Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2020 р. м. Житомир Справа № 906/870/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

секретар судового засідання: Малярчук Р.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Філоненко А.В.

від відповідача: Шадура А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ландтех"

до Фізичної особи-підприємця Шадури Антона Олександровича

про стягнення 89 738,31 грн

ТОВ "Ландтех" звернулось до господарського суду Житомирської області з позовом до ФОП Шадура Антона Олександровича про стягнення 89 738,31 грн, з яких 79 625,73 грн основної заборгованості, 2 150,01 грн пені, 7 962,57 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення умов укладеного між сторонами договору № ЛТ10836/СВ/100 про надання послуг технічного сервісу від 15.06.2018, відповідач не виконав свої зобов`язання по оплаті наданих послуг, в результаті чого утворилась заборгованість, яка є предметом спору.

Ухвалою суду від 23.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 906/870/19 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін і призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 22.10.2019.

02.10.2019 до суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог № 717 від 30.09.2019. В даній заяві, зазначено, що у зв`язку з частковим погашенням відповідачем заборгованості, проведенням 10.09.2019 часткової оплати за надані послуги, а саме основного боргу у сумі 39551,73грн Товариство з обмеженою відповідальністю "Ландтех" зменшує та уточнює суму позовних вимог та просить стягнути з Фізичної особи-підприємця Шадури Антона Олександровича - 50186,58грн., з яких 22999,85 грн. - основна заборгованість, 2150,01 грн. - пеня та 7962,57 грн. - штраф.

08.11.2019 від позивача до суду надійшла уточнена заява №758 від 05.11.2019 про зменшення позовних вимог, в якій зазначено, що в поданій заяві від 30.09.2019 про зменшення позовних вимог було невірно визначено суму основної заборгованості.

Таким чином, з урахуванням поданих уточнень, позивач просить стягнути з відповідача 50 186,58 грн, з яких 40 074,00 грн основна заборгованість, 2 150,01 грн пеня, 7 962,57 грн штраф.

Судом прийнята до розгляду заяву про зменшення розміру позовних вимог та вирішується спір виходячи з нової ціни позову.

Відповідно до ухвали від 12.12.2019 суд перейшов до розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження.

08.01.2020 від позивача до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи, в якому зазначено, що у зв`язку з тим, що відповідач 12.12.2019 в судовому засіданні заявив про не оплату послуг через помилку в наданому йому рахунку № 17944 від 21.06.2018, а саме в моделі комбайну, який ремонтувався, позивач виправив помилку та 13.12.2019 направив рахунок № 17944 від 21.06.2018 та акт виконаних робіт № 8730 від 30.06.2018 на адресу відповідача. Докази наведеного позивач просить долучити до матеріалів справи. Також, позивач звертає увагу на те, що відповідач коли здійснював часткову оплату послуг 10.09.2019 оплатив саме рахунок № 17944.

08.01.2020 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

08.01.2020 відповідачем подано до суду супровідний лист від 26.12.2019, направлений ним на адресу позивача, із зауваженнями щодо рахунку № 17944 від 21.06.2018 та щодо акту виконаних робіт № 8730 від 30.06.2018.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

В судовому засіданні відповідач не заперечував щодо часткового погашення вартості виконаних позивачем робіт, але письмового відзиву суду не надав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

15.06.2018 між ТОВ "Ландтех" (виконавець/позивач) та ФОП Шадура А.О. (замовник/відповідач) укладено договір № ЛТ10836/СВ/100 про надання послуг технічного сервісу.

Відповідно до п. 1.3 договору, виконавець зобов`язується надати погоджені сторонами послуги, а замовник оплатити їхню вартість у терміни, визначені цим договором та згідно рахунків.

Виконавець зобов`язується надати послуги по ремонту техніки в узгоджений строк за умови наявності всіх необхідних запасних частин і матеріалів, та після отримання попередньої оплати від замовника згідно наданого рахунку, а при їх відсутності - здійснити замовлення та погодити кінцевий термін виконання робіт ( п. 1.7 договору).

На підтвердження факту надання послуг по даному договору, представник замовника підписує робочу картку сервісного інженера відразу після виконання робіт, що є документом прийняття робіт і підтвердження замовником виконаних робіт. Сторони домовились, що робочу картку сервісного інженера завіряти печаткою не обов`язково, достатнім є підпис уповноваженого представника замовника ( механіка, головного інженера, інженера тощо) ( п. 1.9 договору).

В п. 1.10 договору зазначено, що замовник самостійно призначає/уповноважує представника, який приймає виконані виконавцем роботи, підписавши робочу картку. Для цього може бути видано замовником копію наказу про призначення, довіреність або згідно переліку уповноважених осіб замовника, що додається до даного договору.

