РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.03.2020Справа № 910/10465/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сандал`єджі"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хілсайд менеджмент"

про розірвання договору.

Представники сторін:

від позивача: Криштоф Р.С., ордер серія КС № 466855; Акатаєва Індіра, керівник;

від відповідача: Кобилецький В.В., довіреність б/н від 09.06.2019.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сандал`єджі" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хілсайд менеджмент" про розірвання договору.

Позовні вимоги обґрунтовані істотним порушенням відповідачем зобов`язань за Договором оренди нежитлового приміщення від 19.04.2018, в частині надання доступу до орендованого приміщення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.08.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09.09.2019.

28.08.2019 представником відповідача подано відзив на позовну заяву.

05.09.2019 представником позивача подано відповідь на відзив.

У судове засідання 09.09.2019 представники сторін з`явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2019 було відкладено підготовче засідання на 30.09.2019.

11.09.2019 представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив.

30.09.2019 представником позивача подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 30.09.2019 представники сторін з`явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2019 продовжено строк підготовчого провадження у справі, підготовче судове засідання відкладено на 04.11.2019.

04.11.2019 судове засідання не відбулось.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 № 05-23/2852 призначено повторний автоматичний розподіл справи №910/10465/19, за результатами якого справу передано для розгляду судді Грєховій О.А.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2019 прийнято справу № 910/10465/19 до свого провадження, підготовче засідання призначено на 16.12.2019.

У судове засідання 16.12.2019 представники сторін з`явились, представник позивача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

За результатами судового засідання судом оголошено перерву до 20.01.2020.

У судове засідання 20.01.2020 представник позивача з`явився, представник відповідача не з`явився.

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання до 10.02.2020, яку занесено до протоколу судового засідання.

Враховуючи, що судом під час підготовчого провадження, та зокрема, у підготовчому засіданні було вчинено всі дії, які необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті, та позивачем і відповідачем було заявлено про подання суду всіх наявних у них доказів і пояснень по справі, в зв`язку з чим відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.03.2020.

Представник позивача у судовому засіданні 02.03.2020 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача не визнав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 02.03.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

19 квітня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Хілсайд Менеджмент» (далі - орендодавець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сандал`єджі» (далі - орендар, позивач) укладено Договір оренди нежитлового приміщення (далі-Договір), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О.В., за умовами якого, орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування приміщення побутового обслуговування населення, що розташоване за адресою: м. Київ, пров. Віто-Литовський (Чапаєвське шосе), будинок 15, прим. 3 та має наступні характеристики: загальна площа 342,3 кв.м. (далі - приміщення).

Відповідно до п. 1.2 Договору приміщення передається в оренду для його використання у господарській діяльності орендаря з метою розміщення магазин-складу.

Цей Договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2022, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе за Договором зобов`язань. Строк оренди за даним Договором відраховується з моменту підписання Акту прийому-передачі (п. 3.1 Договору).

Згідно з п. 3.2 Договору приймання-передача приміщення в оренду відбувається в день підписання цього Договору. Така передача приміщення оформлюється представниками сторін та є невід`ємною частиною цього Договору.

Пунктом 3.3 Договору сторонами узгоджено, що приміщення передається в оренду у стані, який потребує проведення додаткових будівельних (ремонтних, монтажних) робіт, перелік та строк виконання яких визначаються умовами цього Договору.

У відповідності до п. 3.4 Договору після закінчення строку дії цього Договору орендар зобов`язаний передати орендодавцю приміщення не пізніше останнього дня дії Договору. Орендар зобов`язаний передати орендодавцю приміщення вільним від майна орендаря та майна третіх осіб згідно з описом наведеним в Акті приймання-передачі приміщення. Приміщення вважається повернутим орендодавцю з моменту сторонами Акта приймання-передачі приміщення.

Згідно з п. 3.5 Договору умовами повернення орендодавцю приміщення є:

- звільнення орендарем приміщення від обладнання, меблів, іншого майна;

- вилучення орендарем зроблених поліпшень приміщення, які є власністю орендаря і відокремлюються від приміщення без завдання йому шкоди.

Повернення приміщення з оренди здійснюється орендарем з урахуванням перепланувань капітальних ремонтів, реконструкцій, здійснених за письмовим дозволом орендодавця (п. 3.6 Договору).

