ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"19" лютого 2020 р.м. Одеса Справа № 5017/3072/2012

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання Горнович Л.О.

за участю:

від Акціонерне товариство „Одеська ТЕЦ: Сурмакова О.А. (на підставі довіреності);

від Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України: Єгоров В.С. (на підставі довіреності);

від заступника відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Коржової Ю.Е.: не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Акціонерного товариства „Одеська ТЕЦ вх. ГСОО №2-114/20 на дії заступника відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Коржової Юлії Едуардівни, подану у справі №5017/3072/2012

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Одеська ТЕЦ;

про стягнення 38975579,04 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 17.12.2012 року у справі №5017/3072/2012 позовні вимоги Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" було задоволено та стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ОДЕСЬКА ТЕЦ" 32890278,25 грн. боргу, 271742,35 грн. інфляційних, 2559490,62 грн. пені, 755748,34 грн. 3% річних, 2498319,48 грн. штрафу у розмірі 7%, а також 64380,00 грн. судового збору.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 29.01.2013р. рішення Господарського суду Одеської області від 17.12.2012р. було залишено без змін.

08.02.2013 року на примусове виконання рішення суду у справі №5017/3072/2012 видано відповідні накази.

31.01.2020р. до суду надійшла скарга Акціонерного товариства „Одеська ТЕЦ на дії заступника відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Коржової Юлії Едуардівни, згідно якої скаржник просить суд визнати дії відповідного державного виконавця неправомірними, а також визнати неправомірною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.12.2019р. №60875027 щодо стягнення з АТ „Одеська ТЕЦ на користь АТ „НАК „Нафтогаз України 32890278,25 грн. основного боргу, 271742,35 грн. - інфляційних, 2559490,62 грн. - пені, 755748,34 грн. - 3% річних, 2498319,48 грн. штрафу у розмірі 7%, відповідно до наказу Господарського суду Одеської області №5017/3072/2012 від 08.02.2013 року.

Вказана скарга мотивована тим, що:

- наказ №5017/3072/2012 вже пред`являвся до виконання, а виконавче провадження з його виконання було закінчено;

- наказ №5017/3072/2012 не відповідає фактичному рішенню Господарського суду Одеської області;

- строк пред`явлення наказу №5017/3072/2012 до виконання сплив;

- вимоги щодо стягнення на підставі судового наказу №5017/3072/2012 є конкурсними кредиторськими вимогами, визнаними у справі про банкрутство АТ «Одеська ТЕЦ» та відповідно до ч.2 п. 4-3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не підлягають примусовому стягненню.

Також скаржник зазначає, що під час розгляду справи про визнання АТ Одеська ТЕЦ банкрутом, було прийнято Закон України Про приватизацію державного та комунального майна №2269 від 18.01.2018 р., який набрав чинності 07.03.2018р., а тому на підставі п.5 ст.12 Закону України Про приватизацію державного та комунального майна, враховуючи, що АТ Одеська ТЕЦ є господарським товариством, більше ніж 50 відсотків акцій якого опосередковано належить державі, Господарським судом Одеської області ухвалою від 15.01.2019 р. провадження у справі про визнання банкрутом ПАТ Одеська ТЕЦ було припинено.

При цьому скаржник наполягає, що поточні вимоги АТ НАК Нафтогаз України, після введення ліквідаційної процедури набули статусу конкурсних, що вбачається із змісту ч. 1 ст. 38 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та п. 29 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013 № 01-06/606/2013 Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 № 4212-VI), а тому, вважає, що виконавче провадження №60875027 щодо примусового виконання наказу суду у справі №5017/3072/2012 не могло бути відкрите.

Крім того скаржник звертає увагу суду на положення ст.58 Конституції України, згідно якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт. під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного суду України №1-7/99 від 09.02.1999 р.)

Отже, керуючись нормами Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, які діяли в момент розгляду справи про банкрутство АТ Одеська ТЕЦ, введення ліквідаційної процедури та винесення ухвали Господарського суду Одеської області у справі № 17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 від 15.01.2019 р. про припинення провадження у даній справі про банкрутство АТ Одеська ТЕЦ, скаржник вважає кредиторські вимоги згідно рішення у справі №5017/30722012 за своєю природою є конкурсними та підпадають під дію норми Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, а саме частини 2 п.4-3 Прикінцевих та перехідних положень, в зв`язку з чим вважає, що виконавче провадження №60875027 не підлягало відкриттю.

