СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2020 р. Справа № 917/2571/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Россолов В.В., Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання Ярош В.В.

за участю представників:

позивач - не з`явився;

відповідач - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства будівельної компанії "Асоль" (вх. №109П/1) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 26 листопада 2019 року (суддя Киричук О.А., повний текст складено 02.12.2019 р.), прийняту за результатами розгляду заяви Приватного підприємства будівельної компанії "Асоль" про поновлення пропущеного строку для пред`явлення наказу до виконання та видачу його дублікату у справі №917/2571/15

за позовом Приватного підприємства будівельної компанії "Асоль", с. Розсошенці Полтавської обл.

до Виробничого дачно-будівельного кооперативу "Еталон", с. Терешки Полтавської обл.

про стягнення 690933 грн

за участю Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській обл.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 04.01.2016 р. по справі №917/2571/15 позов задоволено повністю, стягнуто з Виробничого дачно-будівельного кооперативу "Еталон" на користь Приватного підприємства будівельної компанії "Асоль" 370808 грн основного боргу, 295163,80 грн інфляційних втрат, 25660,41, 39 грн 3% річних, 23909,31 грн пені, 10733,13 грн судового збору.

На виконання рішення виданий наказ 22.01.2016 р.

Приватне підприємство будівельна компанія "Асоль" звернулось до господарського суду Полтавської області із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення наказу до виконання та видачу його дублікату у справі №917/2571/15.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 26 листопада 2019 року у справі №917/2571/15 у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку відмовлено. У видачу дублікату наказу відмовлено.

Приватне підприємство будівельна компанія "Асоль" з ухвалою суду не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу, поновити пропущений строк для пред`явлення наказу до виконання, задовольнити заяву про видачу дублікату наказу. Крім того, апелянт в апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали.

Ухвалою суду від 14.01.2020 апеляційну скаргу ППБК "Асоль" на ухвалу господарського суду Полтавської області від 26 листопада 2019 року у справі №917/2571/15 залишено без руху. Заявнику апеляційної скарги запропоновано усунути впродовж 10 днів з моменту отримання цієї ухвали встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки.

У визначений ухвалою суду строк від позивача до матеріалів справи надійшла заява про усунення недоліків з доказами сплати судового збору.

Ухвалою суду від 22.01.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства будівельної компанії "Асоль" на ухвалу господарського суду Полтавської області від 26 листопада 2019 року у справі №917/2571/15. Призначено справу до розгляду на 19 лютого 2020 р.

У судове засідання 19 лютого 2020 р. сторони не з`явились.

Приватне підприємство будівельної компанії "Асоль" надіслало заяву, в якій просило розглядати апеляційну скаргу без його участі.

Представник Виробничого дачно-будівельного кооперативу "Еталон" надіслав заяву, в якій просив відкласти розгляд справи у зв`язку з хворобою.

У відповідності до частини 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема, першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Відповідно до частини 11 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Колегія суддів зазначає, що при здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в статтях 2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Колегія суддів зазначає, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю його представника (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому, господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах згідно вимог чинного законодавств.

Статтею 273 Господарського процесуального кодексу України встановлений строк розгляду апеляційної скарги, відповідно до якого апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Колегія суддів, керуючись наведеними нормами, з огляду на передбачений ст. 273 ГПК України строк розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на те, що явка представників сторін не була визнана обов`язковою і їх неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності учасників сторін, за наявними матеріалами у справі, у зв`язку з чим дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Матеріали справи свідчать, що позивач (стягувач) звернувся до Господарського суду Полтавської області до відповідача (боржника) з позовними вимогами про стягнення 370808 грн основного боргу, 295163,80 грн інфляційних втрат, 25660,41, 39 грн 3% річних, 23909,31 грн пені, 10733,13 грн судового збору.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 04.01.2016 р. по справі №917/2571/15 позов задоволено повністю, стягнуто з Виробничого дачно-будівельного кооперативу "Еталон" на користь Приватного підприємства будівельної компанії "Асоль" 370808 грн основного боргу, 295163,80 грн інфляційних втрат, 25660,41, 39 грн 3% річних, 23909,31 грн пені, 10733,13 грн судового збору.

На виконання рішення виданий наказ 22.01.2016 р.

Після отримання судового наказу підприємством пред`явлено його до виконання до Полтавського районного відділу державної виконавчої служби.