Відповідно до п. 4.1.1 Договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 30.11.2018) розмір орендної плати починаючи з дати підписання Договору та до 30.11.2018 включно складає 1 гривню на місяць

Пунктом 4.1.2 Договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 30.11.2018) сторонами узгоджено, що з 01.12.2018, орендна плата за кожні наступні шість місяців оренди складає суму у гривні, еквівалентну 25 000 USD відповідно до середнього значення між купівлею та продажем за курсом, встановленим у відділеннях ПАТ КБ «Приватбанк» станом на день оплати.

У відповідності до п. 4.1.3 Договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 30.11.2018) орендна плата сплачується орендарем в національній валюті України - гривні шляхом перерахування грошей на поточний рахунок орендодавця без попереднього виставлення рахунку, відповідно до наступного графіка: з 01.12.2018 по 31.05.2019 в строк до 28.04.2018 у розмірі 25 000 USD, з 01.06.2019 по 30.11.2019 в строк до 10.06.2019 у розмірі 25 000 USD, з 01.12.2019 по 31.05.2020 в строк до 10.12.2019 у розмірі 25 000 USD, з 01.06.2020 по 30.11.2020 в строк до 10.06.2020 у розмірі 25 000 USD, з 01.12.2020 по 31.05.2021 в строк до 10.12.2020 у розмірі 25 000 USD, з 01.06.2021 по 30.11.2021 в строк до 10.06.2021 у розмірі 25 000 USD, з 01.12.2021 по 31.05.2022 в строк до 10.12.2021 у розмірі 25 000 USD, з 01.06.2022 по 31.12.2022 в строк до 10.06.2022 у розмірі 29 166 USD.

Згідно з п. 4.3 Договору орендар зобов`язаний відшкодовувати (сплачувати) орендодавцю вартість комунальних та експлуатаційних витрат по утриманню приміщення.

Пунктами 5.2.1 та 5.2.2 Договору визначено, що орендар має право користуватися приміщенням, прилеглою (прибудинковою) територією, системами комунікацій, мережами та іншим обладнанням, встановленим у приміщенні без будь-яких обмежень, якщо це не суперечить умов Договору та чинному законодавству України та на вільний доступ до приміщення співробітників орендаря, його клієнтів та гостей в будь-який час.

Згідно з п. 5.3.3 та п. 5.3.5 Договору орендодавець зобов`язаний забезпечити орендарю можливість безперешкодного користування приміщенням у відповідності до умов, передбачених цим Договором 24 години на добу і 7 днів на тиждень на весь строк оренди та не здійснювати дії, що можуть мати наслідком обмеження орендаря у користуванні приміщення, крім випадків передбачених даним Договором.

Відповідно до п. 7.2 Договору сторони дійшли згоди, що в період дії даного Договору оренди, жодна із сторін не має права відмовитись від Договору та він не може бути припинений (розірваний) достроково в односторонньому порядку будь-якою із сторін, але може бути припинений (розірваний) за згодою/домовленістю обох сторін.

Цей Договір може бути розірваний або припинений відповідно до положень цього Договору або законодавства України (п. 7.4 Договору).

За актом приймання-передачі № 1 від 19.04.2018 орендодавець передав, а орендар прийняв в тимчасове платне користування приміщення побутового обслуговування населення, що розташоване за адресою: місто Київ, провулок Віто-Литовський (Чапаєвське шосе), будинок 15, приміщення 3 та має наступні характеристики: загальна площа (кв.м.): 342,3 кв.м.

Як зазначає позивач, в порушення пунктів 5.2.1, 5.2.2, 5.3.3, 5.3.5 Договору, починаючи з 13.05.2019 відповідач обмежує доступ позивача до приміщення, орендованого за Договором, в підтвердження чого, позивач зазначає, що 13.05.2019 працівник позивача не зміг потрапити у приміщення і виконувати свої посадові обов`язки, оскільки двері, які ведуть до цього приміщення були зачинені, про що працівник позивача повідомив керівника позивача шляхом написання доповідної записки від 13.05.2019.

Позивач зазначає, що 14.05.2019 працівник позивача знову не зміг потрапити у приміщення, через відсутність доступу до нього, про що також повідомлено керівника позивача шляхом написання доповідної записки від 14.05.2019.

Про відсутність доступу до приміщення, за доводами позивача також свідчить листування між керівниками сторін у месенджері Viber.

