ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2020 р.м. ХарківСправа № 922/4052/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

за участю секретаря судового засідання Івахненко І.Г.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінвуд", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прана-Фарм", м. Харків
про стягнення 325989,61 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Грінвуд" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прана-Фарм" про стягнення заборгованості за договором поставки товару № 28/8-03-16 від 28.03.2016 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.12.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження на 17.01.2020 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.01.2020 року підготовче засідання у справі було відкладено на 05.02.2020 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.02.2020 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 17.02.2020 року.

Представник позивача в судове засідання 17.02.2020 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення. В матеріалах справи наявна заява позивача про розгляд справи за його відсутності за наявними матеріалами.

Представник відповідача в судове засідання 17.02.2020 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що судом було здійснено всі заходи, щодо належного повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи, та приймаючи до уваги те, що судом не було визнано явку сторін в судове засідання обов`язковою, суд дійшов висновку про те, що їх неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів позивача фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

26.03.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Грінвуд» (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Прана-Фарм» (відповідач) було укладено договір постачання товару № 28/8-03-16, у відповідності до умов якого позивач протягом строку дії даного договору передає у власність відповідача товар, а відповідач на умовах та в порядку, визначених цим договором, оплачує товар в асортименті та кількості, за узгодженими цінами, вказаними в накладних, і приймає товар на їх підставі.

Згідно з п. 1.2. договору, право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін накладної, яка засвідчує момент передачі товару. Накладні мають статус специфікацій, визначений п. 2 ст. 266 Господарського кодексу України та вважаються невід`ємними частинами даного договору.

Відповідно до положень п. 2.2. договору покупець зобов`язаний оплачувати кожну замовлену партію товару на умовах: оплатити всю суму, яка вказана у відповідній накладній поступово, шляхом щомісячного перерахування постачальнику грошових коштів по мірі реалізації товару з моменту підписання уповноваженим представником покупця накладної на партію товару. Грошові кошти перераховуються на поточний рахунок постачальника, вказаний в даному договорі в безготівковому порядку. Звіт про реалізацію товару покупець надає в письмовому вигляді наприкінці кожного місяця на електронну адресу постачальника у відсканованому вигляді за підписом уповноваженої особи та печаткою покупця. У випадку відсутності реалізації товару покупець надсилає пустий звіт про реалізований товар в ті самі строки та в такому ж порядку, який зазначено вище, за підписом уповноваженої особи. Покупець зобов`язаний оплатити вартість реалізованого товару протягом 10 днів з моменту надання звіту.

Положеннями п. 9.1, 9.2 договору встановлено, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його печатками зі строком чинності в один рік. У разі, якщо сторони не заявили про своє бажання розірвати договір не пізніше ніж за 30 календарних до моменту спливу терміну чинності договору, він вважається автоматично пролонгованим на кожний наступний календарний рік.

На виконання умов договору позивач передав відповідачу, а останнім прийнято товар, що підтверджується видатковими накладними (а.с. 16-205, том 2), які підписані обома сторонами та скріплені печатками.

В той час, як відповідач не в повному обсязі здійснив оплату поставленого позивачем товару, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 326026,39 грн., що підтверджується підписаним обома сторонами актом звірки взаєморозрахунків від 25.04.2019 року.

Проте, як стверджує позивач, відповідач не виконував свої зобов`язання з повної оплати поставленого позивачем товару, у зв`язку з чим 19.07.2019 року останнім було направлено відповідачу претензію (вих. № 2339) про сплату боргу.

25.11.2019 року позивачем також було направлено відповідачу претензію (вих. № 2395) про сплату боргу.

Відповідач відповіді на претензію позивача не надав, заборгованість перед позивачем не погасив, у зв`язку з чим останній звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача 270660,53 грн. основного боргу, 49119,32 грн. пені, 1871,76 грн. інфляційних втрат та 4338,00 грн. 3% річних.

Відповідач правом своїм передбаченим ст. 165 ГПК України не скористався відзив на позовну заяву не надав.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Наявними в матеріалах справи видатковими накладними підтверджується факт поставки позивачем відповідачу та прийняття останнім товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідач поставлений позивачем товар у повному обсязі не оплатив.

Так станом на 24.04.2019 року у відповідача була наявна заборгованість у розмірі 326026,39 грн., що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків, який підписаний обома сторонами та скріплений печатками.

В той час, як станом на 21.11.2019 року заборгованість відповідача становить 270660,53 грн.

Так, п. 2.2 договору встановлено, що покупець зобов`язаний оплачувати кожну замовлену партію товару на умовах: оплатити всю суму, яка вказана у відповідній накладній поступово, шляхом щомісячного перерахування постачальнику грошових коштів по мірі реалізації товару з моменту підписання уповноваженим представником покупця накладної на партію товару. Грошові кошти перераховуються на поточний рахунок постачальника, вказаний в даному договорі в безготівковому порядку. Звіт про реалізацію товару покупець надає в письмовому вигляді наприкінці кожного місяця на електронну адресу постачальника у від сканованому вигляді за підписом уповноваженої особи та печаткою покупця. У випадку відсутності реалізації товару покупець надсилає пустий звіт про реалізований товар в ті самі строки та в такому ж порядку, який зазначено вище, за підписом уповноваженої особи. Покупець зобов`язаний оплатити вартість реалізованого товару протягом 10 днів з моменту надання звіту.

При цьому, відповідно до п. 3.1 договору, покупець зобов`язаний щомісячно надавати звіт про реалізований товар та оплачувати вартість реалізованого товару.

Тобто, обов`язок з надсилання звіту про залишки нереалізованого товару лежить саме на відповідачу і останній повинен доводити факт наявності нереалізованого товару та факт направлення позивачу звітів про залишки товару.