У зв`язку із відсутністю будь-якої інформації про хід виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду Полтавської області від 22.01.2016 року у справі №917/2571/15, стягувачем подано заяву про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

У результаті чого, позивач виявив, що заява про відкриття провадження подана 10.02.20106 року; 18.02.2016 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №50117441.

Постанову про арешт майна боржника винесено 19.05.2016 року. Реєстрація арешту в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та державному реєстрі рухомого майна не здійснено.

Полтавським районним відділом державної виконавчої служби 30.03.2017 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можна звернути стягнення, а вжиті державним виконавцем заходи щодо виявлення такого майна виявились безрезультатними.

Листом №19496 від 29.10.2019 року Полтавським районним відділом державної виконавчої служби повідомлено, що виконавче провадження перебувало на виконані відділу. Виконавчий документ до відділу надійшов за місцезнаходженням боржника. 30.03.2017 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Приватне підприємство будівельної компанії "Асоль" зазначає, що за даними вхідної кореспонденції за 2017 рік постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, а також сам виконавчий документ не отримувало. Отже, виконавчий документ втрачено при поштовому пересиланні.

Позивач 05.11.2019 року звернувся до господарського суду Полтавської області з заявою про поновлення строку пред`явлення до виконання та видачу дубліката наказу господарського суду Полтавської області від 22.01.2016 року у справі №917/2571/15.

Судове рішення мотивоване тим, що всупереч положень підпункту 19.4 пункту 1 розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, стягувач звернувся із заявою про видачу дублікату виконавчого документа після закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За змістом статей 115, 116 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній до 15.12.2017 року, на час видачі наказу) рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Згідно із пунктом 2 частини першої, пунктом 1 частини другої статті 22 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року (редакція на час видачі наказу і звернення з заявою про відкриття виконавчого провадження) інші виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом; для виконання судових рішень строк встановлюється з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Таким чином, строк для пред`явлення наказу господарського суду Полтавської області від 22.01.2016 року, відповідно до діючої в той період редакції Закону України "Про виконавче провадження" був дійсний до пред`явлення до виконання протягом одного року, тобто до 22.01.2017 року.

05.10.2016 року набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року, згідно зі ст. 12 якого виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Відповідно до п. 5 розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені Законом від 02.06.2016 року.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09.02.1999 року №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, Конституцією України закріплений принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення Конституційного Суду України від 05.04.2001 року №3-рп/2001).

Зазначена правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 02.05.2018 року у справі №5016/1149/2011(17/6).

Відповідно до ст. 329 Господарського процесуального кодексу України, у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, і розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Визначальним при оцінці поважності причин пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання є встановлення моменту, з якого стягувач мав реальну можливість пред`явити відповідний наказ до виконання.

Згідно ст. 23 цього Закону строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання (ч.1 п.1). Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується (ч.2).

Колегія суддів апеляційного господарського суду, надавши правову оцінку доводам та обставинам, наведеним стягувачем у заяві про поновлення строку пред`явлення наказу суду до виконання, та дослідивши подані заявником докази на підтвердження викладених у заяві доводів, погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність поважних причин пропуску строку на пред`явлення наказу до виконання, виходячи, зокрема, з того, що з моменту направлення наказу до відділу ДВС та до моменту звернення до суду з заявою минув встановлений законом строк для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

Жодних конкретних поважних обставин та причин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б заважали стягувачу звернутися до господарського суду до матеріалів справи не надано.

Так, відповідно до приписів статей 25 та 26 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, яка діяла на час звернення з заявою про відкриття виконавчого провадження) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження; про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову протягом трьох робочих днів, а за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - не пізніше наступного робочого дня з дня надходження виконавчого документа і не пізніше наступного дня надсилає її заявникові разом з виконавчим документом.

Частина 2 ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, на час звернення з заявою про відкриття виконавчого провадження) визначає, що державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Із наведених норм законодавства слідує, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження та не отримав у визначений законом строк задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи.

Так, як встановлено вище, 10.02.2016 року стягувачем було подано до відділу ДВС заяву про відкриття виконавчого провадження та лише 18.10.2019 року (тобто після спливу більше трьох років) стягувач вчинив активні дії, направлені на з`ясування обставин щодо виконання відділом ДВС наказу Господарського суду Харківської області від 22.01.2016 року.

