ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2020 р. Cправа № 902/797/16

Господарський суд Вінницької області в складі: головуючий суддя Тісецький С.С., секретар судового засідання Поцалюк Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали

за заявою: арбітражного керуючого (ліквідатора фізичної особи - підприємця Кравчука Василя Івановича) - Гонти Оксани Анатоліївни ( АДРЕСА_1 / АДРЕСА_2 )

до: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 )

до: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 )

про визнання недійсними правочинів, витребування майна, визнання права власності на майно

в межах справи № 902/797/16

за заявою: Головного управління ДПС у Вінницькій області (; вул.Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028)

до: Фізичної особи - підприємця Кравчука Василя Івановича ( АДРЕСА_5 , код НОМЕР_1 )

про визнання банкрутом

за участю представників:

від арбітражного керуючого (ліквідатора) Гонти О.А.: Кучерява І.П., за ордером

від відповідача 1 - Марамона Г.В.: Оськін Ю.В., за ордером

від відповідача 2 - ОСОБА_2 : Зажирко Ю.Д., за довіреністю

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа № 902/797/16 про банкрутство ФОП Кравчука Василя Івановича.

Провадження у даній справі перебуває на стадії ліквідаційної процедури боржника.

Так, ухвалою суду від 25.11.2019 року продовжено строк ліквідаційної процедури банкрута та повноважень арбітражного керуючого (ліквідатора) Гонти О.А. по справі до 26.05.2020 року та призначено справу до розгляду на 26.05.2020 року.

Окрім того, ухвалою суду від 17.07.2019 року (суддя Лабунська Т.І.) було відкрито провадження з розгляду заяви арбітражного керуючого (ліквідатора) ФОП Кравчука Василя Івановича - Гонти Оксани Анатоліївни до Марамона Геннадія Васильовича, до ОСОБА_2 про визнання недійсними правочинів, витребування майна, визнання права власності на майно, в межах справи № 902/797/16; ухвалено розгляд заяви здійснювати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання з розгляду заяви в межах справи № 902/797/16 призначено на 12.08.2019 року.

Водночас, ухвалою суду від 14.08.2019 року (суддя Тісецький С.С.) прийнято до провадження заяву арбітражного керуючого (ліквідатора) ФОП Кравчука Василя Івановича - Гонти Оксани Анатоліївни № 02-31/402 від 11.07.2019 року (вх. № 02.1-36/423/19) до ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про визнання недійсними правочинів, витребування майна, визнання права власності на майно в межах справи № 902/797/16.

В подальшому, ухвалами суду відкладалося підготовче засідання щодо розгляду вищевказаної заяви.

Поряд з цим, ухвалою суду від 24.12.2019 року було закрито підготовче провадження та призначено заяву арбітражного керуючого (ліквідатора) ФОП Кравчука В.І. - Гонти О.А. № 02-31/402 від 11.07.2019 року (вх. № 02.1-36/423/19) до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсними правочинів, витребування майна, визнання права власності на майно в межах справи № 902/797/16 до судового розгляду по суті на 03.02.2020 року.

Разом з тим, ухвалою суду від 03.02.2020 року відкладено розгляд справи по суті з розгляду зазначеної вище заяви в межах справи № 902/797/16 на 20.02.2020 року.

На визначену дату - 20.02.2020 року в судове засідання з`явилися представники заявника та відповідачів.

В ході розгляду поданої заяви по суті, представник арбітражного керуючого підтримала відповідну заяву в повному обсязі.

Представник відповідача 1 позовні вимоги не визнав та підтримав позицію, викладену у поданому письмовому відзиві.

Представник відповідача 2 вказав, що вважає заяву арбітражного керуючого безпідставною та заперечив щодо вимог, викладених у ній.

Заслухавши пояснення представників сторін, оглянувши матеріали заяви, надавши юридичну оцінку поданих до справи доказів, суд встановив наступне.

Відповідно до змісту заяви № 02-31/402 від 11.07.2019 року, остання мотивована тим, що 21.02.2011 року між ПАТ "Златобанк" (Банк) та ФОП Кравчуком В.І. (Позичальник) було укладено кредитний договір № 25/11-KL (далі - основний договір) за умовами якого Банк надає Позичальнику кредитні кошти у формі кредитної лінії для поповнення обігових коштів.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним основним договором, того ж дня між ФОП Кравчуком В.І. (Іпотекодавець) та ПАТ "Златобанк" (Іпотекодержатель) було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою В.О. та зареєстрований в реєстрі за № 133 (далі - іпотечний договір), предметом якого є належні ФОП Кравчуку В.І. на праві власності:

- нежитлові будівлі і споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею 965,0 кв.м;

- земельна ділянка, загальною площею 0,9792 га з цільовим призначенням - для промислового використання, розташована за адресою: АДРЕСА_6 , кадастровий номер :01:006:0115.

19.08.2016 року між ПАТ "Златобанк" (Первісний Іпотекодержатель) та ТОВ "УМ Факторинг" (Новий Іпотекодержатель) було укладено договір відступлення права вимоги за Іпотечним договором № 133 від 21.02.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І. та зареєстрований в реєстрі за №667. Вказаний договір нібито було укладено на підставі ст. 24 Закону України "Про іпотеку" у зв`язку з тим, що між Новим Іпотекодержателем та Первісним Іпотекодержателем укладено договір відступлення права вимоги № У-25/11-KL від 19.08.2016 року за основним договором (п. 1.2).

В свою чергу, 25.08.2016 року між ТОВ "УМ Факторинг" (Первісний Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Новий Іпотекодержатель) було укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором № 133 від 21.02.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І. та зареєстрований в реєстрі за № 691. Вказаний договір також було укладено на підставі ст. 24 Закону України "Про іпотеку" у зв`язку з тим, що між Новим Іпотекодержателем та Первісним Іпотекодержателем укладено договір відступлення права вимоги № УМ-25/11- KL від 25.08.2016 року за основним договором (п. 1.2).

Згідно Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна (додаються), скориставшись умовами іпотечного договору та приписами Закону України "Про іпотеку", 12.09.2016 року ОСОБА_1 вчинив односторонні правочини, зареєструвавши за собою право власності на:

- нежитлові будівлі і споруди загальною площею 2 224,6 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 6;

- земельну ділянку, загальною площею 0,9792 га, кадастровий номер :01:006:0115, з цільовим призначенням - для промислового використання, розташована за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 06.

Тобто, було реалізовано іпотечне застереження, передбачене відповідними розділами іпотечного договору, укладеного з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище основним договором.

В подальшому, вказані вище об`єкти нерухомого майна були відчужені ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 Миколи ОСОБА_4 згідно відповідних договорів купівлі-продажу, посвідчених 31.01.2017 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Ларисою Сергіївною, а саме: договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого в реєстрі за № 59, та договору купівлі - продажу земельної ділянки, зареєстрованого в реєстрі за № 60.

Разом з тим, відповідно до Постанови Верховної Ради України "Про зміну і встановлення меж міста Вінниця і Вінницького району Вінницької області" від 13.05.2015 року № 401-VIII було змінено межі міста Вінниця, а саме: збільшено територію міста на 4448,97 га за рахунок частини територій сільських та селищних рад.

Рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради № 1663 від 30.07.2015 року доповнено перелік назв вулиць, проспектів, бульварів, провулків, площ м. Вінниці, які увійшли у межі міста Вінниці, відповідно до Постанови Верховної Ради України "Про зміну і встановлення меж міста Вінниця і Вінницького району Вінницької області" від 13.05.2015 року № 401-VIII, за рахунок земель Агрономічної сільської ради, Бохоницької сільської ради, Вінницько-Хутірської сільської ради, Луко-Мелешківської сільської ради, Стадницької сільської ради, Стрижавської селищної ради, Якушинецької сільської ради.

З урахуванням викладеного, попередня адреса розташування вказаних вище об`єктів нерухомого майна: АДРЕСА_7 .

Таким чином, як вбачається з актуальної Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (додається) станом на сьогоднішній день власником вказаних нежитлових будівель і споруд (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 6) та земельної ділянки (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 06), що розташовані за адресою: АДРЕСА_6 , є ОСОБА_2 .

Внаслідок вказаних дій, вчинених, на думку арбітражного керуючого, з грубим порушенням норм чинного законодавства України, ОСОБА_5 було незаконно позбавлено права власності на вказані вище об`єкти нерухомого майна, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_6 .

Зокрема, арбітражний керуючий, посилаючись на наведені у заяві приписи законодавства, вказує, що набуття ОСОБА_1 права власності на об`єкти нерухомого майна (нежитлових будівель і споруд та земельної ділянки), що розташовані за адресою: АДРЕСА_6 , є односторонніми правочинами у розумінні приписів ст. 202 ЦК України, за якими задоволено вимоги іпотекодержателя.

Водночас, з укладенням договору відступлення права вимоги від 25.08.2016 року за основним договором відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою - ТОВ "УМ Факторинг", що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу - ОСОБА_1 , який не є юридичною особою та фінансовою установою, а тому, в силу вказаних у заяві приписів чинного законодавства України, не може бути належним правонаступником кредитодавця за основним договором.

Також, відповідно, ні фізична, ні юридична особа, якщо вона не є банком або іншою фінансовою установою, не можуть бути іпотекодержателями за договором іпотеки, який забезпечує виконання зобов`язання за кредитним договором, оскільки, згідно ст. 3 Закону України "Про іпотеку", іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Таким чином, з огляду на викладене, ОСОБА_1 , на переконання заявника, не може бути належним правонаступником іпотекодержателя за іпотечним договором.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи № 902/797/16 про банкрутство ФОП Кравчука В.І., під час розгляду заяви ОСОБА_1 б/н від 04.11.2016 року (вх. № 06-54/193/16 від 04.11.2016 року) про визнання грошових вимог до боржника господарськими судами взагалі було встановлено відсутність доказів переходу права вимоги за основним договором до заявника, починаючи від першого кредитора. У зв`язку з чим, ухвалою Господарського суду Вінницької області від 08.02.2017 року у справі № 902/797/16 в задоволенні вказаної заяви ОСОБА_1 було відмовлено повністю (вказана ухвала була залишена без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 03.05.2017 року та постановою Вищого господарського суду України від 05.12.2017року).

Таким чином, викладене дає підстави сумніватися, що договір відступлення права вимоги за основним договором взагалі коли-небудь укладався.

При цьому, ОСОБА_1 , звертався до Господарського суду Вінницької області з вказаною вище заявою від 04.11.2016 року вже після того, як 12.09.2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено записи про набуття ним права власності на предмети іпотеки за іпотечним договором, укладеним з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище основним договором (а саме, на нежитлові будівлі і споруди та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_6 ).

Враховуючи викладене, з огляду на приписи ч. 3 ст. 512 та ст. 1054 ЦК України, ОСОБА_1 не мав жодних правових підстав укладати вказані вище договори відступлення прав вимог від 25.08.2016 року.

А тому, відповідно до ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 236 ЦК України, договір відступлення права вимоги за основним договором є таким правочином, що не породжує жодних правових наслідків з моменту його вчинення.

В свою чергу, враховуючи приписи ст. 3 Закону України "Про іпотеку", недійсність договору про відступлення права вимоги за основним договором тягне недійсність договору про відступлення права вимоги і за іпотечним договором, який також не породжує жодних правових наслідків з моменту його вчинення.

Тобто, ні право вимоги за основним договором, ні право вимоги за іпотечним договором до ОСОБА_1 , на думку заявника, не перейшло.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, 12.09.2016 року на підставі незаконних правочинів, безпідставно було вчинено односторонні правочини, за якими незаконно задоволено вимоги іпотекодержателя, внаслідок чого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено записи про набуття ОСОБА_1 права власності на оспорюване нерухоме майно.

Поряд з цим, у зв`язку із недійсністю односторонніх правочинів, вчинених ОСОБА_1 , у ОСОБА_2 відсутні правові підстави для набуття права власності на спірні об`єкти нерухомого майна.

Тобто, вказані вище об`єкти нерухомого майна, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_6 , вибули з володіння власника - ОСОБА_5 за недійсними правочинами поза його волею.

Беручи до уваги недійсність односторонніх правочинів, вчинених ОСОБА_1 , незаконність перебування спірних об`єктів нерухомого майна у володінні ОСОБА_2 , факт вибуття спірних об`єктів нерухомого майна з володіння ОСОБА_5 поза його волею, на переконання заявника, у цьому випадку належним способом захисту порушених майнових прав ОСОБА_5 є витребування спірного майна у ОСОБА_2 .

Крім того, нежитлові будівлі і споруди та земельна ділянка, що розташовані за адресою: АДРЕСА_6 , мають бути повернені їх законному власнику - ОСОБА_5 шляхом визнання його права власності на ці об`єкти нерухомого майна.

Також, повернення вказаного нерухомого майна до ліквідаційної маси ФОП Кравчука В.І. та його реалізація в процесі ліквідаційної процедури надасть можливість спрямувати одержані від реалізації кошти на задоволення вимог кредиторів.

Враховуючи викладене, заявник просить суд : визнати недійсними односторонні правочини, вчинені ОСОБА_1 , шляхом оформлення права власності на оспорюване нерухоме майно; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 зазначені вище об`єкти нерухомого майна; визнати право власності ОСОБА_5 на оспорювані об`єкти нерухомого майна.

Водночас, згідно відзиву представника відповідача 2 (поданий до суду 06.11.2019 року) б/н від 04.11.2019 року, надано такі пояснення.

20.09.2016 року Господарським судом Вінницької області було порушено провадження у справі за заявою Вінницької об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області від 15.09.2016 року про порушення провадження у справі про банкрутство фізичної особи - підприємця Кравчука., який 16.10.2016 року був визнаний банкрутом.

Згідно з ст. 42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", майнові активи (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури включаються до складу ліквідаційної маси.

Таким чином, на час відкриття процедури банкрутства відносно ОСОБА_5 майно, що визначено даною заявою, не належало на праві власності ОСОБА_5 ..

Відтак, зазначені об`єкти нерухомості не входять до складу ліквідаційного майна. Власниками даного майна були і є інші особи, які набули на нього право власності у визначеному законом порядку на підставі укладених правочинів, а їх право власності було зареєстровано органами державної реєстрації, як правомірне.

Крім того, спірне майно в 2011 р. власником ОСОБА_5 , за власною волею, було передано за договором іпотеки в рахунок забезпечення взятих ним зобов`язань за кредитним договором.

З огляду на наведене, "заявник арбітражний керуючий Гонта О.А. - ліквідатор ФОП Кравчука В.І.", на думку відповідача 2 є неналежним позивачем.

Також, всупереч вимогам п. 5 ч. 3 ст. 162 ГПК, заява не містить обґрунтування, викладених вимог, відсутнє зазначення доказів на їх підтвердження.

Разом з тим, ОСОБА_5 , уклавши договір іпотеки даного майна, здійснив своє волевиявлення, передавши в забезпечення виконання своїх грошових зобов`язань (отриманий кредит) належну йому власність (п.1.1 договору іпотеки).

Відтак, Позивач, уклавши договір іпотеки, тим самим погодив й те, що на це майно може бути звернено стягнення у визначеному умовами іпотечного договору порядку, тобто, взяв на себе ризик звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання ним своїх зобов`язань.

Крім того, в тексті заяви взагалі відсутнє визначення правової підстави.

Також, на думку відповідача 2, безпідставним є посилання на вимоги ст. 1054 ЦК України щодо визначення кола осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитному договорі. Адже дана норма, як і інші норми, регулюють правовідносини у сфері надання кредитів банками та фінансовими установами, і, не регулює відносини щодо заміни кредитора у зобов`язанні (передання прав за правочином, шляхом відступлення права вимоги).

При цьому, безпідставною є вимога щодо "витребування" належних ОСОБА_2 об`єктів нерухомого майна, правомірно набутих на підставі двосторонніх, оплатних договорів купівлі-продажу, у відповідності до вимог правових норм, у попереднього законного власника - ОСОБА_1 ..

Так, згідно з договорами купівлі продажу від 31.01.2017 року, укладеними з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , є законним власником земельної ділянки, площею 0,9792 га, та розташованих на ній нежитлових будівель і споруд, загальною площею 2 224,6 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_6 .

Вартість, визначена за договором, сплачена продавцеві в повному обсязі, про що свідчить запис в тексті договору.

Зазначені об`єми нерухомості (земельна ділянка, нежитлові будівлі і споруди) були публічно вставлені у продаж на сайтах агенцій нерухомості. Таким чином, інформація ріелтора та пропозиція продажу була цілком публічною, про що свідчать документи.

В подальшому, з попереднім власником об`єкту - ОСОБА_1 , після досягнення домовленості з усіх істотних обставин у приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Л.С. було укладено і нотаріально посвідчено вищевказані договори купівлі-продажу земельної ділянки, а також об`єктів нерухомості.

Даний договір укладений письмово, оформлений та посвідчений нотаріусом після перевірки нотаріусом всіх поданих документів, в т.ч. тих, що підтверджують наявність та законність набуття права власності продавця, що закріплено в тексті угоди (п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4 договору).

Право власності ОСОБА_2 на дані об`єкти зареєстровано у відповідності до законодавства.

Після укладання договорів 31.01.2017 року, об`єкти нерухомості реально були передані колишнім власником (тобто всі документи, ділянка, будівлі).

З того часу, ОСОБА_2 законно, відкрито володіє і використовує дане майно, вкладено значні кошти в його реконструкцію та перебудову згідно з виконаною проектно-кошторисною документацією, налагоджено виробництво, де працюють співробітники, об`єкт охороняється тощо.

Таким чином, вищевказані фактичні обставини свідчать, що до придбання ОСОБА_2 даної нерухомості, ще в 2011 р., ОСОБА_5 , добровільно передав права на майно іпотекодержателю, з послідуючим переходом права новому власнику - ОСОБА_1 ..

Сплачені за договором купівлі-продажу грошові кошти направлені на погашення кредитного боргу за відповідними договорами, що були укладені ОСОБА_5 ..

Аналогічний cпip розглядався у Вінницькому міському суді за позовом ОСОБА_5 , і у позові про витребування майна було відмовлено. Рішення суду набуло законної сили.

На підставі вищенаведеного, відповідач 2 просить відмовити у заяві арбітражного керуючого Гонти О.А. у даній справі.

Відповідно до відповіді арбітражного керуючого Гонти О.А. № 02-31/659 від 29.11.2019 року на відзив представника відповідача 2, повідомлено наступні обставини.

Постановою Господарського суду Вінницької області від 10.10.2016 року по справі №902/797/16 Фізичну особу-підприємця Кравчука Василя Івановича визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 17.09.2018 року у справі №902/797/16 ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Гонту Оксану Анатоліївну.

Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (який діяв до 21 жовтня 2019 року) на ліквідатора покладалась низка обов`язків.

Зокрема, у відповідності до ч. 2 ст. 41 вказаного Закону про банкрутство, поряд з іншими, на ліквідатора було покладено повноваження щодо формування ліквідаційної маси, вжиття заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; продажу майна банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом.

Поряд з цим, вказаною статтею було встановлено, що ліквідатор з дня свого призначення виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута. А відповідно до ч. 1 ст. 98 Закону про банкрутство, арбітражному керуючому (ліквідатору) надавалось право звертатися до господарського суду у випадках, передбачених цим Законом.

Так, як зазначено Заявником у своїй заяві № 02-31/402 від 11.07.2019 року, в ході виконання повноважень ліквідатора ФОП Кравчука В.І., арбітражному керуючому стало відомо, що внаслідок певних дій, вчинених з грубим порушенням норм чинного законодавства України, ОСОБА_5 було незаконно позбавлено права власності на об`єкти нерухомого майна.

З урахуванням викладеного, діючи виключно в межах повноважень, наданих чинним законодавством України, арбітражний керуючий звернулася до Господарського суду Вінницької області із заявою № 02-31/402 від 11.07.2019 року.

Поряд з цим, 21.10.2019 року введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства.

Повноваження арбітражного керуючого (ліквідатора) Гонти О.А у цій справі визначаються ст. 12 та ст. ст. 61 - 64 Кодексу України з процедур банкрутства.

Оскільки, з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми законодавства, яке регулює процедури банкрутства, мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, а законодавство, яке регулює процедури банкрутства, надає право арбітражному керуючому (ліквідатору) діяти від імені боржника, твердження представника Відповідача 2, що "заявник арбітражний керуючий Гонта О.А. - ліквідатор ФОП Кравчука В.І. є неналежним позивачем" безпідставні, необґрунтовані та повністю спростовуються вищевикладеним.

Крім того, у своїй заяві № 02-31/402 від 11.07.2019 року Заявником не ставиться під сумнів дійсність кредитного договору № 25/11-KL від 21.02.2011 року (далі - основний договір), укладеного між ПАТ "Златобанк" та ФОП Кравчуком B.І, та іпотечного договору від 21.02.2011 року, укладеного між тими ж сторонами з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним основним договором.

В основі заяви № 02-31/402 від 11.07.2019 року лежить те, що на переконання Заявника, Відповідач 1 не мав жодних правових підстав укладати вказаний вище договір відступлення прав вимог від 25.08.2016 року, а тому, в свою чергу, право власності на спірні об`єкти нерухомого майна безпідставно перейшло до Відповідача 2.

Також, у відповіді на відзив повідомлено, що наприкінці січня 2016 року Головним територіальним управлінням юстиції у м. Києві на адреси завідуючих Київських державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів Київського міського нотаріального округу був направлений Інформаційний лист (вих. № 3/28/1172 від 29.01.2016 року) з питань посвідчення договорів відступлення прав вимоги за іпотечними договорами.

У вказаному Інформаційному листі, зокрема, наголошено, що нотаріус не має правових підстав для посвідчення договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором на користь фізичної особи, оскільки (наголошуємо!) стаття 1054 Цивільного кодексу України не передбачає фізичну особу на стороні кредитодавця в кредитних відносинах. Отже, ні фізична особа, ні юридична особа, якщо вона не є банком або іншою фінансовою установою, не можуть бути іпотекодержателями за договором іпотеки, який забезпечує виконання зобов`язання за кредитним договором (роздруківка Інформаційного листа додається).

Також, беручи до уваги недійсність односторонніх правочинів, вчинених ОСОБА_1 , незаконність перебування спірних об`єктів нерухомого майна у володінні ОСОБА_2 , факт вибуття спірних об`єктів нерухомого майна з володіння ОСОБА_5 поза його волею, у заяві № 02-31/402 від 11.07.2019 року чітко зазначено, що, на переконання Заявника, у даному випадку, належним способом захисту порушених майнових прав ОСОБА_5 є витребування спірного майна у ОСОБА_2 .

Також, з метою забезпечення ефективного поновлення порушеного права на спірне майно за ОСОБА_5 , реєстрацію права власності на підставі, зокрема, рішення суду, Заявник вважає, що у нашому випадку вимога про визнання права власності є ефективним способом захисту порушеного права.

Така правова позиція відповідає актуальній судовій практиці, що відображена в низці постанов касаційної інстанції, зокрема в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 червня 2019 року у справі № 5004/1671/12 та від 05 червня 2019 року у справі №5023/10192/11, від 06 квітня 2018 року у справі №925/1874/13, в яких розглядались одночасні вимоги про визнання недійсним правочинну, витребування майна та визнання права власності у справі про банкрутство.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, усі вимоги до Відповідача 1 та до Відповідача 2, викладені у заяві № 02-31/402 від 11.07.2019 року є конкретизованими, обґрунтованими та законними, а відтак, є всі правові підстави для їх задоволення.

Окрім того, у відзиві на позов, представником відповідача 2 не вказано номера справи, дати рішення, ні підстав його прийняття стосовно відмови Вінницьким міським судом ОСОБА_5 у задоволенні позову про витребування майна.

З огляду на вказане, Заявник повністю підтримує заяву № 02-31/402 від 11.07.2019 року.

Також, 03.12.2019 року від представника відповідача 1 до суду надійшов відзив б/н від 29.11.2019 року, в якому, викладені такі заперечення.

Вимога про визнання недійсними односторонніх правочинів обґрунтовується посиланням на норми ст. ст. 215, 216, 236 ЦК України. Проте, заявником необґрунтовано, яким чином обраний нею спосіб захисту зможе забезпечити реальний та ефективний захист порушеного права (інтересу) ФОП Кравчука В.І. та не визначено механізм реалізації (виконання) рішення, у разі задоволення позову.

На переконання представника відповідача 1, безпідставним є міркування заявника щодо відповідності змісту правочину актам цивільного законодавства, а також обсягу цивільної дієздатності особи, оскільки перелік даних норм не є аргументацію правових підстав даної заяви.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного заявником способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в задоволенні заяви.

За даних обставин, вимога про визнання недійсними односторонніх правочинів є необґрунтованою та безпідставною з огляду на те, що такі вимоги заявника є неправильним обраним способом захисту прав.

При цьому, відповідно до договорів купівлі-продажу від 31.01.2017 р., укладених між відповідачем 1 та ОСОБА_2 , останній є законним власником земельної ділянки, площею 0,9792 га, та розташованих на ній нежитлових будівель і споруд, загальною площею 2224,6 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_6 .

Вартість об`єктів нерухомого майна, була визначена істотними умовами договору та сплачена в повному обсязі. Право власності ОСОБА_2 , на дані об`єкти зареєстровано у відповідності до вимог чинного законодавства і саме з 31.01.2017 р. ОСОБА_2 , законно володіє та користується даним майном на власний розсуд.

Вищевказані обставини свідчать про те, що вимога заявника щодо витребування з незаконного володіння належних ОСОБА_2 об`єктів нерухомого майна є безпідставною, оскільки дане нерухоме майно було правомірно набуте на підставі нотаріально посвідчених двосторонніх, оплатних договорів купівлі-продажу, у відповідача 1, як попереднього законного власника.

Крім того, на час відкриття процедури банкрутства відносно ОСОБА_5 майно, про яке зазначено в даній заяві, не належало на праві власності ОСОБА_5 та не входить до складу ліквідаційного майна. Власниками даного майна були і є інші особи, які набули на нього право власності у визначеному законом порядку на підставі укладених правочинів, а їх право власності було зареєстровано органами державної реєстрації, як правомірне.

Враховуючи вищевикладене, відповідач 1 просить відмовити у задоволенні заяви арбітражного керуючого Гонти О.А. - ліквідатора ФОП Кравчука В.І. в повному обсязі.

Окрім того, 03.12.2019 року від представника відповідача 2 супровідним листом б/н від 29.11.2019 року до суду надійшли копії документів, які судом були долучені до матеріалів справи.

В свою чергу, 21.12.2019 року від арбітражного керуючого Гонти О.А. до суду надійшла відповідь № 02-31/719 від 20.12.2019 року на відзив представника відповідача 1, в якій наведені наступні пояснення.

Чинним законодавством України, серед іншого, на арбітражного керуючого (ліквідатора) покладено обов`язок вживати заходи, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб (в тому числі і того майна, яке незаконним шляхом вибуло з власності банкрута до відкриття провадження у справі про банкрутство).

Таким чином, звертаючись до Господарського суду Вінницької області із заявою №02-31/402 від 11.07.2019 року, ліквідатор ФОП Кравчука В.І. - арбітражний керуючий Гонта О.А. діяла виключно в межах повноважень, наданих чинним законодавством України.

Окрім того, у справі № 902/797/16 про банкрутство ФОП Кравчука B.I. господарськими судами вже було встановлено відсутність доказів переходу права вимоги за основним договором (кредитним договором № 25/11-KL від 21.02.2011 року, укладеним між ПАТ "Златобанк" та ФОП Кравчуком В. І.) до ОСОБА_1 , починаючи від першого кредитора.

Таким чином, викладене свідчить про те, що право вимоги за основним договором до ОСОБА_1 не перейшло.

Крім того, як неодноразово зазначалось арбітражним керуючим, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч. 3 ст.512 та ст. 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме: кредитор - банк або інша фінансова установа.

Зазначений правовий висновок наведений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду № 923/151/17 від 16 жовтня 2018 року (з посиланням на позицію Великої Палати Верховного Суду в постанові у справі № 909/968/16 від 11 вересня 2018 року). Аналогічна позиція також висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 31 жовтня 2018 року по справі № 465/646/11.

Такої ж позиції дотримується Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду, що відображено, зокрема, у постановах Першої судової палати від 21 жовтня 2019 року у справі № 638/7006/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 206/1491/15-ц, від 08 травня 2019 року у справі №2-1685/11, від 24 квітня 2019 року у справі № 465/647/11, від 16 травня 2019 року у справі №2-170/2010, Другої судової палата у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №461/245/17 та Третьої судової палати від 09 жовтня 2019 року у справі № 686/12230/18.

Беручи до уваги вказане та викладені у відповіді на відзив обставини, арбітражний керуючий повністю підтримую заяву № 02-31/402 від 11.07.2019 року.

З врахування встановлених обставин справи, суд дійшов таких висновків.

Частина 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства передбачає, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Згідно ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 12 Кодексу України з процедур банкрутства, арбітражний керуючий користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право звертатися до господарського суду та суду загальної юрисдикції у випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом п. 12 ч. 1 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства, ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

Отже, ліквідатор боржника вправі звертатися до господарського суду із зазначеною вище заявою у межах справи про банкрутство.

Частиною 1 ст. 2 ГПК України, визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

За змістом ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії" та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить про те, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною права на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів щодо прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Як встановлено судом, заява арбітражного керуючого (ліквідатора) ФОП Кравчука Василя Івановича - Гонти О.А. № 02-31/402 від 11.07.2019 року, мотивована, зокрема, тим, що відповідач 1 - ОСОБА_1 , який не є юридичною особою та фінансовою установою, згідно приписів чинного законодавства України, не мав жодних правових підстав укладати вказані вище договори відступлення прав вимог від 25.08.2016 року та відчужувати оспорюванні об`єкти нерухомого майна на користь відповідача 2 - ОСОБА_2 згідно відповідних договорів купівлі-продажу, посвідчених 31.01.2017 року.

Отже, у зв`язку із недійсністю односторонніх правочинів, вчинених ОСОБА_1 , у ОСОБА_2 , на переконання заявника, відсутні правові підстави для набуття права власності на спірні об`єкти нерухомого майна.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Приписи ст. 387 Цивільного кодексу України передбачають, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

В силу ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як встановлено судом, 21.02.2011 року між ПАТ "Златобанк" (Банк) та ФОП Кравчуком В.І. (Позичальник) було укладено кредитний договір № 25/11-KL (доданий до матеріалів справи).

Поряд з цим, в забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, 21.02.2011 року між ОСОБА_5 (Іпотекодавець) та ПАТ "Златобанк" (Іпотекодержатель) було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою В.О. та зареєстрований в реєстрі за № 133 (далі - іпотечний договір), предметом якого є належні ФОП Кравчуку В.І. на праві власності: нежитлові будівлі і споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею 965,0 кв.м; земельна ділянка, загальною площею 0,9792 га з цільовим призначенням - для промислового використання, розташована за адресою: АДРЕСА_6 , кадастровий номер :01:006:0115 (доданий до матеріалів справи).

