ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2020 р. Справа№ 910/11553/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 11.11.2019

у справі № 910/11553/19 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аркс»

до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»

про стягнення 65 736,13 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Аркс» (далі - позивач) звернулося до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - відповідач), у якому просить стягнути 54 863,70 грн. заборгованості, 789,14 грн. трьох відсотків річних, 9 262,20 грн. подвійної облікової ставки НБУ і 821,09 грн. інфляційного збільшення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту від 12.09.2018 №271779а8і та у зв`язку з настанням страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля «Рено», і тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статей 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля «Міцубісі», водієм якого скоєно дорожньо-транспортну пригоду, станом на дату настання останньої була застрахована відповідачем на підставі полісу №АМ006957416, а тому позивач вказує, що обов`язок з відшкодування частини спричинених збитків у розмірі 65 736,13 грн. покладається на відповідача.

Короткий зміст оскаржуваного рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.11.2019 у справі №910/11553/19 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аркс» страхове відшкодування в розмірі 54 863,70 грн, 789,14 грн трьох відсотків річних, 9 262,20 грн подвійної облікової ставки НБУ, 821,09 грн інфляційного збільшення та судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про законність та доведеність вимог позивача до відповідача щодо стягнення 65 736,13 грн, оскільки заявлена до стягнення сума страхового відшкодування та штрафних санкцій підтверджена належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, а відповідач на момент прийняття рішення не надав документів на підтвердження сплати позивачу зазначеної суми або обґрунтованих заперечень щодо розміру страхового відшкодування.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2019 у справі № 910/11553/19 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням п.п. 1.4, 1.7 ст. 1, ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п. 4 ст. 380 Митного кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2019 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Ткаченка Б.О., суддів: Сулім В.В., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2019 у справі № 910/11553/19, роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010р., "Смірнова проти України" від 08.11.2005р., "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006р., "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004р.)

Водночас, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ за своєю природою потребує регулювання з боку держави, яке може змінюватися у часі та просторі відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб. Встановлені обмеження не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, що підриватимуть саму суть цього права. (див. рішення у справі «Станев проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], заява № 36760/06, п. 230, ECHR 2012). Застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (див. рішення у справі «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), заява № 35787/03, п. 29, від 26 липня 2007 року).

Враховуючи практику Європейського Суду (зокрема рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова та інші проти України від 15.03.2012), апеляційне провадження у даній справі згідно з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод здійснювалося в розумні строки.

Позиції учасників справи

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Аркс» своїх доводів та міркувань щодо змісту і вимог апеляційної скарги не висловило, відзиву на апеляційну скаргу до суду не надсилало.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

12.09.2018 Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Аркс» як страховиком та ОСОБА_1 як страхувальником, було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №271779а8і, предметом є майновий інтерес страхувальника, що не суперечить закону, пов`язаний з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Рено», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Постановою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 19.10.2018 у справі №340/640/18 встановлено, що по вул. Поповича смт Верховина Верховинського району Івано-Франківської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Рено», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , і автомобіля «Міцубісі», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 ; внаслідок порушення останнім Правил дорожнього руху транспортні засоби отримали механічні пошкодження; ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України.

Відповідно до рахунку на оплату від 26.10.2018 № , наданого ПВКФ «В. С .К.», вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу «Рено», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становила в загальному розмірі 55 373,70 грн.

Згідно з висновком до звіту про оцінку вартості збитку, виконаного експертом-оцінювачем ОСОБА_3 13.11.2018, вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу «Рено», реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 60 272,09 грн.

З наявного у матеріалах справи страхового акту № АХА2421856 від 30.10.2018 вбачається, що страховиком здійснено розрахунок та прийнято рішення про виплату страхувальнику страхового відшкодування в загальному розмірі 55 373,70 грн.

У зв`язку з настанням страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, позивачем виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля «Рено», і тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статей 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

З урахуванням вище наведених обставин, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Аркс» звернулося з вказаним вище позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» 54 863,70 грн. заборгованості, 789,14 грн. трьох відсотків річних, 9 262,20 грн. подвійної облікової ставки НБУ і 821,09 грн. інфляційного збільшення.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За приписами статті 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно з ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Колегія суддів вважає, що належними доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу.

При цьому звіт про оцінку автомобіля є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.

Законом України "Про страхування" та Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов`язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 06.07.2018 у справі № 924/675/17.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач, як страховик особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний відшкодувати суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди в повному обсязі відповідно до встановлених Полісом № АМ 6957416 лімітів відшкодування по майну та франшизи.

Положеннями статті 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпіла) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.

Згідно з приписами ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

З урахуванням вищенаведеного, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої сторони страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої сторони у деліктному зобов`язанні.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в положеннях статті 1166 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" закріплено обов`язковість укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності (полісу) юридичними та фізичними особами, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Згідно з частинами 1, 4 статті 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Обставини справи свідчать, що вина водія транспортного засобу «Мітсубісі», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 встановлена постановою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 09.11.2018 у справі №340/620/18.