Як зазначає позивач з 24.05.2019 доступ до приміщення у позивача знову відсутній, про що свідчить доповідна записка працівника позивача, в зв`язку з чим, 30.05.2019 адвокат позивача прибув на місце знаходження приміщення разом з працівниками позивача та переконавшись у відсутності доступу до приміщення, адвокат позивача викликав працівників Голосіївського управління поліції Головного управління поліції у м. Києві, а також склав та передав працівникам Голосіївського управління поліції Головного управління поліції заяву про відсутність доступу до приміщення та про неможливість позивача здійснювати господарську діяльність та 02.07.2019 отримано відповідь про те, що за результатами перевірки працівниками поліції неодноразово відвідувалось приміщення, доступ до якого відсутній та на телефонні дзвінки директор відповідача не відповідає.

Враховуючи викладене, позивач 11.06.2019 звернувся до відповідача із Листом № 06/06 від 06.06.2019 з пропозицією визначити дату, час та місце для оформлення додаткової угоди про розірвання Договору, яка залишена відповідачем без відповіді, в зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з позовом про розірвання Договору на підставі ст. 651 ЦК України.

Відповідач в свою чергу, заперечуючи проти позову зазначає, що у зв`язку з наближенням дати платежу - 10.06.2019 орендар вирішив вигадати причину для несплати орендної плати, а саме нібито наявність перешкод у користуванні приміщенням. Відповідач зазначає, що вказані перешкоди підтверджуються лише доповідними записками працівника позивача, який міг ці записки написати під диктовку керівника позивача в будь-який момент, так само і звернення адвоката позивача до поліції було зроблено лише з мето підтвердження нібито перешкод в користуванні приміщенням, а отже фактично існування таких перешкод документально не підтверджене, оскільки відсутні жодні акти про не допуск до орендованих приміщень чи неможливість користування ними, жодного разу не викликано службу відкриття замків, яка б відкрила двері до приміщення законному орендарю за наявності в нього чинного договору оренди, не написано жодної претензії орендодавцю щодо нібито не допуску його працівників до орендованого приміщення чи неможливості користування ним.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як вбачається з матеріалів справи, за актом приймання-передачі № 1 від 19.04.2018 орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне користування приміщення побутового обслуговування населення, що розташоване за адресою: місто Київ, провулок Віто-Литовський (Чапаєвське шосе), будинок 15, приміщення 3 та має наступні характеристики: загальна площа (кв.м.): 342,3 кв.м.

Однак, як зазначає позивач, він був позбавлений можливості потрапити в орендоване приміщення та користуватись ним згідно з умовами Договору, в зв`язку з чим, просить розірвати Договір на підставі ст. 651 ЦК України.

Загальний порядок укладення, зміни і розірвання цивільно-правових договорів врегульовано Главою 53 Цивільного кодексу України. Порядок укладення, зміни і розірвання господарських договорів встановлено Главою 20 Господарського кодексу України.

Статтею 188 Господарського кодексу України визначено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Право на подання позову про розірвання договору на підставі ст. 188 Господарського кодексу України виникає у сторони в разі, коли у відповідь на пропозицію змінити чи розірвати договір надійшла відповідь із відмовою або не надійшло відповіді у 20-денний строк.

Отже, за змістом наведеної норми, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження, так як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а у разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору, - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін. (ч.4 ст.188 Господарського кодексу України).

Розірванням договору є припинення договірного зобов`язання, тобто зникнення правового зв`язку між сторонами договірного зобов`язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення їхніх прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору

Відповідно до статі 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частина третя статті 653 ЦК України, частина четверта статті 188 ГК України також зазначає, що договір може бути розірвано або за домовленістю сторін, або на вимогу однієї з сторін за рішенням суду.

При цьому, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду (зокрема в постанові від 30.01.2018 у справі №908/491/17) оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, які встановлено цією нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу суддівського розсуду.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Аналогічну правову позицію Верховного Суду викладено в постанові від 13.02.2018 у справі №924/522/17 та у постанові від 12.06.2019 у справі № 910/1764/18

Таким чином, підставою для розірвання договору в судовому порядку може бути належним чином доведений факт невиконання відповідачем зобов`язань за договором та наявність завданої цим невиконанням шкоди позивачеві.

Пунктами 5.2.1 та 5.2.2 Договору визначено, що орендар має право користуватися приміщенням, прилеглою (прибудинковою) територією, системами комунікацій, мережами та іншим обладнанням, встановленим у приміщенні без будь-яких обмежень, якщо це не суперечить умов Договору та чинному законодавству України та на вільний доступ до приміщення співробітників орендаря, його клієнтів та гостей в будь-який час.

Згідно з п. 5.3.3 та п. 5.3.5 Договору орендодавець зобов`язаний забезпечити орендарю можливість безперешкодного користування приміщенням у відповідності до умов, передбачених цим Договором 24 години на добу і 7 днів на тиждень на весь строк оренди та не здійснювати дії, що можуть мати наслідком обмеження орендаря у користуванні приміщення, крім випадків передбачених даним Договором.