Також, 19.08.2016 року між ПАТ "Златобанк" (Первісний Іпотекодержатель) та ТОВ "УМ Факторинг" (Новий Іпотекодержатель) було укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором № 133 від 21.02.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І. та зареєстрований в реєстрі за № 667.

В подальшому, 25.08.2016 року між ТОВ "УМ Факторинг" (Первісний Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Новий Іпотекодержатель) було укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором № 133 від 21.02.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І. та зареєстрований в реєстрі за № 691.

В свою чергу, вказані вище об`єкти нерухомого майна були відчужені ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 згідно відповідних договорів купівлі-продажу, посвідчених 31.01.2017 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Ларисою Сергіївною, а саме: договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого в реєстрі за № 59, та договору купівлі - продажу земельної ділянки, зареєстрованого в реєстрі за № 60 (додані до матеріалів справи).

Слід зазначити, що умовами зазначеного вище іпотечного договору, предмет іпотеки, а саме : нежитлові будівлі і споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею 965,0 кв.м., належать Іпотекодавцю - ОСОБА_5 на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нежитлові будівлі та споруди, виданого на підставі рішення Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 26.03.2004 року № 40 (п.п. 1.3.1).

Разом з тим, відповідно до матеріалів справи № 902/797/16, рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 26.02.2013 року по справі № 203/4991/12, визнано недійсним свідоцтво про право власності ОСОБА_5 на нежитлові будівлі та споруди, що розташовані в АДРЕСА_6 , видане на підставі рішення Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 26.03.2004 року № 40; зобов`язано Комунальне підприємство "Вінницьке обласне об`єднань бюро технічної інвентаризації" вчинити дії по скасуванню запису в державному реєстрі нерухомого майна про реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на нежитлові будівлі та споруди, що розташовані в АДРЕСА_6 (реєстраційний номер 32429547).

При цьому, згідно вищевказаного судового рішення, судом, зокрема, встановлено, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 08.06.2009 року по цивільній справі за позовом прокурора Вінницького району в інтересах Спілки громадян-співвласників майна реорганізованого Колективного сільського підприємства ім. Шевченка в особі голови Спілки Кривешко Л.С. до Колногозюка, Вінницько-Хутірської сільської ради, Кравчука В.І., визнано недійсним рішення, затверджене протоколом зборів пайовиків ПОСП "Тарас Шевченко" с. Вінницькі Хутори від 23.03.2004 року про видачу Кравчуку В.І. в натурі майна приміщення майстерні тракторного стану площею 957,3 м.кв., що розташоване в с. Вінницькі Хутори, та скасовано рішення виконавчого комітету Вінницько-Хутірської сільської ради № 40 від 26.03.2004 року "Про оформлення права приватної власності ОСОБА_5 на об`єкти нерухомого майна". Дане рішення Вінницького районного суду Вінницької області залишено в силі ухвалою апеляційного суду Вінницької області та набрало законної сили 09.12.2010 року.

В подальшому, рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 08.04.2013 року по справі № 203/4991/12, рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 26.02.2013 року у частині задоволення позову про зобов`язання Комунального Підприємства "Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" вчинити дії по скасуванню запису в державному реєстрі нерухомого майна про реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на нежитлові будівлі та споруди, що розташовані в АДРЕСА_6 (реєстраційний номер 32429547) - скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення. У позовних вимогах про зобов`язання Комунального Підприємства "Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" вчинити дії по скасуванню запису в державному реєстрі нерухомого майна про реєстрацію права власності за ОСОБА_5 (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) - відмовити, задовольнивши позов частково. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Отже, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що Свідоцтво, яке посвідчувало право власності Кравчука В ОСОБА_6 . на об`єкти оспорюваного нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за іпотечним договором від 21.02.2011 року, наразі є не чинним.

При цьому, судом встановлено, що згідно Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна станом на 15.09.2016 року, право власності на оспорюване нерухоме майно було зареєстровано за ОСОБА_1 .

В подальшому, право власності на об`єкти оспорюваного нерухомого майна було оформлено за ОСОБА_2 , що підтверджується Інформаціями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.07.2019 року та від 11.07.2019 року.

Водночас, заявником не надано суду доказів на підтвердження неправомірності вчинення відповідачами дій щодо оформлення права власності на оспорюване нерухоме майно та стосовно недійсності рішень про реєстрацію права власності на відповідне нерухоме майно.

Принагідно, суд звертає увагу на правові позиції, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 465/646/11 від 31.10.2018 року.

Так, підставою для передачі та прийняття цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду є необхідність формування єдиної правозастосовчої практики у спорах щодо відступлення кредитними спілками права вимоги за кредитними договорами.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ.

Як вбачається з встановлених судами обставин, з укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичних осіб, які не можуть надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права.

Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

Аналогічна позиція вже висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 11.09.2018 року (справа № 909/968/16).

Водночас, згідно окремої думки судді Великої Палати Верховного Суду Рогач Л.І. стосовно постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року по справі №465/646/11, відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Відступлення права за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Цей договір може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надбання замість отриманого права вимоги. У такому випадку на відносини цесії поширюється положення про договір купівлі-продажу, оскільки частиною третьою статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру.

Разом з тим, статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення, або в силу прямої вказівки закону.

Скасувавши судові рішення у частині позовних вимог про стягнення заборгованості з відповідачів, Велика Палата Верховного Суду тим самим не застосувала умови договору, на підставі якого було відступлено право вимоги за кредитним договором, без визнання його недійсним та за відсутності вказівки норми закону про його нікчемність.

Суд звертає увагу на те, що заявником суду не надано доказів, на підтвердження недійсності укладеного між ТОВ "УМ Факторинг" та ОСОБА_1 договору від 25.08.2016 року про відступлення права вимоги за іпотечним договором № 133 від 21.02.2011 року та стосовно недійсності договорів купівлі-продажу від 31.01.2017 року щодо відчуження відповідачем 1 на користь відповідача 2 оcпорюваного нерухомого майна.

Відтак, суд приходить до висновку, що наразі відповідні договори є чинними, та не були визнані недійсними.

При цьому, згідно матеріалів справи, ухвалою суду від 08.02.2017 року було відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 б/н від 04.11.2016 року (вх. № 06-54/193/16 від 04.11.2016 року) про визнання грошових вимог до боржника в сумі 9 669 327,19 грн. по справі № 902/797/16 повністю.

Суд, відмовляючи у задоволенні вказаної кредиторської заяви, виходив з того, що заявником не було надано суду докази в підтвердження обставин зазначених у заяві, зокрема, договори про відступлення права вимоги, які укладені між ПАТ "Златобанк" та ТОВ "УМ Факторинг", в зв`язку з чим, суд не мав можливості встановити фактичні обставини справи щодо набуття ТОВ "УМ Факторинг" права на відступлення права вимоги новому кредитору - ОСОБА_1 ..

Вказана вище ухвала від 08.02.2017 року була залишена без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 03.05.2017 року та постановою Вищого господарського суду України від 05.12.2017року по справі № 902/797/16.

Разом з тим, суд звертає увагу на наявне в матеріалах справи № 902/797/16, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15.11.2016 року по справі №127/22084/16-ц, яким вирішено усунути ОСОБА_1 , перешкоди в користуванні належним йому майном, а саме земельною ділянкою площею 0,9792 га, кадастровий номер :01:006:0115, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , та розташованими на ній нежитловими будівлями та спорудами загальною площею 2224,60 кв.м., шляхом звільнення цієї земельної ділянки та приміщень ОСОБА_5 .

При цьому, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, вищевказане рішення суду набрало законної сили - 23.05.2017 року.

Водночас, в ході розгляду справи № 127/22084/16-ц, Вінницьким міським судом Вінницької області було, зокрема, встановлено, що ТОВ "УМ факторинг" як Іпотекодержатель за договором про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 25.08.2016 року відступив ОСОБА_1 як Новому Іпотекодержателю своє право вимоги за іпотечним договором, укладеним між ПАТ "Златобанк" та ОСОБА_5 21.02.2011 року зі змінами, внесеними відповідно до договорів про внесення змін до іпотечного договору від 13.04.2011 року та від 30.11.2011 року (а.с. 33-34).

Згідно п. 2.5 цього договору, цей договір є підставою для внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що вносяться за рахунок та на підставі заяви Нового Іпотекодержателя в день підписання цього договору сторонами.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.09.2016 року, 12.09.2016 року зареєстровано право власності на земельну ділянку, кадастровий номер кадастровий номер :01:006:0115, загальною площею 0,9792 га, з цільовим призначенням для промислового використання, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 , за ОСОБА_1 (а.с. 4-5).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.09.2016 року, 12.09.2016 року зареєстровано право власності на нежитлові будівлі та споруди, загальною площею 2 224,60 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_6 , за ОСОБА_1 (а.с.6-7).

У вищезазначених довідках наявна актуальна інформація про державну реєстрацію іпотек на згадані об`єкти нерухомого майна, а саме в розділі "Відомості про суб`єктів" зазначено, що Іпотекодавцем є ОСОБА_5 , Іпотекодержателем є ОСОБА_1 , записи про іпотеку, відповідно, 15982416 та 289714.

У цьому зв`язку судом встановлено, що власником земельної ділянки, площею 0,9792 га, кадастровий номер :01:006:0115, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , та розташованих на ній нежитлових будівель та споруд загальною площею 2 224,60 кв.м. на день розгляду справи є позивач ОСОБА_1 .

Також, згідно зазначеного вище рішення суду, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач по справі ОСОБА_5 чинить перешкоди власнику земельної ділянки, площею 0,9792 га, та розташованими на ній нежитловими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_6 , позивачу по справі ОСОБА_1 в володінні, користуванні та розпорядженні зазначеним майном, не допускаючи його до них. За таких обставин суд дійшов до переконання, що права позивача порушені і підлягають захисту, шляхом звільнення спірної земельної ділянки та приміщень ОСОБА_5 ..

Окрім того, згідно наявного в матеріалах справи № 902/797/16, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2018 року по справі № 127/6266/17, було відмовлено задоволені позову ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , за участю третіх осіб приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарській С.І., ОСОБА_1 , ОСОБА_11 про витребування майна повністю.

Також, постановою Вінницького апеляційного суду від 05.12.2018 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2018 року в частині відмови в задоволені позовних вимог ОСОБА_7 , ОСОБА_8 скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення. Витребувати від ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 , квартиру АДРЕСА_8 , загальною площею 71,5 кв.м.. Витребувати від ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 , квартиру за адресою: АДРЕСА_9 , загальною площею 65,2 кв.м. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Слід зазначити, що предметом позовних вимог по справі № 127/6266/17 було, зокрема, витребування від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 нежитлові будівлі та споруди, які розташовані за адресою : АДРЕСА_6 , загальною площею 965 кв.м. та земельну ділянку, загальною площею 0,9792 га з цільовим призначенням - для промислового використання, розташована за адресою : АДРЕСА_6 , кадастровий номер :01:006:0115.

При цьому, судами першої та апеляційної інстанції досліджувалися обставини стосовно укладення між ТОВ "УМ Факторинг" та ОСОБА_1 договору від 25.08.2016 року про відступлення права вимоги за іпотечним договором.

Так, за змістом рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2018 року по справі № 127/6266/17, 25.08.2016 року між ТОВ "УМ Факторинг" (первісний іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (новий іпотекодержатель) було укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором.

Згідно п. 1.1 договору Первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю своє право вимоги за іпотечним договором, укладеним між ПАТ "Златобанк" та ФОП Кравчуком В.І., посвідченим 21.02.2011 р. приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дробахою В.О. за реєстровим № 133, предметом іпотеки за яким є наступне майно: нежитлові будівлі та споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_9 область АДРЕСА_6 , загальною площею 965 кв.м., земельна ділянка, загальною площею 0,9792 га з цільовим призначенням - для промислового використання, розташована за адресою АДРЕСА_6 АДРЕСА_6 , кадастровий номер :01:006:0115, яке забезпечує виконання Іпотекодавцем (Боржником) умов кредитного договору № 25/11-KL від 21.02.2011 р. зі змінами та доповненнями, що кладений між ПАТ "Златобанк" та Боржником в особі ОСОБА_5 (а.с. 58-60, т. 1).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 придбано нежитлові будівлі та споруди, які розташовані за адресою : АДРЕСА_6 , загальною площею 965 кв.м. та земельну ділянку, загальною площею 0,9792 га з цільовим призначенням - для промислового використання, розташована за адресою : АДРЕСА_6 АДРЕСА_6 , кадастровий номер :01:006:0115.

З метою повного та об`єктивного розгляду справи судом досліджувались матеріали статуту ТОВ "УМ Факторинг" (а.с. 147-157, т. 2).

Також, судом встановлено, що 21.02.2011 р. між позивачем ОСОБА_5 та ПАТ "Златобанк" було укладено кредитний договір та договір іпотеки. Відтак, позивач, уклавши договір іпотеки тим самим погодив й те, що на це майно може бути звернено стягнення у визначений умовами іпотечного договору, в тому числі і позасудовий спосіб. Тобто, взяв на себе ризик звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Вінницького міського суду від 28.01.2015 р. у справі № 127/14107/14 було задоволено позов ПАТ "Златобанк" про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором від 21.02.2011 р. Згідно з ухвалою Вінницького міського суду від 21.09.2016 р. проведена заміна сторони виконавчого провадження - стягувача по примусовому виконанню рішення Вінницького міського суду від 28.01.2015 р. у справі №127/14107/14 за позовом ПАТ "Златобанк" до ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Вінницького міського суду від 15.11.2016 року задоволено позов ОСОБА_1 , зобов`язано ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні даним майном, рішення було пред`явлено до примусового виконання і добровільно виконано ОСОБА_12 отримав доступ до майна і виставив охорону ПП "Агенство комерційної безпеки".

Також, у рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2018 року по справі № 127/6266/17, суд дійшов висновку, що вказані вище обставини свідчать, що придбання відповідачами спірного майна здійснено правомірно, обставини щодо реалізації попереднім власником майна - ОСОБА_1 , реєстрація нотаріусом Гембарською С.І. за ним права власності було передано ОСОБА_5 в іпотеку, також не може вважатись, що майно вибуло з володіння позивачів не з волі боржника неправомірно.

Суд звернув увагу, що позивачі не заперечують правомірності набуття права вимоги ОСОБА_1 за кредитним договором, отримання права вимоги за іпотечним договором і, відповідно, права іпотечного застереження щодо отримання у власність ним об`єкта іпотеки, здійсненого нотаріусом Гембарською С.І..

Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що обставини, встановлені вищевказаними судовими рішеннями, підтверджують факт правомірного набуття у власність ОСОБА_1 оспорюваного нерухомого майна, зокрема, на підставі укладеного між ТОВ "УМ Факторинг" та ОСОБА_1 договору від 25.08.2016 року про відступлення права вимоги за іпотечним договором та подальшого його продажу останнім ОСОБА_2 за договорами купівлі-проджу нерухомого майна від 31.01.2017 року, а також законність здійснення останнім реєстрації права власності на вказане майно.

Отже, відповідні обставини спростовують твердження заявника про те, що відповідач 1 - ОСОБА_1 є неналежним правонаступником кредитодавця за основним договором та є неналежним правонаступником іпотекодержателя за іпотечним договором.

Крім того, заявником згідно вимог ст. 74 ГПК України, не надано суду доказів на підтвердження неправомірного вчинення відповідачем 1 оформлення права власності на оспорюване нерухоме майно, а тому відсутні підстави для визнання відповідного оформлення недійсним, витребування вказаного майна від відповідача 2 та визнання права власності на дане нерухоме майно за боржником - ОСОБА_5 ..

З огляду на вказане та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви арбітражного керуючого (ліквідатора ФОП Кравчука Василя Івановича) - Гонти Оксани Анатоліївни № 02-31/402 від 11.07.2019 року (вх. № 02.1-36/423/19) до ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про визнання недійсними правочинів, витребування майна, визнання права власності на майно в межах справи № 902/797/16 у повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3 842,00 грн, підлягають віднесенню на заявника згідно вимог ст. 129 ГПК України.

Також, суд звертає увагу на те, що ухвалою Господарського суду Вінницької області від 05.07.2019 року було задоволено заяву № 02-31/382 від 01.07.2019 року арбітражного керуючого Гонти Оксани Анатоліївни про забезпечення позову у справі № 902/797/16 та ухвалено накласти арешт на наступні об`єкти нерухомого майна: нежитлові будівлі і споруди загальною площею 2 224,6 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 6; земельну ділянку, загальною площею 0,9792 га, кадастровий номер :01:006:0115, з цільовим призначенням для промислового використання, розташована за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 06.

Згідно ч. 9 ст. 145 ГПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Беручи до уваги, що судом повністю відмовлено в задоволенні заяви № 02-31/402 від 11.07.2019 року, суд дійшов висновку про скасування заходів забезпечення позову, накладених ухвалою суду від 05.07.2019 року у справі № 902/797/16.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 2, 3, 12, 13, 18, 42, 73, 74, 76-79, 86, 129, 145, 232, 233, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ :

1. Відмовити в задоволенні заяви арбітражного керуючого (ліквідатора ФОП Кравчука Василя Івановича) - Гонти Оксани Анатоліївни № 02-31/402 від 11.07.2019 року (вх. № 02.1-36/423/19) до ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про визнання недійсними правочинів, витребування майна, визнання права власності на майно в межах справи № 902/797/16 повністю.

2. Скасувати заходи забезпечення позову, накладених ухвалою Господарського суду Вінницької області від 05.07.2019 року у справі № 902/797/16.

3. Копію рішення направити згідно переліку рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Вінницької області (п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України повне рішення складено 26 лютого 2020 р.

Суддя Тісецький С.С.

Відрук. 9 прим:

1 - до справи;

2 - арбітражному керуючому Гонті О.А. (а/с 331, м. Вінниця, 21028);

3 - ФОП Кравчуку В.І. ( АДРЕСА_10 );

4 - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 );

5 - представнику Марамона Г.В. - адвокату Оськіну Ю.В. (вул. Д. Майбороди, 2А, м. Вінниця, 21036);

6 - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 );

7 - представнику ОСОБА_2 - адвокату Зажирку Ю.Д. (вул. Соборна, 8, а/с 8115, м. Вінниця, 21050);

8 - ГУ ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100);

9 - ГУ ПФУ у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).