Позивач, в обґрунтування підстав звернення з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» посилається на те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Мітсубісі», реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди 19.10.2018, була застрахована відповідачем згідно полісу № АМ 6957416 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, колегія суддів доходить висновку, що наявні в матеріалах справи документи є належними доказами страхування цивільно-правової відповідальності власника (водія) транспортного засобу «Мітсубісі», реєстраційний номер НОМЕР_2 саме відповідачем.

Положеннями статті 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Враховуючи те, що винна у дорожньо-транспортній пригоді особа має поліс страхування цивільно-правової відповідальності, то відповідно до статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Абзацом 2 пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Так як цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Мітсубісі», реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди 19.10.2018 була застрахована Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» за полісом № АМ/6957416 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов`язок відшкодувати шкоду замість винуватця у заподіянні такої шкоди несе страховик (відповідач) у межах встановлених лімітів відповідальності та за вирахуванням франшизи.

За таких обставин, до позивача перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, звернення позивача з даним позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення страхового відшкодування 55 373,70 грн (в межах лімітів відповідальності та з врахуванням франшизи, встановлених полісом № АМ/6957416) є обґрунтованим.

Водночас, колегія суддів не погоджується з твердженням відповідача про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування у зв`язку з тим, що водій автомобіля «Мітсубісі», реєстраційний номер НОМЕР_2 , неправомірно володів транспортним засобом, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1.4. статті 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

При цьому згідно з положеннями пункту 1.6. статті 1 вказаного Закону власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Крім того, за змістом частин 1, 3 статті 397 Цивільного кодексу України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 статті 380 Митного кодексу України встановлено, що тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

При цьому за змістом частини 5 статті 380 Митного кодексу України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.

Транспортні засоби особистого користування, що класифікуються за товарною позицією 8903 згідно з УКТ ЗЕД, можуть використовуватися громадянами, які ввезли їх в Україну, а також громадянами-резидентами та громадянами-нерезидентами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення, за умови використання транспортного засобу від імені і згідно з інструкціями користувача права на тимчасове ввезення.

Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Виходячи зі змісту частини 5 статті 12 Цивільного кодексу України, добросовісність набувача презюмується, тобто набувач вважається добросовісним поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до пункту 2.2. «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відтак, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується.

Разом із тим, відповідачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів у розумінні статей 76-77 ГПК України на підтвердження відсутності реєстраційних документів у водія транспортного засобу «Мітсубісі», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували незаконне заволодіння транспортним засобом «Мітсубісі», реєстраційний номер НОМЕР_2 , водієм ОСОБА_2 .

При цьому колегія суддів вважає доводи відповідача про неправомірність володіння водієм ОСОБА_2 транспортним засобом «Мітсубісі», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під час ДТП, необґрунтованими, оскільки факт керування автомобілем третьою особою в певний момент часу не спростовує обставин ввезення автомобіля для власних потреб останнього.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.04.2019 у справі № 910/14693/17.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму страхового відшкодування.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, що з відповідача підлягає стягненню основний борг у розмірі 54 863,70 грн (55 373,70 грн виплата - 510,00 грн франшизи).

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача пені, подвійної облікової ставки НБУ та 3% річних колегія суддів враховує наступне.

Згідно з приписами ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до положень статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Таким чином, з урахуванням приписів ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, забезпечення зобов`язання може виникати на підставі договору, а також ґрунтуватися на положеннях чинного законодавства України.

За змістом ст. 551 Цивільного кодексу України неустойка, виражена в грошовій формі, може бути як договірною, так і законною.

Перевіривши виконаний позивачем розрахунок штрафних санкцій, за відсутності контррозрахунку з боку відповідача, колегія суддів вважає його правильним.

Враховуючи наведене, з відповідача підлягають стягненню також 789,14 грн трьох відсотків річних, 9 262,20 грн подвійної облікової ставки НБУ та 821,09 грн інфляційних втрат.

Дослідивши вищенаведені обставини у своїй сукупності, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аркс» страхового відшкодування в розмірі 54 863,70 грн, 789,14 грн трьох відсотків річних, 9 262,20 грн подвійної облікової ставки НБУ, 821,09 грн інфляційного збільшення та судового збору у розмірі 1 921,00 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аркс», рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2019 у справі №910/11553/19 є законним і обґрунтованим.

Інших доводів або доказів, які б могли бути підставою для скасування судового рішення у даній справі, Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» не наведено.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, викладені Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2019 у справі №910/11553/19 прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також із дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» не підлягає задоволенню.

У зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта».

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2019 у справі №910/11553/19 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/11553/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складене 20.02.2020, у зв`язку із перебуванням судді Ткаченка Б.О. на лікарняному.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич