номер провадження справи 5/210/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2020 Справа № 908/3434/19

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі Соколові А.А., розглянувши матеріали справи

За позовом: Концерну "Міські теплові мережі" (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137; 69002, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, буд. 79-А; )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова фірма "Авангард" (69002, м. Запоріжжя, вул. Перша Ливарна, буд. 8, )

про стягнення 7 241,45 грн.

Без участі представників сторін,

СУТНІСТЬ СПОРУ:

В провадженні Господарського суду Запорізької області перебуває справа № 908/3434/19 за позовом Концерну "Міські теплові мережі" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова фірма "Авангард" про стягнення 7 241,45 грн.

Ухвалою суду від 16.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №908/3434/19 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, перше судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 15.01.2020, запропоновано сторонам надати суду відповідні документи.

08.01.2020 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова фірма "Авангард" до Господарського суду Запорізької області надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач заперечив проти позовних вимог та просить суд в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою від 15.01.2020 судом оголошено перерву до 12.02.2020, запропоновано сторонам надати суду відповідні документи.

31.01.2020 від Концерну "Міські теплові мережі" до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якої позивач підтримав доводи викладені у позовній заяві та заперечив з приводу пояснень викладених у відзиві на позовну заяву. Просить суд позов задовольнити.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Хід судового процесу фіксувався шляхом складання протоколу судового засідання, який долучений до матеріалів справи.

12.02.2020 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до положень ст. 165 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи у судовому засіданні без виклику представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Концерн "Міські теплові мережі" діє на підставі статуту, відповідно до якого основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, постачання теплової енергії для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємства, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут та інше.

Правовідносини між Енергопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України "Про теплопостачання", "Правилами користування тепловою енергією", затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р. № 1198 (далі - Правила), Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та іншими нормативно-правовими актами України.

Позивач є монополістом відповідно до положень Закону України "Про природні монополії" та відповідно до ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Відповідно до п. 4 Правил користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і Енергопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Основними обов`язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з Енергопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів (ст. 24 Закону України "Про теплопостачання"). Аналогічне положення закріплено у п. 14 Правил.

Частиною 2 ст. 275 ГК України визначено, що відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.08.2002 між Концерном "Міські теплові мережі" (далі - Енергопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова фірма "Авангард" (далі - Споживач) укладено договір №745 про постачання теплової енергії в гарячій воді на вбудоване приміщення по вул. Красногвардійська, буд. 8, магазин «Гвардійський» (далі - Договір), відповідно до умов п. 1.2. якого встановлено, що за цим договором Енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати Споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, згідно п. 1.3., а Споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію разом з витратами теплової енергії на теплотрасі, що перебуває на балансі Споживача за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

У відповідності із п. 2.2 договору, теплова енергія постачається Споживачу у вигляді гарячої води на такі потреби:

- опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону;

- гарячого водопостачання - протягом року;

Підпунктом 3.2.2 п. 3.2. договору визначено, що Споживач теплової енергії зобов`язується виконувати умови та порядок оплати теплової енергії в обсягах згідно рахунків за теплову енергію і в терміни, які передбачені розділом VI договору.

Згідно п.п. 4.2.1 п. 4.2 договору Енергопостачальна організація зобов`язується забезпечувати постачання теплової енергії Споживачу в обсягах згідно з договором.

Позивачем виконані умови договору щодо постачання теплової енергії у заявленому періоді що підтверджується актами приймання-передачі теплової енергії за період з листопада 2018 по квітень 2019 включно на загальну суму 15 694,32 грн., а саме: від 30.11.2018 на суму 1 320,22 грн., від 31.12.2018 на суму 1 945,45 грн., від 31.01.2019 на суму 1 921,87 грн., від 28.02.2019 на суму 5 582,47 грн., від 31.03.2019 на суму 4 584,12 грн., від 30.04.2019 на суму 340,19 грн.

Відповідно до п. 5.1 договору, облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку, або розрахунковим способом. Опалення - розрахунковим способом, гаряче водопостачання - за приладом обліку.

Згідно з п. 6.1. договору, розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводиться виключно в грошовій формі в національній грошовій одиниці (гривні) відповідно до встановлених тарифів.