У системному аналізі обставин справи та норм Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що стягувач у даній справі мав бути обізнаний про порушення його права після перебігу строку, встановленого законом для вчинення державним виконавцем відповідних процесуальних дій, тобто через три дні після звернення з заявою про відкриття виконавчого провадження, натомість, про стан провадження він поцікавився тільки у жовтні 2019 року.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України", заява N8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (ухвала), заява №50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Проте, матеріали справи не містять доказів, а заявником не доведено, що у період з моменту пред`явлення наказу до виконання та до у жовтня 2019 року ним вчинялись будь-які активні дії направленні на встановлення обставин виконання рішення/наказу.

Зі змісту статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що виконавче провадження є, серед іншого, завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень.

Судом враховуються висновки, викладені у рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі "Пономарьов проти України", за змістом якого вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, а від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

У даному випадку стягувачем, в порушення норм господарського процесуального кодексу України, не доведено відповідними письмовими доказами обставини, які б перешкоджали йому (стягувачу) дізнатись про стан виконавчого провадження, а відтак і вжити відповідних заходів у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 329 Господарського процесуального кодексу України, у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

При цьому, процесуальне законодавство не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку.

У кожному конкретному випадку причини поважності пропуску процесуального строку суд оцінює, зважаючи на обґрунтування поважності цих причин та наданих доказів.

Слід відзначити, що за загальним правилом, поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій. Клопотання чи заява про відновлення процесуального строку повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстав, з яких стягувач вважає ці причини поважними. У клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у стягувача не було можливості.

Подання скаржником клопотання про відновлення строку не кореспондується з автоматичним обов`язком суду відновити цей строк, оскільки таке клопотання, з огляду на приписи статті 119 Господарського процесуального кодексу України повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку.

Колегія суддів вважає, що під час розгляду заяви стягувача у даній справі судом першої інстанції правильно встановлена відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали стягувачу реалізувати своє право на здійснення активних дій щодо отримання від відділу ДВС інформації про стан виконавчого провадження із виконання наказу, а в подальшому - отримати дублікат цього наказу до закінчення строку, встановленого для пред`явлення наказу до виконання.

У даному випадку можливість вчасного пред`явлення наказу до виконання залежала виключно від волевиявлення самого стягувача, тобто мала суб`єктивний характер, тому наведені стягувачем причини пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання не є поважними.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Станьо проти Бельгії" від 07.07.2009 суд вказав, що встановлені законом строки позовної давності переслідували законну мету забезпечення правової визначеності, оскільки вони захищали потенційних відповідачів від прострочених вимог і означали, що суди звільняються від необхідності винесення рішень, заснованих на доказах, які з часом набули властивість невизначеності або неповноти. Аналогічно і строк пред`явлення наказу до виконання має на меті забезпечення правової визначеності, оскільки він захищає боржника від прострочених вимог стягувача.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів зазначає, що причини, за яких стягувач не мав можливості тривалий час звернутися до місцевого господарського суду з відповідною заявою, не обґрунтовані і не надані належні докази. Тягар доведення стягувачем не витриманий. Доказів поважності причин пропуску строку, а саме доказів того, що пропуск стався внаслідок об`єктивних непереборних обставин, а не з власної недбалості стягувача, останнім не надано.

Такі обставини свідчать про відсутність підстав, з якими закон пов`язує можливість поновлення процесуального строку на пред`явлення наказу до виконання (поважних причин пропуску строку), і, відповідно, унеможливлюють поновлення відповідного строку.

Доводи апеляційної скарги є тотожними до поданої до суду першої інстанції заяви, а вимога апеляційної скарги зводиться до необхідності надання іншої оцінки судом ніж тої, що була вчинена судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги у зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга Приватного підприємства будівельної компанії "Асоль" на ухвалу господарського суду Полтавської області від 26 листопада 2019 року не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржувана ухвала має бути залишена без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати апелянта не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 269, 271, 273, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284, 329 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства будівельної компанії "Асоль" на ухвалу господарського суду Полтавської області від 26 листопада 2019 року у справі №917/2571/15 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 26 листопада 2019 року у справі №917/2571/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2020 року.

Головуючий суддя Ільїн О.В.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Хачатрян В.С.