Обґрунтовуючи істотне порушення відповідачем умов Договору, позивач зазначає, що він фактично був позбавлений можливості потрапити в орендоване приміщення та користуватись ним згідно з умовами Договору, в підтвердження чого позивачем надано доповідні записки працівника позивача, заяву адвоката відповідача Кшиштофа Р.С. до органів Національної поліції України, відповіддю (довідкою) Голосіївського УП ГУНП у місті Києва, роздруківкою електронного листування через месенджер Viber (у судовому засіданні 02.03.2020, представником позивача зазначено, про те що листування відбувалось у додатку WhatsАpp) між директором ТОВ «Сандал`єджі» та директором ТОВ «Хілсайд Менеджмент», нотаріально завіреною заявою свідка Семдянової Дар`ї Ігорівни - працівника позивача, заявою №27/09/2019 від 27.09.2019 про кримінальне правопорушення, поданою до Голосіївського УП ГУНП у місті Києві, нотаріально посвідченою заявою свідка Пікуль Є .Ю. від 09.12.2019, заявою адвоката Криштофа Р.С. від 09.12.2019 про кримінальне правопорушення, поданою до Голосіївського УП ГУНП у місті Києві.

Однак, надане позивачем роздруковане електронне листування у месенджері, яке я зазначає позивач, є листуванням між керівниками сторін, не може вважатись належним доказом, а саме електронним документом (копіями електронних документів) з огляду на наступне.

Частина перша статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначає, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до частин першої, другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, яка використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершує створення електронного документа.

В свою чергу, надане позивачем роздруковане електронне листування у месенджері, означених ознак не містить, що зокрема унеможливлює встановлення осіб такого листування.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 904/2882/18, від 24.09.2019 у справі № 922/1151/18, від 28.12.2019 у справі № 922/788/19.

В той же час суд зазначає, що за приписами ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи, якими у даному випадку надані позивачем доповідні записки працівників позивача судом не визнаються, оскільки складені працівниками позивача в односторонньому порядку, без залучення будь-яких третіх осіб.

При цьому, суд зазначає, що надана позивачем у якості доказу - заява свідка - ОСОБА_4 , містить як обставини щодо допуску позивача до приміщення так і не допуску, що викликає істотні сумніви у достовірності таких тверджень, та з огляду на приписи ч. 2 ст. 87 ГПК України, якою унормовано, що на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах, судом відхиляються.

В свою чергу, надана позивачем заява свідка - ОСОБА_5 , яка також є працівником позивача, то в останній викладено обставини, щодо подій, що мали місце 09.12.2019, які позивачем в основу позовної заяви не покладені, в зв`язку з чим, судом не досліджуються.

Щодо заяви адвоката відповідача Криштофа Р.С. до органів Національної поліції України, відповіді (довідки) Голосіївського УП ГУНП у місті Києва, заяви №27/09/2019 від 27.09.2019 про кримінальне правопорушення, поданої до Голосіївського УП ГУНП у місті Києві, заяви адвоката Криштофа Р.С. від 09.12.2019 про кримінальне правопорушення, поданою до Голосіївського УП ГУНП у місті Києві, то останні є лише констатуванням доводів позивача, проте не є доказами, які можуть підтверджувати обставини щодо не допуску позивача до приміщення, та не встановлюють обставин, які за приписами ст. 75 ГПК України не підлягають доведенню позивачем у загальному порядку.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами, за визначенням ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, позивачем належними та допустимими доказами не доведено того, що відповідач перешкоджав позивачу у доступі до приміщення або вчиняв дії з метою перешкоджанню позивачу у доступі до приміщення та відповідно істотно порушив умови Договору.

У даному випадку суд також враховує, що матеріали справи не містять жодних претензій, адресованих відповідачу про неможливість допуску до орендованого приміщення, при цьому, у даному випадку доведенню, з огляду на заявлені позовні вимоги підлягають не тільки обставини, щодо відсутності доступу до приміщення, а і відсутність такого доступу саме внаслідок вчинення певних дій відповідачем, з метою створення перешкод у користування орендованим майном, а також систематичність таких дій.

Суд також зазначає, що за змістом частини 3 статті 653 ЦК України договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відповідно до частини 5 статті 188 ГК України якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Згідно зі ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Зважаючи на вищевказане, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про розірвання Договору є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 11.03.2020

Суддя О.А. Грєхова