Крім того скаржник вважає, що повторне пред`явлення на виконання наказу №5017/3072/2012 є незаконним, оскільки відповідно до ч.1 ст.40 Закону України Про виконавче провадження, виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом, тоді як ст. 41 Закону України Про виконавче провадження передбачає чіткий механізм відновлення виконавчого провадження у разі його закінчення, законодавцем, у випадку закінчення виконавчого провадження та не передбачено відкриття іншого (нового) виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 03.02.2020р. розгляд скарги АТ „Одеська ТЕЦ на дії державного виконавця від 31.01.2020р. вх. ГСОО № 2-114/20 у справі №5017/3072/2012 було призначено на 10.02.2020 року.

У судовому засіданні 10.02.2020р. представник позивача НАК Нафтогаз України, надав до суду відзив на скаргу (вх. ГСОО №3464/20) в якому заперечує щодо задоволення судом відповідної скарги з підстав її необґрунтованості та наполягає на помилковості тверджень скаржника, а також його посилань на норми закону, які підлягають, застосуванню.

У судове засідання від 10.02.2020р. представник заявника та суб`єкт оскарження не з`явились, в зв`язку з чим, з огляду на необхідність додаткового дослідження матеріалів справи, враховуючи подання НАК Нафтогаз України своїх заперечень безпосередньо під час судового засідання, задля належного виконання завдання господарського судочинства, з метою ефективного захисту порушених прав, розгляд скарги було відкладено на 19.02.2020 року.

В судовому засіданні 19.02.2020 представник скаржника вимоги скарги підтримав та просив її задовольнити у повному обсязі.

Представник НАК Нафтогаз України у судовому засіданні від 19.02.2020 року проти задоволення судом відповідної скарги заперечував, з підстав викладених у відповідному відзиві на скаргу.

Заступник відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Коржова Юлія Едуардівна в судове засідання 19.02.2019 не з`явився, хоча повідомлявся шляхом надіслання ухвали суду на відповідну адресу, а також засобами телефонного зв`язку.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України, неявка державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи викладене, а також з огляду на обмежені строки розгляду скарги, встановлені процесуальним законодавством, суд дійшов висновку про можливість розгляду скарги без участі представника державного виконавця.

Розглянувши наявні матеріали скарги, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду скарги, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги АТ „Одеська ТЕЦ вх. ГСОО №2-114/20 на дії заступника відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Коржової Юлії Едуардівни, подану у справі №5017/3072/2012, з огляду на таке:

Так, позивач Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача Публічного акціонерного товариства Одеська ТЕЦ, в якій просило суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 38 975 579,04 грн., з яких: 32 890 278, 25грн. - основний борг, 271 742,35 грн. інфляційні, 2 559 490, 62 грн. пеня, 755 748, 34 грн. 3% річних, 2 498 319, 48 грн. штрафу та покласти на відповідача судовий збір.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на укладений між сторонами у справі договір про купівлю-продаж природного газу №14/2300/11 від 30.09.2011р., згідно умов якого, позивачем було виконано вчасно та в повному обсязі свої зобов`язання, між тим, відповідач за фактично поставлений позивачем природний газ у період з жовтня 2011р. по грудень 2011р. не розрахувався у повному обсязі, у зв`язку з чим у нього утворилась визначена у позовних вимогах заборгованість.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 17.12.2012 року у справі №5017/3072/2012, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 29.01.2013р., позовні вимоги Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" було задоволено та стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ОДЕСЬКА ТЕЦ" 32890278,25 грн. боргу, 271742,35 грн. інфляційних, 2559490,62 грн. пені, 755748,34 грн. 3% річних, 2498319,48 грн. штрафу у розмірі 7%, а також 64380,00 грн. судового збору.

08.02.2013 року на примусове виконання рішення суду у справі №5017/3072/2012 видано відповідні накази.

Як встановлено судом, ухвалою Арбітражного суду Одеської області від 15.06.2001р., було порушено провадження у справі про банкрутство АТ Одеська ТЕЦ.

Постановою Господарського суду Одеської області від 13.12.2016 р. у справі № 17-2- 1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010, АТ Одеська ТЕЦ визнано банкрутом, введено ліквідаційну процедуру строком дванадцять місяців, припинено повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, призначено ліквідатором ПАТ Одеська ТЕЦ арбітражного керуючого Лахненко Євгенія Миколайовича, заборонено ліквідатору та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження активів боржника до затвердженого переліку ліквідаційної маси органом уповноваженого управляти державним майном, господарську діяльність завершено закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості п продажу за виключенням укладання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо.

13.02.2017 р. Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулося до Господарського суду Одеської області з заявою про визнання кредиторських вимог у справі № 17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 про банкрутство АТ Одеська ТЕЦ на загальну суму 934 676 735,35 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.03.2017 р. у справі № 17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010, кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України було визнано на загальну суму 934 679 935,35 грн.

Відповідно до п.5 ст.12 Закон України Про приватизацію державного та комунального майна, справи про банкрутство боржників, якими є державні підприємства та/або господарські товариства, більше ніж 50 відсотків акцій (часток) яких прямо чи опосередковано належать державі, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, не порушуються до її завершення. Провадження у справах про банкрутство таких підприємств/господарських товариств, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, підлягає припиненню, крім тих, що ліквідуються за рішенням власника.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.01.2019р. у справі № 17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 провадження по справі №17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 про визнання банкрутом ПАТ „Одеська ТЕЦ закрито, скасовано мораторій на задоволення вимог кредиторів, процедуру ліквідації ПАТ „Одеська ТЕЦ та повноваження ліквідатора - арбітражного керуючого Афоніна Дмитра Олександровича - припинено.

12.12.2019р. заступником начальника відділу примусового виконання управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області Коржовою Ю.Е. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження згідно наказу №5017/3072/2012 від 08.02.2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України Про виконавче провадження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 339 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, або у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (ст. 341 ГПК України).

Під час розгляду скарги, судом було встановлено дотримання АТ Одеська ТЕЦ вказаного строку.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження; виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України Про виконавче провадження (далі - Закон). Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій виконавця.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону ).

Законодавцем передбачений чіткий порядок здійснення дій у виконавчому провадженні. Враховуючи те, що державний виконавець наділений владними повноваженнями, він повинен дотримуватись указаних вимог законодавства з метою забезпечення максимального дотримання засад, передбачених ст. 2 Закону: верховенства права, законності, справедливості, неупередженості, об`єктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження; порушення зазначених засад має наслідком порушення безпосередньо прав сторін виконавчого провадження.

При цьому, здійснення державним виконавцем комплексу дій, визначених Законом, вважається належним у разі вжиття останнім усіх необхідних (можливих) заходів у їх передбаченій нормативно-правовим актом певній послідовності для повного виконання виконавчого документу у встановлені законом строки, з дотриманням прав учасників виконавчого провадження стягувача та боржника.

Ухвала Господарського суду Одеської області від 15.01.2019 в частині закриття провадження по справі № 17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 про визнання банкрутом ПАТ „Одеська ТЕЦ обґрунтована тим, що держава в особі Фонду державного майна України володіє акціями в статутному капіталі ПАТ „Одеська ТЕЦ в розмірі 99,9895%.

Відповідно до п. 5 ст. 12 Закону України „Про приватизацію державного та комунального майна № 2269 від 18.01.2018 року, який набрав чинності 07.03.2018, справи про банкрутство боржників, якими є державні підприємства та/або господарські товариства, більше ніж 50 відсотків акцій (часток) яких прямо чи опосередковано належать державі, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, не порушуються до її завершення. Провадження у справах про банкрутство таких підприємств/господарських товариств, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, підлягає припиненню, крім тих, що ліквідуються за рішенням власника.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 1089-р від 07.11.2014 року було внесені зміни до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 18.02.2013 року № 96 „Про приватизацію об`єктів паливно-енергетичного комплексу, яким було включено ПАТ „Одеська ТЕЦ до переліку об`єктів паливно-енергетичного комплексу та групи Г, які підлягають приватизації.

