій, що включають пеню та штраф).

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору № 240919 від 24.09.2019 щодо повноти та своєчасності внесення оплати за товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання у справі на 10.01.2020.

08.01.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про продовження процесуального строку на подання відзиву.

09.01.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання без електронного цифрового підпису про відкладення розгляду справи, від відповідача - відзив на позов.

Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що позивачем не було дотримано процедуру досудового врегулювання спору, а також те, що у відповідача не виникло обов`язку оплатити отриманий товар, оскільки позивачем не був наданий відповідачу рахунок на оплату поставленого товару.

У судове засідання, призначене на 10.01.2020, представник позивача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Представник відповідача забезпечив явку, надав усні пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2020 розгляд справи було відкладено на 04.02.2020.

27.01.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшло відповідь на відзив. Позивач зазначив, що досудове врегулювання спору є правом, а не обов`язком сторони, крім того, факт отримання відповідачем рахунку та його узгодження підтверджується долученим до позовної заяви платіжними дорученнями відповідача на оплату вартості отриманого товару, в призначення яких зазначено: «за цукор згідно рах. № 760 від 27.09.2019». До відповіді на відзив було долучено рахунок на оплату товару.

У судове засідання, призначене на 04.02.2020, з`явився представники позивача та відповідача надали усні пояснення.

У судовому засіданні 04.02.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

На виконання вимог статті 222 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами.

Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

24.09.2019 між товариством з обмеженою відповідальністю «Селянка ТМ» (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Мілк-Інвест» (покупець) укладено договір поставки № 240919 (далі - договір).

Відповідно до умов договору п. 1.1 постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених договором, поставити у власність покупця цукор-пісок (товар), а покупець зобов`язується в порядку та на умовах визначених договором прийняти та оплатити його вартість.

Згідно з п. 2.2 договору ціна та загальна вартість партії товару попередньо усно узгоджується сторонами і зазначається у рахунку-фактурі (рахунок) постачальника та в подальшому фіксується у видаткових накладних.

Рахунок надається покупцю до моменту поставки йому товару згідно з умовами, визначеними у п. 6.4 договору. Якщо покупець не згоден з ціною товару, що вказана постачальником в рахунку, покупець зобов`язується повідомити про це постачальника протягом 1-го робочого дня з моменту надання постачальником рахунку. Якщо постачальник у вказаний в цьому пункті договору строк не отримає від покупця письмового повідомлення про непогодження з ціною товару, то вказана постачальником в рахунку ціна товару вважається узгодженою сторонами та такий рахунок підлягає оплаті (п. 2.2.1 договору).

Загальна сума товару по договору визначається сумарною вартістю партій товару, поставлених постачальником та прийнятих покупцем протягом строку дії договору (п. 2.3 договору).

Згідно з п. 3.1 договору покупець здійснює повну оплату вартості кожної поставленої партії товару, на підставі рахунку-фактури постачальника протягом 30 календарних днів з дати поставки партії товару, яка зазначена у видатковій накладній, шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Позивачем, на виконання умов договору, було поставлено відповідачу товару на загальну суму 783 200,00 грн., що підтверджується видатковими накладними № 2085 від 01.10.2019, № 2098 від 02.10.2019, № 2099 від 03.10.2019, № 2124 від 07.10.2019 та товарно-транспортними накладними № Р2085 від 01.10.2019, № Р2098 від 02.10.2019, № Р2099 від 03.10.2019, № Р2124 від 07.10.2019

Відповідач отримав поставлений позивачем товар на загальну суму 783 200,00 грн та сплатив його вартість частково, на суму 200 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 1896 від 04.11.2019 на суму 50 000,00 грн, № 1931395 від 13.11.2019 на суму 50 000,00 грн, № 193139936 від 22.11.2019 на суму 50 000,00 грн, № від 03.12.2019 на суму 50 000,00 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач оплату вартості поставленого товару здійснив не в повному обсязі, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість у розмірі 583 200,00 грн.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 Цивільного кодексу України регулює відносини, що виникають з договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 664 Цивільного кодексу України, якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 583 200,00 грн. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення суду не надано.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 5 842,74 грн та 10% штрафу в сумі 73 320,00 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За змістом ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за поручення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 8.2 договору у випадку прострочення строку оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення оплати та 10% від суми вартості поставленого товару, за який було порушено умови оплати на строк понад 10 календарних днів, зазначених у п. 3.1 договору. Пеня нараховується за весь період прострочення. Строк позовної давності щодо стягнення пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється 3 роки.

Здійснивши перевірку заявленої до стягнення з відповідача суми пені та штрафу, суд дійшов висновку, що розрахунок позивача є вірним.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем належними та достатніми доказами обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не спростовано.

Приписами ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Селянка ТМ» та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілк-Інвест» 583 200,00 грн основної заборгованості, 5 842,74 грн пені та 73 320,00 грн штрафу.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 9 ст. 129 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Селянка ТМ» задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Мілк-Інвест» (02068, м. Київ, вул. Срібнокільська, буд. 2, корпус А, кв. 60, код 32129834) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Селянка ТМ» (33009, м. Рівне, вул. Князя Володимира, буд. 109-Г, код 38661338) 583 200,00 грн (п`ятсот вісімдесят три тисячі двісті гривень 00 коп.) основного боргу, 5 842,74 грн (п`ять тисяч вісімсот сорок дві гривні 74 коп) пені, 73 320,00 грн (сімдесят три тисячі триста двадцять гривень 00 коп.) штрафу та судовий збір у розмірі 9 935,44 грн. (дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять п`ять гривень 44 коп.).

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 05.03.2020.

Суддя О.Г. Удалова