УХВАЛА

м. Київ

25.02.2020Справа № 910/1629/20

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Мокра справа"

про забезпечення позову

у справі № 910/1629/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мокра справа"

до Приватного акціонерного товариства "Комплекс "Либідський"

про визнання переважного права, зобов`язання виконати зобов`язання за договором, зобов`язання укласти договори

Суддя Удалова О.Г.

без виклику учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду м. Києва звернулося з позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Мокра справа" (далі - позивач) до Приватного акціонерного товариства "Комплекс "Либідський" (далі - відповідач) про:

- визнання переважного права позивача перед третіми особами на укладення договору (договорів) оренди нежитлових приміщень в нежилому приміщенні мийки за адресою: 03039, м. Київ, вул. М. Грінченка, будинок 18, літера "Б", площею 1010,6 квадратних метри;

- зобов`язання відповідача виконати зобов`язання, передбачене пунктом 3.6 договору оренди нежитлових приміщень від 15.06.2010 № 395, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фроловою О.О.;

- зобов`язання відповідача укласти з позивачем договори оренди щодо передачі в строкове платне користування нежитлових приміщень в нежилому приміщенні мийки за адресою: 03039, м. Київ, вул. М. Грінченка, будинок 18, літера "Б", площею 1010,6 квадратних метри на певних умовах (в редакціях, доданих до позову).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2020, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі № 910/1629/20 та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10.03.2020.

19.02.2020 до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, в якій позивач просив суд заборонити відповідачу вчиняти дії щодо передачі в користування третім особам об`єкту оренди за Договором оренди від 15.06.2010, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фроловою О.О. за реєстровим № 395, а саме:

- заборонити проводити переговори з третіми особами щодо передачі в оренду приміщення площею 818,5 м. кв. в нежилому приміщенні мийки за адресою: 03039, м. Київ, вул. М. Грінченка, будинок 18, літера «Б» площею 1010,6 кв. м.;

- заборонити укладати з третіми особами попередні договори оренди приміщення площею 818,5 м. кв. в нежилому приміщенні мийки за адресою: 03039, м. Київ, вул. М. Грінченка, будинок 18, літера «Б» загальною площею 1010,6 кв. м.;

- заборонити укладати з третіми особами договори оренди, об`єктом яких виступає приміщення площею 818,5 м. кв. у нежилому приміщенні мийки за адресою: 03039, м. Київ, вул. М Грінченка, будинок 18, літера «Б» площею 1010,6 кв. м.

В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначив, що користується нежитловим приміщенням площею 818,5 м. кв. у нежилому приміщенні мийки за адресою: 03039, м. Київ, вул. М. Грінченка, будинок 18, літера «Б» площею 1010,6 кв. м. на підставі договору оренди від 15.06.2010, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фроловою О.О. за реєстровим № 395, та добросовісно виконує обов`язки орендаря, у зв`язку з чим має переважне право перед третіми особами на укладення договору оренди щодо вказаного приміщення на новий строк.

Позивач вказував, що у зв`язку з тим, що строк дії Договору оренди завершувався, він звернувся до відповідача з листом з пропозицією про продовження строку оренди за Договором оренди. За твердженням позивача, відповідач, всупереч умовам Договору оренди, не надав позивачу відповідь з відмовою у продовженні строку Договору оренди, а у подальшому заперечував факт повідомлення позивачем відповідача про намір продовжити строк дії вказаного договору та одночасно підтверджував свої наміри проводити переговори та укладати договори оренди з третіми особами щодо об`єкту оренди, тим самим порушуючи право позивача, визначене ст. 777 ЦК України. Дана обставина, на переконання позивача, обумовлює необхідність вжиття заходів забезпечення позову щодо об`єкта оренди шляхом заборони відповідачеві вчиняти певні дії, а саме проводити переговори, укладати попередні та основні договори оренди з третіми особами щодо об`єкту оренди, на який поширюється переважне право позивача.

Розглянувши вищевказану заяву позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що вказана заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Положеннями ст. 136 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Поряд з цим, за приписами ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проте, судом встановлено, що заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, так само як і не містить документального обґрунтування наявності фактичних обставин, які свідчать про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суд зазначає, що Рішенням Конституційного Суду України у справі №3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, забезпечення права кожному на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Отже, вирішуючи питання щодо забезпечення позову суд зобов`язаний виходити із інтересів позивача і вимог Конституції України щодо обов`язковості виконання рішень суду та вживати всі необхідні дії для забезпечення виконання рішення.

При цьому вирішуючи питання забезпечення позову на стадії відкриття провадження у справі суд, не вдаючись до оцінки підставності позову та вирогідності його задоволення, має лише керуватися власним уявленням про те, чи може невжиття відповідних заходів забезпечення позову утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду, у разі задоволення позову.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Тобто забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на припущеннях заявника щодо дій відповідача у майбутньому.

У порушення наведених вимог закону позивачем в обґрунтування поданої ним заяви не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності підстав для забезпечення позову, а обставини, наведені позивачем в обґрунтування заяви про забезпечення позову, не є такими, що в розумінні ст. 136 Господарського процесуального кодексу України свідчать про можливе істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або позбавлення позивача можливості ефективно захистити його порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких він звернувся до суду, у разі невжиття таких заходів забезпечення позову про які просить позивач.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість поданої позивачем заяви про забезпечення позову та відсутність підстав для її задоволення.

У той же час, суд звертає увагу позивача на те, що у разі надання належних доказів на підтвердження викладених в заяві обставин, позивач не позбавлений права на повторне звернення з відповідною заявою про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 74, 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Мокра справа" про забезпечення позову.

Ухвала підписана та набрала законної сили 26.02.2020.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку, встановленому чинним законодавством України.

Суддя О.Г. Удалова