Розрахунковим періодом є календарний місяць. (п. 6.2 договору).

Пунктом 6.3. договору визначено, що Енергопостачальна організація після 7-го числа місяця, наступного за розрахунковим, надає Споживачу рахунок за фактично спожиту теплову енергію, акт надання послуг і податкову накладну. Споживач зобов`язаний оформити акт надання послуг і до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, повернути його Енергопостачальній організації.

Відповідно до п. 6.4. договору, розрахунок кількості теплової енергії, яка відпущена споживачу, проводиться на підставі показань розрахункових приладів обліку з урахуванням втрат, або розрахунковим способом - при відсутності приладів обліку.

Згідно п. 6.5 договору, Споживач зобов`язаний до 20 числа поточного місяця перерахувати на розрахунковий рахунок Енергопостачальної організації суму заборгованості за фактично спожиту теплову енергію і передоплату.

Сторони щоквартально з ініціативи Енергопостачальної організації проводять звірку взаємних розрахунків за фактично спожиту теплову енергію з підписанням акту звірки для визначення заборгованості (п. 6.6. договору).

Згідно із п. 10.1 договору, цей договір набуває чинності після підписання його обома сторонами та діє: з 01 серпня 2002 року по 31 липня 2007 року. Договір вважається пролонгований на кожний наступний рік, окрім досягнення взаємної згоди сторін про його розірвання. Усі зміни та доповнення до договору повинні бути оформлені письмово, узгоджені та підписані обома сторонами.

Пунктом 10.4 договору визначено, що у разі заключення нового договору, споживач підтверджує свої майнові права та обов`язки, які виникли при виконанні раніш діючого договору.

Матеріали справи свідчать, що позивачем виконано вимоги п. 6.3 Договору та направлено відповідачу рахунки за спожиту теплову енергію разом з актами приймання-передачі теплової енергії, що підтверджується доданими позивачем до матеріалів справи рахунками та реєстрами відправлення заказаних рекомендованих листів відповідачу.

При цьому, у зазначених Актах приймання-передачі теплової енергії вказано, що один примірник оформленого належним чином Акту підлягає поверненню Теплопостачальній організації. У разі неповернення оформленого Акту або ненадання письмових заперечень про підписання акту в установлені договором терміни, акт вважається погодженим.

В порушення умов п. 6.3. договору, направлені Концерном «Міські теплові мережі» відповідачу Акти приймання-передачі теплової енергії, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова фірма "Авангард" позивачу не повернуло, у зв`язку з чим Концерном «Міські теплові мережі» здійснено відповідний запис на кожному акті приймання-передачі теплової енергії за вказаний період - «підписаний та оформлений належним чином Акт Споживач не повернув, заперечень щодо нарахувань не надав».

Відповідач здійснив часткову оплату за спожиту теплову енергію за період з листопада 2018 по квітень 2019 включно лише в розмірі 9 527,73 грн., про що зазначено позивачем у позовній заяві.

З метою досудового врегулювання спору, 06.06.2019 позивачем на адресу відповідача надіслана претензія № 1897-04 від 06.06.2019 щодо погашення заборгованості за теплову енергію за договором № 745 від 01.08.2002 в розмірі 6 166,59 грн., яка залишилася без відповіді та задоволення.

Доказів оплати відповідачем суми боргу у розмірі 6 166,59 грн. під час судового розгляду сторонами до матеріалів справи не надано.

Відповідно до п. 7.2.3. договору, за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію - пеня в розмірі 1,0 % від належної до сплати суми за кожен день прострочення, але не більше 100% загальної суми боргу.

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов Договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 745 від 01.08.2002, керуючись ст. 625 ЦК України та п. 7.2.3. Договору, позивач нарахував відповідачу пеню за період з 20.03.2019 по 01.09.2019 у розмірі 917,01 грн., 3 % річних за період 20.03.2019 по 01.09.2019 в сумі 78,86 грн. та інфляційні втрати за період з квітня по травень 2019 на суму 78,99 грн.

08.01.2020 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова фірма "Авангард" до Господарського суду Запорізької області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що договір № 745 від 01.08.2002 втратив свою силу і заборгованості по даному договору відсутня, всі грошові зобов`язання за укладеним договором було виконано належним чином та своєчасно. 01.12.2006 між сторонами укладено новий договір № 600745 про купівлю-продаж теплової енергії в гарячій воді, який станом на час розгляду цієї справи є чинним та жодних вимог або претензій з боку позивача на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова фірма "Авангард" не надходило, у зв`язку з чим відповідач зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами, а відтак задоволенню не підлягають.

31.01.2020 від Концерну «Міські теплові мережі» до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач, що відповідно до п. 10.1 розділу Х договору № 745 від 01.08.2002, цей договір набуває чинності після підписання його обома сторонами та діє: з 01 серпня 2002 року по 31 липня 2007 року. Договір вважається пролонгований на кожний наступний рік, окрім досягнення взаємної згоди сторін про його розірвання. Виходячи з положень ч.ч. 1, 2 ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Заперечень з приводу здійснення нарахувань саме за договором № 745 від 01.08.2002, який зазначено в актах приймання-передачі та виставлених рахунках на оплату від відповідача не надходило, у зв`язку з чим договір № 745 від 01.08.2002 є чинним та діючим станом на час розгляду цієї справи у суді. Стосовно тверджень відповідача про дію договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 600745 від 01.12.2006, позивач заперечив та зазначив, що дійсно, у 2016 позивачем направлений на адресу відповідача зазначений договір, проте станом на 31.01.2020 примірник підписаного договору № 600745 від 01.12.2006 у відповідності до ч. 3 ст. 181 ГК України з боку відповідача на адресу Концерну «Міські теплові мережі» не надходив, у зв`язку з чим зазначений договір між сторонами не укладено. Більш того, нарахування за цим договором № 600745 від 01.12.2006 позивачем не проводились, а відповідачем здійснювалась часткова оплата за спірний період з листопада 2018 по квітень 2019 включно на загальну суму 9 527,73 грн. з посиланням саме на договір № 745 від 01.08.2002, що підтверджується відповідними банківськими виписками, які додані до відповіді на відзив.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи № 908/3434/19, суд при прийнятті рішення враховує наступне.

Згідно п. 10.1 Договору про постачання теплової енергії в гарячій воді №745 від 01.08.2002, цей договір набуває чинності після підписання його обома сторонами та діє з 01.0.2002 по 31.07.2007. Договір вважається пролонгований на кожний наступний рік, окрім досягнення взаємної згоди сторін про його розірвання. Усі зміни та доповнення до договору повинні бути оформлені письмово, узгоджені та підписані обома сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 654 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Частинами 1 та 2 ст. 188 Господарського кодексу України визначено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

На підставі викладеного, враховуючи відсутність в матеріалах справи та ненадання сторонами справи відповідних пропозицій чи додаткових угод про припинення дії договору № 745 від 01.08.2002, а також наявність відповідних банківських виписок про здійснення відповідачем часткової оплати за спірний період з листопада 2018 по квітень 2019 включно на загальну суму 9 527,73 грн. із зазначенням у них саме договору № 745 від 01.08.2002, посилання відповідача у відзиві на позовну заяву стосовно втрати сили договору про постачання теплової енергії в гарячій воді №745 від 01.08.2002 судом до уваги не приймаються.

Крім цього, матеріалами справи підтверджується часткова оплата відповідачем за спожиту теплову енергію за період з листопада 2018 по квітень 2019 включно в розмірі 9 527,73 грн., що також спростовує заперечення Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова фірма "Авангард" у відзиві на позовну щодо втрати сили договору №745 від 01.08.2002.

За таких обставин судом встановлено, що станом на час подання позовної заяви Договір про постачання теплової енергії в гарячій воді №745 від 01.08.2002 є чинним. Доказів розірвання договору або визнання недійсним суду не надано.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань. Аналогічні норми містяться в ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язань, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору.

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. (ст. 714 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір, укладений сторонами з дотримання вимог, необхідних для чинності правочину, у тому числі відповідно до чинних нормативно-правових актів, має обов`язкову силу для сторін. Будучи пов`язаними взаємними правами та обов`язками (зобов`язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов`язання.

На виконання умов договору позивач відпустив відповідачу теплову енергію у період з листопада 2018 по квітень 2019 на загальну суму 15 694,32 грн., що підтверджується рахунками за спожиту теплову енергію за період з листопада по квітень 2019, а саме: від 30.11.2018 на суму 1 320,22 грн., від 31.12.2018 на суму 1 945,45 грн., від 31.01.2019 на суму 1 921,87 грн., від 28.02.2019 на суму 5 582,47 грн., від 31.03.2019 на суму 4 584,12 грн. та від 30.04.2019 на суму 340,19 грн. та відповідними Актами приймання-передачі теплової енергії.

Відповідач здійснив часткову оплату за спожиту теплову енергію в розмірі 9 527,73 грн., про що зазначено позивачем у позовній заяві, у зв`язку з чим основна заборгованість відповідача перед позивачем за вказаний період складає 6 166,59 грн.

Всупереч умовам договору, а саме п. 6.3. договору, відповідач підписані акти приймання-передачі теплової енергії за період з листопада 2018 по квітень 2019 включно на адресу позивача не направив, заперечень щодо причин їх не підписання не надав.

За таких обставин, на час розгляду справи в суді сума основного боргу складає 6 166,59 грн., яка підтверджена матеріалами справи, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 6 166,59 грн. основного боргу за період з листопада 2018 по квітень 2019 є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання, зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 № 5510570/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2.3. договору визначено, що за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію - пеня в розмірі 1,0 % від належної до сплати суми за кожен день прострочення, але не більше 100% загальної суми боргу.

Як вбачається з розрахунку пені, долученого позивачем до позовних матеріалів, останнім нарахована пеня на суму заборгованості за загальний період з 20.03.2019 по 01.09.2019 включно у розмірі 917,01 грн. з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України.

Факт порушення відповідачем термінів розрахунків є доведеним. Вимога про стягнення пені заявлена обґрунтовано та підлягає задоволенню, судом стягнуто пеню за період з 20.03.2019 по 01.09.2019 у розмірі 917,01 грн.

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов`язань, покладаються додаткові юридичні обов`язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 ЦК України.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодекс України передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В зв`язку з неналежним виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, щодо повної та своєчасної оплати за отриману теплову енергію, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3 % річних за період 20.03.2019 по 01.09.2019 в сумі 78,86 грн. та інфляційні втрати за період з квітня по травень 2019 на суму 78,99 грн.

Перевіривши розрахунки позивача, суд приходить до висновку, що вони є правомірними, обґрунтованими, відповідають вимогам чинного законодавства, тому з відповідача підлягає 3 % річних за період 20.03.2019 по 01.09.2019 в сумі 78,86 грн. та інфляційні втрати за період з квітня по травень 2019 на суму 78,99 грн.

За приписами ст. ст. 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 78 ГПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Контррозрахунку спірної суми відповідачем суду не надано. Доказів сплати суми боргу у повному обсязі відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, достовірними, достатніми та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Інші доводи та аргументи відповідача судом до уваги не приймаються в силу вищевикладеного.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 233, 236 - 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова фірма "Авангард" (69002, м. Запоріжжя, вул. Перша Ливарна, буд. 8, ) на користь Концерну "Міські теплові мережі" (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137; 69002, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, буд. 79-А; ) основну заборгованість за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 745 від 01.08.2002 за період з листопада 2018 по квітень 2019 у розмірі 6 166 (шість тисяч сто шістдесят шість) грн. 59 коп., пеню за період з 20.03.2019 по 01.09.2019 у розмірі 917 (дев`ятсот сімнадцять) грн. 01 коп., 3 % річних за період з 20.03.2019 по 01.09.2019 в сумі 78 (сімдесят вісім) грн. 86 коп., інфляційні витрати за період з квітня по травень 2019 на суму 78 (сімдесят вісім) грн. 99 коп. та судовий збір у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. Видати наказ.

У зв`язку з перебуванням судді Проскурякова К.В. у період з 13.02.2020 по 21.02.2020 включно у щорічній відпустці, повний текст рішення складено та підписано: 24.02.2020.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.