Однак, матеріали справи не містять жодного доказу як направлення відповідачем позивачу звітів про залишки товару, так і звернення відповідача до позивача про отримання електронної адреси або звернення про неможливість направлення звітів у зв`язку з цим.

Враховуючи положення п. 2.2 договору, суд дійшов висновку, що сторонами договору поставки визначено строк виконання грошового зобов`язання покупцем лише щодо товару, який був реалізований останнім, втім, умов про порядок та строки розрахунку за товар, який поставлений, однак не реалізований, договір поставки не містить.

Відповідно до п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

За таких обставин, оскільки строк оплати товару та механізм його визначення умовами договору належним чином не визначено, суд дійшов висновку, що до правовідносин сторін підлягають застосуванню положення частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, відповідно до яких покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Однак, вказані положення підлягають застосуванню з урахуванням обов`язку відповідача щомісячно надавати звіт про реалізований/нереалізований товар.

Отже, суд дійшов висновку, що оскільки останню партію товару поставлено 16.04.2019 року, то відповідач повинен був до 10.05.2019 року або направити звіт про реалізований/нереалізований товар, або здійснити оплату товару.

З урахуванням викладеного та змісту умов договору, суд дійшов висновку, що оскільки відповідачем не надано доказів направлення щомісячного звіту про реалізований товар, не надано доказів реалізації або нереалізації товару на суму 270660,53 грн. після закінчення одного місяця з моменту поставки, строк виконання зобов`язання настав 10.05.2019 року, а відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання з 11.05.2019 року.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання з оплати поставленого товару на суму 2700660,53 грн.

Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався, докази оплати відповідачем товару в повному обсязі в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, - суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки товару від 28.03.2016 року № 28/8-03-16 у розмірі 270660,53 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 49119,32 грн. пені, суд зазначає наступне.

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідальність у вигляді пені за порушення строків оплати поставлений товар передбачена у 6.3 договору.

Перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем, судом встановлено, що останній не відповідає вимогам чинного законодавства та умовам договору, з огляду на наступне.

Так, позивачем здійснено розрахунок пені за період з 10.05.2019 року 21.11.2019 року.

Проте, як вбачається з п. 2.2 договору, покупець зобов`язаний оплачувати кожну замовлену партію товару на умовах: оплатити всю суму, яка вказана у відповідній накладній поступово, шляхом щомісячного перерахування постачальнику грошових коштів по мірі реалізації товару з моменту підписання уповноваженим представником покупця накладної на партію товару. Грошові кошти перераховуються на поточний рахунок постачальника, вказаний в даному договорі в безготівковому порядку. Звіт про реалізацію товару покупець надає в письмовому вигляді наприкінці кожного місяця на електронну адресу постачальника у відсканованому вигляді за підписом уповноваженої особи та печаткою покупця. У випадку відсутності реалізації товару покупець надсилає пустий звіт про реалізований товар в ті самі строки та в такому ж порядку, який зазначено вище, за підписом уповноваженої особи. Покупець зобов`язаний оплатити вартість реалізованого товару протягом 10 днів з моменту надання звіту.

Тобто звіт про реалізацію товару покупець надає в письмовому вигляді наприкінці кожного місяця та у випадку відсутності реалізації товару покупець надсилає пустий звіт про реалізований товар в ті самі строки та в такому ж порядку.

Крім того, відповідач зобов`язаний оплатити вартість реалізованого товару протягом 10 днів з моменту надання звіту.

Тобто як зазначено самим позивачем у позові, враховуючи те, що остання поставка товару відбувалась 16.04.2019 року, строк оплати товару настав 10.05.2019 року.

Отже таким чином, нарахування штрафних санкцій, в даному випадку пені, має здійснюватись на наступний день після кінцевого терміну сплати, а саме з 11.05.2019 року.

Здійснивши перерахунок суми пені за порушення строків оплати товару за період з 11.05.2019 року по 21.11.2019 року, судом встановлено, що сума пені, яка підлягає до стягнення з відповідача становить 48689,23 грн.

В частині стягнення пені у розмірі 430,09 грн. суд відмовляє в задоволенні позову, у зв`язку з безпідставністю її нарахування.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 4338,00 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1871,76 грн., суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В даному випадку позивачем здійснено розрахунок 3% річних за період з 10.05.2019 року по 21.11.2019 року.

Проте, як вже було встановлено судом вище, кінцевим строком оплати є 10.05.2019 року, у зв`язку з чим нарахування 3% річних має здійснюватись з 11.05.2019.

Здійснивши перерахунок суми 3% річних за період з 11.05.2019 року по 21.11.2019 року, судом встановлено, що різниця у даті з якої починається нарахування 3% річних (в один день) не вплинуло на суму нарахування.

Крім того перевіривши розрахунок інфляційних втрат за період з травня 2019 року по листопад 2019 року, судом встановлено, що він є вірним.

Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги порушення відповідачем строків оплати товару за договором ,суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних в сумі 4338,00 грн. та інфляційних втрат в розмірі 1871,76 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача підлягає до стягнення 4883,39 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242, п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Прана-Фарм", м. Харків (61202, м. Харків, проспект Людвіга Свободи, буд. 46В, кв. 79, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінвуд", м. Київ (03148, м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 9, к. 414, ) 270660,53 грн. основного боргу, 48689,23 грн. пені, 1871,76 грн. інфляційних втрат, 4338,00 грн. 3% річних та 4883,39 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Грінвуд", м. Київ (03148, м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 9, к. 414, );

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Прана-Фарм", м. Харків (61202, м. Харків, проспект Людвіга Свободи, буд. 46В, кв. 79, );

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "25" лютого 2020 р.

Суддя Н.С. Добреля

922/4052/19