У разі, якщо замовник не повідомив виконавця ( не надав вказаних в п. 1.10 документів) про уповноважену особу або уповноважена замовником особа відсутня на місці надання послуг, робота може бути прийнята будь-яким працівником замовника, який знаходиться на місці виконання робіт. Виконавець не зобов`язаний перевіряти повноваження цього представника замовника. Якщо присутня особа відмовляється від підписання картки, представник виконавця запрошує/викликає керівника або головного інженера замовника, час їх очікаванння рахується як продовження виконання робіт та входить в загальну оплату ( п. 1.11 договору).

В п. 1.12 сторони передбачили, що по факту виконання робіт, на підставі робочої картки, виконавець складає та направляє замовнику акт виконаних робіт. Замовник повинен підписати та повернути акт виконаних робіт (особою, уповноваженою для цього і завірений круглою печаткою замовника) виконавцю не пізніше, ніж через 7-м календарних днів з дня отримання його від виконавця. В разі, якщо протягом цього терміну виконавець не отримає підписаний акт виконаних робіт від замовника, або обґрунтованого письмового зауваження до цього акту та/або виконаних робіт, роботи вважаються прийнятими замовником у повному обсязі та без зауважень. Акт вважається затверджений замовником, а вказані в ньому послуги підлягають оплаті в повному розмірі та сумі вказаній в акті. При цьому, виконавець має право підписати акт в односторонньому порядку.

В п. 2.1 договору вартість години роботи одного фахівця і вартість виїзду сервісної служби виконавець має право збільшувати в односторонньому порядку протягом календарного року залежно від ринкової ситуації, ціни на ПММ, послуги і т.п. попередньо повідомивши про це замовника в будь-якій формі ( в тому числі інформаційним повідомленням в усній формі чи по електронній пошті).

Сума за надані послуги та витрачені матеріали вказується виконавцем в рахунках на оплату ( п. 2.2 договору).

Відповідно до п. 2.5 договору за надані виконавцем послуги за цим договором замовник сплачує виконавцю суму, зазначену в рахунку на оплату, на розрахунковий рахунок виконавця на умовах 100% попередньої оплати.

Виконавець на свій розсуд може надати послуги без 100% попередньої оплати. В цьому випадку оплата здійснюється по факту надання послуг згідно виставленого рахунку впродовж трьох банківських днів з дня отримання його від виконавця ( п. 2.6 договору).

В п. 4.1 зазначено, що договір вважається укладеним з моменту його підписання і засвідчення печатками та є дійсним до 31 грудня 2018 року, але в будь-якому випадку, до повного виконання сторонами своїх обов`язків. Договір може бути продовженим за погодженням сторін на більш тривалий термін.

На виконання умов договору позивачем були надані відповідачу послуги з ремонту техніки, а саме:

- 18.06.2018 проведено діагностика та ремонт комбайну (модель: комбайн зернозбиральний 9680 WTS) ремонт електропроводки, замінено плату електропроводки мастило гідравлічне трансмісійне;

- 21.06.2018 проведено діагностика та ремонт комбайну (модель: комбайн зернозбиральний 9780 СTS) замінено контролер електричний, мастило гідравлічне трансмісійне.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи робочими картками сервісного спеціаліста № 18785 від 18.06.2018 та № 17944 від 21.06.2018 підписаними представником відповідача без зауважень.

Як вбачається з позовної заяви на підставі робочих карток позивачем були складені та направлені відповідачу акти виконаних робіт № 8730 на суму 62 551,58 грн та 8731 на суму 17 074,15 грн від 30.06.2018, які в порушення умов договору останній не повернув.

Також, позивачем була направлена відповідачу вимога № 47 від 07.02.2019 про сплату наданих позивачем послуг з ремонту на загальну суму 79 625,73 грн.

Разом з вказаною вимогою, позивачем було направлено відповідачу рахунки на оплату № 18785 від 18.06.2018 на суму 17 074,15 грн та № 17944 від 21.06.2018 на суму 62 551,58 грн.

Відповідно з рекомендованого повідомлення про вручення вимогу з додатками відповідач отримав 16.02.2019.

В п. 2.6 договору зазначено, що виконавець на свій розсуд може надати послуги без 100% попередньої оплати. В цьому випадку оплата здійснюється по факту надання послуг згідно виставленого рахунку впродовж трьох банківських днів з дня отримання його від виконавця.

Отже, відповідно до умов договору, відповідач зобов`язаний оплатити отримані від позивача 16.02.2018 рахунки впродовж трьох банківських днів тобто до 20.02.2019.

Однак, розрахунок відповідач в установлений договором строк не провів, в результаті чого утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 79 625,73 грн.

12.07.2019 позивачем повторно була направлена на адресу відповідача претензія від 11.07.2019 № 545 з вимогою погасити заборгованість за договором № ЛТ10836/СВ/100 у розмірі 79 625,73 грн. Разом з претензією відповідачу повторно направлені рахунки на оплату від 18.06.2018 та від 21.06.2018.

В гарантійному листі від 23.07.2019 адресованого позивачу, відповідач підтвердив факт надання позивачем послуг технічного сервісу 18.06. та 21.06.2018 по ремонту зернозбирального комбайну на суму 79 625,73 грн. Також, в даному листі відповідач висловив намір у зв`язку з відсутністю потреби повернути позивачу контролер електричний вартістю 40 074,31 грн згідно рахунку № 17944 від 21.06.2018 та гарантував погасити іншу частину заборгованості у розмірі 39 541,42 грн до 01.09.2019.

30.07.2019 за № 574 позивачем була направлена відповідачу відповідь на гарантійний лист, в якій зазначено, що контролер електричний був встановлений на комбайні зернозбиральному в процесі проведення ремонтних робіт в червні 2018 і з того часу минуло більше року, тому відповідно до ЗУ "Про захист прав споживачів" він поверненню не підлягає.

10.09.2019 відповідачем в рахунок погашення заборгованості за рахунком на оплату № 17944 було перераховано позивачу 39 551,73 грн, що підтверджується банківською випискою долученою до матеріалів справи.

Отже, на день розгляду справи, заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги склала 40 074,00 грн.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, визначеному договором.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки доказів належної сплати вартості послуг відповідач суду не надав, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з ФОП Шадури А.О. заборгованості у сумі 40 074,00 грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Крім основного боргу, за прострочення зобов`язання позивач просив стягнути з відповідач пеню у сумі 2 150,01 грн, нараховану за період з 23.07.2019 по 19.08.2019.

Відповідно до ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня ( ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань") .

Як вбачається із договору, у пункті 5.3 сторони домовились, що замовник несе відповідальність за прострочення з оплатою вартості послуг, сплачуючи виконавцеві пеню в розмірі 0,1% від вартості не оплачених робіт ( простроченого платежу) за кожен день прострочення.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін (п. 2.5 Постанови Пленуму від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Як було встановлено судом, відповідач зобов`язаний оплатити отримані від позивача рахунки до 20.02.2019, тобто періодом за який можливо нараховувати пеню у відповідності до ст. 232 ГК України є період з 21.02.2019 по 21.08.2019.

У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Відповідно до розрахунку, проведеного судом, в межах періоду нарахування заявленого позивачем та з урахуванням положень Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", у якому зазначено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня встановлено, що розмір пені складає 2 076,81 грн.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення 7 962,57 грн штрафу.

В п. 5.3 договору зазначено, що у випадку не оплати заявником виконаних робіт понад 15-ть календарних днів, останній додатково сплачує штраф у розмірі 10% від суми боргу.

Перевіривши розрахунок позивача, суд вважає його арифметично правильним та обґрунтованим.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Крім того, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На усні заперечення відповідача щодо позову, в частині його обов`язку з оплати рахунку позивача № 17944 від 21.06.2018, в якому невірно зазначена модель комбайна по якому надавались послуги по ремонту, суд зазначає наступне.

Дійсно, в рахунку на оплату № 17944 від 21.06.2018 на суму 62 551,58 грн, невірно зазначена модель зернозбирального комбайну по якому позивачем надавались послуги по ремонту. Так, в робочій картці сервісного спеціаліста № 17944 від 21.06.2018, підписаної представниками сторін, зазначено, що позивачем надані послуги по ремонту зернозбирального комбайну модель 9780 CTS, а в рахунку на оплату зазначена модель 9680WTS. Однак, як підтверджується матеріалами справи, перелік послуги по ремонту комбайну зазначений в рахунку № 17944 від 21.06.2018 відповідає переліку наданих послуг, що відображений у робочій картці сервісного спеціаліста № 17944. В гарантійному листі відповідача від 23.07.2019, останній підтвердив факт надання позивачем послуг технічного сервісу проведеного 18.06. та 21.06.2018. Крім того, з банківської виписки, долученої до матеріалів справи, вбачається, що відповідачем була проведена часткова оплата саме по рахунку № 17944. Отже, помилка у зазначенні моделі комбайну, по якому проводився ремонт, не звільняє позивача від обов`язку з оплати прийнятих ним від позивача послуг.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення 40 074,00 грн боргу, 7 962,57 грн штрафу, 2 076,81 грн пені. В іншій частині позову суд відмовляє в задоволенні.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно задоволених вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Шадури Антона Олександровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ландтех" (25002, Кіровоградська область, м. Кропивницький, Кіровський р-н, вул. Ельворті, 7, офіс 425, ) - 40 074,00 грн боргу, 7 962,57 грн штрафу, 2 076,81 грн пені, 1 918,20 грн судового збору.

3. В іншій частині відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 12.02.20

Суддя Маріщенко Л.О.

Віддрукувати:

1- в справу

2-3 - сторонам ( рек. з повід.)