Таким чином, з огляду на те, що боржник ПАТ „Одеська ТЕЦ () є господарським товариством, в статутному капіталі якого більше ніж 50 відсотків акцій яких належать Державі, а також те, що ПАТ „Одеська ТЕЦ належить до переліку підприємств, що підлягають приватизації, суд дійшов висновку про задоволення клопотання Фонду державного майна України про припинення провадження у справі №17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 про банкрутство ПАТ „Одеська ТЕЦ.

Водночас, у скарзі на дії державного виконавця скаржник, зокрема, посилався на те, що згідно п. 4-3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, провадження у справах про банкрутство боржників, якими є державні підприємства та/або господарські товариства, більше ніж 50 відсотків акцій (часток) яких прямо чи опосередковано належать державі, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, підлягає припиненню, крім тих, що ліквідуються за рішенням власника.

Після припинення провадження у справі про банкрутство забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, зупиняється перебіг позовної давності, не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Зазначені дії не поширюються на задоволення вимог поточних кредиторів, на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, на відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Припинення провадження у справі про банкрутство відповідно до п. 5 ст. 12 Закону України Про приватизацію державного та комунального майна № 2269 від 18.01.2018 року може відбуватись на будь-якій стадії провадження у справі про банкрутство.

Крім того, 21.10.2019р. введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства, який набрав чинності 21.04.2019р. відповідно до ч. 3 Прикінцевих та перехідних положень якого передбачено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Відповідно ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства з дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

За таких обставин, до спірних правовідносин слід застосовувати приписи Кодексу України з процедур банкрутства, оскільки станом на дату винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження 12.12.2019р. Закон України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом втратив чинність.

З урахуванням викладеного суд зазначає про помилковість тверджень скаржника про те, що кредиторські вимоги НАК Нафтогаз України, що виникли на підставі відповідного рішення, заявлені в строки передбачені Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та включені до реєстру кредиторських вимог та э конкурсними.

Суд зазначає, що вимоги НАК Нафтогаз України є такими, що виникли під час процедури банкрутства ПАТ „Одеська ТЕЦ у справі №17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 та які були визнані після винесення постанови про визнання банкрутом ПАТ „Одеська ТЕЦ, а отже відповідно до вимог Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом є поточними вимогами.

Викладене, також підтверджується ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.03.2017 у справі №17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010, якою затверджено реєстр вимог кредиторів до ПАТ „Одеська ТЕЦ, до якого включено вимоги поточних кредиторів, які виникли під час проведення процедури банкрутства, зокрема - Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на загальну суму 934676735,35 грн.

Тобто, визнані грошові вимоги НАК Нафтогаз України на загальну суму 934676735,35 грн., включають також і заборгованість за рішенням Господарського суду Одеської області від 17.12.2012 по справі № 5017/3072/2012.

Також, суд звертає увагу на те, що Інформаційний лист ВГСУ від 28.03.2013р №01-06/606/2013 Про Закон України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом має рекомендаційний характер та трактує норми Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, який втратив чинність, отже посилання скаржника на зазначений Інформаційний лист не можуть судом прийняті як джерело права.

Більш того, судом не приймаються твердження скаржника про те, що поточні вимоги НАК Нафтогаз України, після введення ліквідаційної процедури набули статусу конкурсних, та зауважує, що грошові вимоги НАК Нафтогаз України відповідно до ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства є поточними, оскільки згідно рішення суду від 17.12.2012р. виникли за період з жовтня по грудень 2011р. після порушення провадження у справі про банкрутство ПАТ „Одеська ТЕЦ.

Отже вимоги стягувача за виконавчим документом, на підставі якого відкрито ВП №60875027 є поточними вимогами.

З приводу тверджень скаржника про неможливість (заборону) повторного відкриття виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду Одеської області від 08.02.2013р. №5017/3072/2012, в порушення норм ст. 41 Закону України Про виконавче провадження, суд зазначає таке:

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України Про виконавче провадження у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Між тим, виконавче провадження №37072569, яке закінчено згідно постанови державного виконавця від 28.12.2016р., не відновлювалось, як зазначено у ч. 1 ст. 41 Закону України Про виконавче провадження, а стягувачем повторно пред`явлено виконавчий документ до виконання, в результаті чого виконавцем відкрито 12.12.2019р. інше виконавче провадження №60875027.

Водночас суд зазначає, що повторне відкриття виконавчого провадження після його закриття не суперечить нормам Закону України Про виконавче провадження, зважаючи також на те, що зазначеним законом не врегульовано подальші виконавчі дії в разі закриття провадження у справі про банкрутство після визнання боржника банкрутом без остаточної ліквідації юридичної особи за правилами п. 4-3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України „Про відновлення платоспроможності або визнання боржника банкрутом оскільки таке припинення у справі про банкрутство є виключним випадком запровадженим Законом України „Про приватизацію державного та комунального майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України „Про виконавче провадження виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону України „Про виконавче провадження виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України „Про виконавче провадження виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:

1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення;

4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа;

5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника);

6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі;

7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;

8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася;

9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення;

10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України „Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів;

11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

Отже, суд зазначає, що відповідно до системного аналізу норм Закону України Про виконавче провадження виконавець може повернути виконавчий документ стягувачу та не відкрити виконавче провадження з підстав, зазначених у ст. 37 даного Закону, вказаний перелік є вичерпним. Заборони на відкриття виконавчого провадження у даному випадку з підстав, визначених скаржником Законом України Про виконавче провадження та іншими нормативно-правовими актами не передбачено, а тому підстави для повернення відповідного виконавчого документа у виконавця були відсутні.

Водночас, твердження скаржника про сплив строку пред`явлення наказу до виконання, суд вважає їх безпідставними з таких підстав.

Державним виконавцем 28.12.2016, керуючись п.8 ч. 1 ст. 39 Закону №1404 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки постановою господарського суду Одеської області від 13.12.2016 у справі №17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 ПАТ Одеська ТЕЦ визнано банкрутом та відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру.

В подальшому, ухвалою господарського суду Одеської області від 15.01.2019 провадження у справі №17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 про банкрутство ПАТ Одеська ТЕЦ припинено відповідно до вимог п.5 ст.12 Закону України Про приватизацію державного та комунального майна.

У відповідності до розділ XIII „Прикінцеві та перехідні положення Закону України „Про виконавче провадження 1404-VIII , виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Отже, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривався та на момент пред`явлення стягувачем виконавчого документа на виконання до органу ДВС, в силу приписів ст.ст. 11,12 Закону України „Про виконавче провадження 1404-VIII, не закінчився, відповідно, твердження скаржника про те, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, є помилковими.

З урахуванням встановлених обставин, в силу норм закону, рішення Господарського суду Одеської області у справі №5017/3072/2012 від 17.12.2012, яке набрало законної сили 29.01.2013 року, є обов`язковим для виконання.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, серед іншого, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення Європейського суду з прав людини від 05.07.2012 у справі Глоба проти України).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2004 у справі Шмалько проти України вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі Горнсбі проти Греції).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги АТ Одеська ТЕЦ на дії заступника відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Коржової Юлії Едуардівни та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.12.2019 року.

При цьому, посилання скаржника на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.10.2019 року по справі №916/2146/16 судом не приймаються, оскільки обставини справи №916/2146/16 не є подібними до обставин справи №5017/3072/2012, адже в даній справі оскаржувалась постанова про відкриття виконавчого провадження від 12.07.2019р. під час дії Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом який в подальшому втратив чинність.

Як вже було зазначено вище, до спірних правовідносин слід застосовувати приписи Кодексу України з процедур банкрутства, оскільки станом на дату винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження 12.12.2019р. Закон України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом втратив чинність.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 343 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Акціонерного товариства „Одеська ТЕЦ" на дії заступника відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Коржової Юлії Едуардівни - відмовити.

Ухвала набирає законної сили, в порядку ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст складено 24 лютого 2020 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська