ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2020 р. Справа№ 910/17597/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

Розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2019 у справі № 910/17597/18 (суддя Чебикіна С.О., м. Київ, повний текс рішення складено 06.11.2019)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група", м. Київ

про стягнення 9 854,89 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

27.12.2018 Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (надалі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (надалі-відповідач/скаржник) про стягнення 9 854,89 грн страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну страхувальника позивача страхувальником відповідача завдано матеріальної шкоди, яка відшкодована позивачем в якості страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортних засобів № 06-GR/01-044-01614 від 10.03.2017, у зв`язку з чим на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" позивач просить суд стягнути з відповідача 9 854,89 грн страхового відшкодування.

11.09.2019 Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" до Господарського суду міста Києва подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути з відповідача 1 553,95 грн страхового відшкодування, яка прийнята місцевим господарським судом до розгляду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.10.2019 у справі № 910/17597/18 (суддя Чебикіна С.О., м. Київ, повний текс рішення складено 06.11.2019) позов задоволено повністю.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" 1553,95 грн. страхового відшкодування та 1762,00 грн. судового збору.

Судове рішення прийнято із посиланням на ст.ст. 22, 1166, 1187, 1188, 1192 Цивільного кодексу України та мотивоване тим, що відповідач як страховик винної у ДТП особи, зобов`язаний відшкодувати завдані збитки третій особі (позивачу) в обсязі, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та відповідно до договору страхування, укладеному з особою, що застрахувала свою цивільно-правову відповідальність.

Не погодившись із вказаним рішенням, приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції під час визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, неправильно застосував до спірних правовідносин положення п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» та дійшов помилкового висновку про те, що розмір шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у спірних правовідносинах, має визначатися з урахуванням податку на додану вартість.

У відповідності до ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 ст. 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову не менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи із зазначених правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2019 у справі № 910/17597/18 відкрито апеляційне провадження у даній справі; розгляд апеляційної скарги приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2019 у справі № 910/17597/18 здійснюватиметься у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

24.12.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" надійшов відзив на апеляційну скаргу по справі № 910/17597/18, відповідно до якого позивач просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2019 у справі № 910/17597/18 залишити без змін.

27.12.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

28.12.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" надійшла відповідь щодо відзиву на апеляційну скаргу.

09.01.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" надійшли заперечення на відповідь на відзив на апеляційну скаргу по справі № 910/17597/18.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 у справі № 910/17597/18 відмовлено у задоволенні клопотання приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" про розгляд справи в судовому засідання з повідомленням сторін за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2019 у справі № 910/17597/18.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки про ДТП та постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 26.01.2018 у справі № 752/1077/18, 08.01.2018 ОСОБА_1 в місті Києві по вул. Антоновича, 174-А, керуючи автомобілем "Тайота", д.н.з. НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції, не впорався з керуванням, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем "Мітсубіші" д.н.з. НОМЕР_2 , який був припаркований, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів, завдавши матеріальних збитків.

Так, постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 26.01.2018 у справі № 752/1077/18 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Відтак, внаслідок зазначеної вище ДТП було пошкоджено автомобіль "Мітсубіші" д.н.з. НОМЕР_2 .

Разом з тим, пошкоджений автомобіль був застрахований позивачем на підставі договору добровільного страхування № 06-GR/01-044-01614 від 10.03.2017.

Відповідно до рахунку № 13 від 08.02.2018, вартість відновлювального ремонту автомобіля "Мітсубіші" д.н.з. НОМЕР_2 у ДТП склала 29 710,00 грн.

Зі страхового акту № СТ/18/0005 від 03.04.2018 вбачається, що позивачем встановлено факт настання страхового випадку та вирішено виплатити страхове відшкодування на загальну суму 29 710,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначені кошти в розмірі 29 710,00 грн позивачем були виплачені, що підтверджується платіжним дорученням № ID-104662 від 12/04/2018 (а.с. 64, т.1).

Проте, відповідачем частково було сплачено позивачу страхове відшкодування на суму 19 855,11 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 16268 від 07.08.2019, яке наявне у матеріалах справи № 910/17597/18 (а.с. 68, т. 1).

Відповідно до висновку експертів за результатами проведення комісійної автотоварознавчої експертизи № 15684/19-56/15685/19-54 від 31.07.2019, яка була проведена на підставі ухвали Господарського суду міста Києва від 06.05.2019, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "Мітсубіші" д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок пошкодження автомобіля у ДТП, станом на 08.01.2018, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, складає 21 409,06 грн.

Приписами ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З матеріалів справи вбачається, що транспортним засобом - автомобілем "Тайота", д.н.з. НОМЕР_1 , який спричинив ДТП та заподіяв збитки автомобілю "Мітсубіші" д.н.з. НОМЕР_2 , керував ОСОБА_1 .

Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Отже, враховуючи зміст вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципу вини.

Оскільки, вина особи, яка керувала автомобілем "Тайота", д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 встановлена у судовому порядку, відтак, ОСОБА_1 є особою, відповідальною за збиток, заподіяний автомобілю "Мітсубіші" д.н.з. НОМЕР_2 в результаті пошкодження цього автомобіля при ДТП.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Приписами статті 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до договору (полісу) № AK/6947589 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідач взяв на себе зобов`язання відшкодувати шкоду заподіяну, зокрема, майну третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу автомобіля "Тайота", д.н.з. НОМЕР_1 і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди.

Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Разом з тим, відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відтак, відповідач як страховик винної у ДТП особи, зобов`язаний відшкодувати завдані останньою збитки третій особі (у цьому випадку - позивачу) в обсязі, визначеному Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та відповідно до договору страхування, укладеному з особою, що застрахувала свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Разом з тим, посилання відповідача на те, що останнім було виплачено страхове відшкодування в повному розмірі спростовується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: висновком експертів за результатами проведення комісійної автотоварознавчої експертизи № 15684/19-56/15685/19-54 від 31.07.2019 за яким вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "Мітсубіші" д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок пошкодження автомобіля у ДТП, станом на 08.01.2018 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, складає 21 409,06 грн (без урахування ПДВ) та платіжним дорученням № 16268 від 07.08.2019 за яким відповідачем частково було сплачено позивачу страхове відшкодування на суму 19 855,11 грн.

Отже, відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про те, що шкоду автомобілю "Мітсубіші" д.н.з. НОМЕР_2 було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, а також не надав доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди в повному розмірі на користь власника зазначеного автомобіля.

Таким чином, суд першої інстанції, належним чином оцінивши всі доводи сторін у даній справі прийшов до вірного висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем, а тому, враховуючи те, що розмір збитків розраховується, виходячи із вартості матеріального збитку, в межах ліміту відповідальності (100 000,00 грн) передбаченого договором (полісом) № AK/6947589 та франшизи у розмірі 0,00 грн, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо доводів наведених у апеляційній скарзі, то слід зазначити наступне.

Як вбачається із висновку експертів за результатами проведення комісійної автотоварознавчої експертизи № 15684/19-56/15685/19-54 від 31.07.2019 визначено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Мітсубіші» д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок пошкодження автомобіля у ДТП, станом на 08.01.2018, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, могла складати 21 409,06 грн.

Водночас, факт включення або не включення ПДВ до визначеної суми залежить від форми оподаткування суб`єктів господарської діяльності, які надають послуги з проведення ремонту КТЗ, реалізації складових і матеріалів тощо.

Отже, до суми матеріального збитку, судовим експертом не було включено суму ПДВ, відтак, доводи скаржника є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, в тому числі висновком комісійної автотоварознавчої експертизи.

Інші твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 28.10.2019 у справі № 910/17597/18 та у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржником не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.

За встановлених обставин, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що Господарським судом міста Києва при ухваленні оскаржуваного рішення правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з`ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідно до приписів статті 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2019 у справі № 910/17597/18 залишити без змін.

3. Справу № 910/17597/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова