ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2020м. ДніпроСправа № 904/6251/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Ільєнко Д.Ю.

та представників:

від позивача: Пясецький Д.В.;

від відповідача: Шемет І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ)

до Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області)

про стягнення суми пені, інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання зобов`язань за договором постачання природного газу № 3257/1718-КП-5/3 від 26.09.2017 у загальному розмірі 17 670 673 грн. 53 коп.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (далі - відповідач) суму пені, інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання зобов`язань за договором постачання природного газу № 3257/1718-КП-5/3 від 26.09.2017 у загальному розмірі 17 670 673 грн. 53 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 12 027 250 грн. 11 коп. - пеня;

- 4 032 125 грн. 45 коп. - інфляційні втрати;

- 1 611 297 грн. 97 коп. - 3% річних.

Також позивач просить суд стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 265 060 грн. 10 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем (споживачем) зобов`язань за договором постачання природного газу № 3257/1718-КП-5/3 від 26.09.2017 в частині своєчасної оплати спожитого у період з жовтня 2017 року по лютий 2018 року природного газу у сумі 78 057 566 грн. 32 коп., який на теперішній час є оплаченим. Однак, за прострочення виконання зобов`язань на підставі пункту 8.2. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 26.12.2017 по 16.12.2018 у сумі 12 027 250 грн. 11 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за загальний період прострочення з лютого по листопад 2018 року в сумі 4 032 125 грн. 45 коп. та 3% річних за загальний період прострочення з 26.12.2017 по 16.12.2018 в сумі 1 611 297 грн. 97 коп.

Ухвалою суду від 27.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено її розгляд у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження на 10.01.2020.

Від позивача надійшло клопотання (вх. суду № 848/20 від 09.01.2020), в якому він просив суд провести підготовче засідання без участі його представника або відкласти розгляд справи на іншу дату, у зв`язку із зайнятістю представника позивача в іншому судовому засіданні.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду № 1023/20 від 10.01.2020), в якому він просив суд врахувати контррозрахунок інфляційних втрат відповідача, а також з урахуванням положень статті 233 Господарського кодексу України зменшити пеню на 70%, посилаючись на наступне:

- відповідачем зроблено власний контррозрахунок інфляційних втрат, за результатами якого визначено, що сума інфляційних втрат складає 4 016 336 грн. 15 коп., замість нарахованих позивачем 4 032 125 грн. 45 коп.;

- споживачами КПТМ "Криворіжтепломережа" є бюджетні організації, населення, які мають заборгованість по оплаті за спожиті послуги теплопостачання перед відповідачем, у зв`язку з чим підприємство не змогло своєчасно розрахуватися з позивачем;

- з метою примусового стягнення заборгованості відповідачем подано до районних судів м. Кривого Рогу 683 позови на суму 7 176 827 грн. 00 коп. та до господарського суду за аналогічний період 37 позовів на суму 4 192 935 грн. 38 коп.;

- в період нарахування санкції з жовтня 2017 року по лютий 2018 року дебіторська заборгованість відповідача мала тенденцію до зростання, на 410,4 млн. грн., відповідно до інформації про заборгованість за послуги з теплової енергії перед КПТМ "Криворіжтепломережа". Вищевказана інформація підтверджує той факт, що перед КПТМ "Криворіжтепломережа" мають заборгованість по сплаті за послуги з теплопостачання всі категорії споживачів (населення, бюджетні установи, релігійні організації, інші суб`єкти господарювання);

- відповідач просить суд зменшити суму заявленої до стягнення пені до 70%, визнавши даний випадок винятковим, прийняти до уваги майновий стан КПТМ "Криворіжтепломережа" та інші фактичні обставини, що заслуговують на увагу, а саме, що:

- сума основного боргу по договору № 3257/1718-КП-5/3 сплачена в повному обсязі;

- відповідач не є фактичним споживачем природного газу;

- заборгованість за спожиту теплову енергію виникла у зв`язку з її несплатою саме споживачами, у тому числі підприємствами та організаціями;

- відповідачем постійно проводяться дії, спрямовані на погашення дебіторської та кредиторської заборгованості. Позивачем було застосовано всі можливі засоби стимулювання фінансової дисципліни, а саме: такий вид відповідальності як стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань;

- справа не містить доказів настання для позивача негативних наслідків, в тому числі збитків, завданих неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором;

- підприємство відповідача має стратегічне значення для регіону, метою діяльності підприємства є безперебійне постачання споживачам теплової енергії. Відповідач не є кінцевим споживачем теплової енергії та вживає заходи для стягнення заборгованості зі споживачів теплової енергії;

- при винесенні рішення відповідач також просить врахувати, що неустойка як засіб розумного стимулювання виконання основного грошового зобов`язання не повинна перетворюватися на несправедливо непомірний тягар боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором;

- позивач не може будувати свої доходи та видатки на санкціях за невиконання грошового зобов`язання;

- перекладання функції спрямованої на відновлення первісного становища кредитора, що мало місце до порушення виключно на пеню (встановлення надмірно високого її розміру) є протиправним, оскільки призводить до збагачення кредитора за рахунок боржника, а також може спричинити зацікавленість кредитора у порушенні зобов`язання;

- якщо оцінити співвідношення суми інфляційних втрат, річних та пені, можна зробити висновок, що стягнуті суми будуть прямим збитком підприємства, і після їх сплати у повному обсязі у КПТМ "Криворіжтепломережа" не буде можливості в подальшому своєчасно та в повному обсязі розраховуватись з продавцем за отриманий природний газ.

- відповідач вважає даний випадок винятковим та приймаючи до уваги майновий стан та інші фактичні обставини, просить суд зменшити суму пені до 70%.

У підготовче засідання 10.01.2020 з`явився представник відповідача.

Представник позивача у вказане судове засідання не з`явився, при цьому, судом враховано наявність клопотання позивача про проведення підготовчого засідання без участі його представник або відкладення. Також судом відзначено, що строк для надання відповіді на відзив не закінчився.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про необхідність відкладення розгляду справи, оскільки суд позбавлений можливості вирішити питання, передбачені частиною 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України. Отже, з метою надання можливості сторонам скористатися процесуальними правами, визначеними статтями 42 та 46 Господарського процесуального кодексу України, та з метою дотримання принципів господарського судочинства, а саме: рівності усіх учасників перед законом і судом та змагальності, ухвалою суду від 10.01.2020 підготовче засідання було відкладено на 12.02.2020.

Від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. суду № 2894/20 від 20.01.2020), в якій він зазначив, що доводи відповідача є безпідставними та необґрунтованими, посилаючись на наступне:

- в момент підписання договору відповідач погодився з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов договору;

- як вбачається з матеріалів справи, відповідач фактично обґрунтовує свою правову позицію стосовно наявності підстав для зменшення неустойки несвоєчасним розрахунком його кінцевих споживачів;

- станом на 01.10.2019 торгова дебіторська заборгованість перед позивачем з боку споживачів становила 44, 438 млрд. грн. та має тенденцію до зростання;

- станом на 30.09.2019 відповідно до консолідованого звіту позивача, розмір короткострокових позик складає 34,466 млрд. грн., довгострокових - 24,321 млрд. грн., всього - 60,787 млрд. грн. Вказане свідчить про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі - для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювальних сезонів 2017/2018, 2018/2019 та 2019/2020 років;

- таким чином, несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу, закачування природного газу у підземні сховища для забезпечення опалювального періоду 2019-2020 рр.;

- держава, покладаючи на позивача спеціальні обов`язки з постачання природного газу, не виконує свої зобов`язання з компенсації економічно обґрунтованих витрат, здійснених таким суб`єктом, тим самим спричиняючи їй збитки;

- проте, збитковість підприємства не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки;

- заборгованість контрагентів відповідача не є винятковим випадком та підставою для зменшення штрафних санкцій;

- щодо контррозрахунку інфляційних нарахувань відповідача позивач зазначив, що в такому розрахунку відповідачем нараховано інфляційні нарахування на основну заборгованість, без врахування її збільшення на відповідний індекс інфляції за минулі періоди;

- методика розрахунку інфляційних втрат на суму боргу з урахуванням інфляційних нарахувань за попередній період є законною та обґрунтованою, відповідає приписам, викладеним у листі Верховного суду України від 03.04.1997 № 62-97 та пункту 3.2. Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду у справах № 905/600/18 (об`єднана палата), № 905/306/18, № 908/1928/18, № 904/4565/18, № 904/4083/18, № 904/10242/17, № 913/63/18.

Від відповідача надійшли заперечення (вх. суду № 6095/20 від 06.02.2020), в яких він просить суд під час ухвалення рішення по справі зменшити розмір пені на 70% з урахуванням фактичних обставин, наведених відповідачем та врахувати наданий відповідачем контррозрахунок інфляційних втрат, посилаючись на наступне:

- зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки;

- в даній справі сума основного боргу по договору № 3257/1718-КП-5/3 сплачена відповідачем в повному обсязі, а несвоєчасність виконання грошового зобов`язання за вказаним договором виникла саму у зв`язку з несплатою споживачами відповідача вартості послуг з постачання теплової енергії, що призвело до скрутного матеріального становища підприємства;

- станом на 31.12.2017 сума дебіторської заборгованості відповідача становила 290 532 000 грн. 00 коп., а обсяг кредиторської заборгованості 3 095 070 000 грн. 00 коп., що підтверджується звітом про фінансовий стан;

- при цьому, чистий дохід від реалізації продукції відповідача у 2017 році становив 877 019 000 грн. 00 коп., а собівартість реалізованої продукції в цьому році склав 1 051 016 000 грн. 00 коп., що призвело до збитків підприємства на суму 131 069 000 грн. 00 коп.;

- отже, за період заборгованості за договором № 3257/1718-КП-5/3, що є предметом розгляду даної справи (з жовтня 2017 року по лютий 2018 року), майновий стан підприємства погіршився, а обсяг дебіторської та кредиторської заборгованості мала тенденцію до зростання;

- нараховані інфляційні втрати в сумі 4 032 125 грн. 45 коп., починаючи з 01.09.2018, позивачем розраховані невірно - виходячи з суми боргу вже з урахуванням інфляційних збитків за попередній період;

- предмет і підстави позову, а також фактичні обставини у справах №№ 904/10242/17, 913/63/18, 905/600/18 та цій справі є різними, що виключає застосування викладеної у зазначених постановах правової позиції Верховного Суду під час вирішення спору, що виник не з подібних правовідносин;

- сума інфляційних збитків по справі № 904/6251/19 становить 4 016 336 грн. 15 коп. згідно контррозрахунку відповідача, а не 4 032 125 грн. 45 коп., як вбачається з розрахунку здійсненого позивачем.

У підготовче засідання 12.02.2020 з`явилися представники позивача та відповідача.

У підготовчому засіданні 12.02.2020 судом, відповідно до вимог статті 182 Господарського процесуального кодексу України, були здійснені всі дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 12.02.2020 підготовче провадження було закрите та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 26.02.2020.

У судове засідання 26.02.2020 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні 26.02.2020 виклав зміст позовних вимог, навів доводи в їх обґрунтування.

Представник відповідача у судовому засіданні 26.02.2020 виклав зміст відзиву на позов; зазначив, що прострочення оплати у спірному періоді виникло не з його вини, а також просив суд зменшити розмір штрафних санкцій, що є предметом позову у справі, посилаючись на обставини, наведені у відзиві.

Представник позивача у судовому засіданні проти задоволення клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій заперечував, посилаючись на його необґрунтованість та не підтвердження відповідачем наявності обставин, з якими закон пов`язує використання судом права на зменшення штрафних санкцій; вказував, що тяжке матеріальне становище не є достатньою підставою для зменшення штрафних санкцій.

Представником відповідача було викладено зміст заперечень, з урахуванням доводів яких він просив зменшити належну до стягненню пеню.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі, а також представниками позивача та відповідача у судовому засіданні 26.02.2020 наголошено на тому, що ними повідомлені суду всі обставини та долучені до матеріалів справи всі докази, необхідні для правильного вирішення спору.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів..

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні 26.02.2020 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору постачання природного газу, строк дії договору, умови поставки та оплати, факт поставки, загальна вартість поставленого природного газу, настання строку його оплати, допущення прострочення оплати.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 26.09.2017 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - постачальник, позивач) та Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" (далі - споживач, відповідач) було укладено договір постачання природного газу № 3257/11718-КП-5/3 (далі - договір, а.с.24-33), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах договору. Природний газ, що постачається за договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями (пункти 1.1. та 1.2. договору).

Відповідно до пункту 2.1. договору постачальник передає споживачу з 01.10.2017 по 31.03.2018 (включно) природний газ обсягом до 10340,00 тис. куб. метрів, у тому числі за місяцями, згідно з графіком, передбаченим цим пунктом.

В подальшому, додатковою угодою № 1 від 04.04.2018 до договору сторонами викладено пункт 2.1. договору в наступній редакції: "Постачальник передає споживачу в період з 01.04.2018 по 31.05.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 60,00 тис.куб.м., у тому числі по місяцях, згідно з графіком, передбаченим цим пунктом." (а.с. 34).

У розділі 12 договору сторони погодили, що договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації газу з 01.10.2017 до 31.03.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковою угодою № 1 від 04.04.2018 до договору сторонами викладено пункт 12.1. договору в наступній редакції: "Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації газу з 01.10.2017 до 31.05.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення." (а.с.34).

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором купівлі-продажу, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 розділу ІІІ книги п`ятої Цивільного кодексу України.

У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що постачальник передає споживачеві природний газ у його загальному потоці імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та/або в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

У відповідності до пункту 3.7. договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем у період з жовтня 2017 року по лютий 2018 року було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 78 057 566 грн. 32 коп., що підтверджується наступними актами:

- актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2017 на суму 33 229 грн. 21 коп. (а.с. 35);

- актом приймання-передачі природного газу від 30.11.2017 на суму 8 485 339 грн. 67 коп. (а.с. 36);

- актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2017 на суму 10 482 356 грн. 80 коп. (а.с. 37);

- актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2018 на суму 31 029 342 грн. 52 коп. (а.с. 38);

- актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2018 на суму 28 027 298 грн. 12 коп. (а.с. 39).

Вказані акти підписані позивачем та відповідачем без будь-яких зауважень щодо обсягів та якості отриманого природного газу, акти підписані представником відповідача та скріплені відтиском його печатки.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо наявності заперечень відповідача стосовно обсягу, строку чи якості поставленого у спірний період позивачем природного газу; з вищезазначених актів приймання-передачі природного газу вбачається, що акти підписані сторонами без заперечень.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем дотримано вимоги договору в частині виконання його зобов`язань за договором.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку продавця за договором поставити природний газ відповідає обов`язок покупця оплатити вартість газу і наданих послуг.

У відповідності до частини 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Так, у розділі 5 договору сторони узгодили ціни на природний газ.

Відповідно до умов пункту 5.4. договору загальна сума вартості природного газу за договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

Згідно з пунктом 6.1. договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В порушення вказаних умов договору, відповідач поставлений у спірний період природний газ оплатив із порушенням визначених у пункті 6.1. договору термінів.

Так, позивач посилається на те, що відповідач допустив порушення строків оплати поставленого у період з жовтня 2017 року по лютий 2018 року природного газу на загальну суму 78 057 566 грн. 32 коп., який на теперішній час є оплаченим. За прострочення виконання зобов`язань на підставі пункту 8.2. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 26.12.2017 по 16.12.2018 в сумі 12 027 250 грн. 11 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за загальний період прострочення з січня 2018 року по листопад 2018 року в сумі 4 032 125 грн. 45 коп. та 3% річних за загальний період прострочення з 26.12.2017 по 16.12.2018 в сумі 1 611 297 грн. 97 коп.

Слід звернути увагу, що відповідно до пункту 10.3. договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з нормами статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За нормою частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідач поставлений у період з жовтня 2017 року по лютий 2018 року природний газ оплатив у повному обсязі, але із простроченням. Вказане вбачається із виписок по рахункам та листа відповідача про здійснення зарахування від 12.12.2018 (а.с. 19-23, 40-41).

Судом враховано, що відповідно до пункту 6.4. договору у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного споживачем:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи;

3) у третю чергу погашається основна сума боргу.

При цьому, судом було враховано, що під час отримання від відповідача оплат позивач здійснював їх розподіл та зарахування в рахунок погашення основного боргу (без врахування положень статті 534 Цивільного кодексу України та пункту 6.4. договору). Вказане підтверджується розрахунком позивача та самими позовними вимогами, оскільки позивач визнає відсутність заборгованості відповідача щодо оплати спожитого в спірний період газу, а штрафні санкції та втрати, які накопичились через прострочення оплати в цей період позивач заявляє до стягнення у судовому порядку.

В той же час, судом також було враховано, що в призначеннях платежів, які були здійснені відповідачем в рахунок оплати за спірний період, відповідач вказував оплату за природний газ по спірному договору за певний місяць, отже позивач правомірно здійснював зарахування вказаних платежів в оплату спожитого в певному місяці природного газу.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що спожитий у період з жовтня 2017 року по лютий 2018 року природний газ був оплачений відповідачем із простроченням.

Суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно зі статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В пункті 8.2. договору сторони передбачили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Так, на підставі вказаного пункту договору, з урахуванням того, що позивачем його зобов`язання за договором були виконані у повному обсязі, а відповідачем порушені, була нарахована пеня за загальний період прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем з 26.12.2017 по 16.12.2018 в сумі 12 027 250 грн. 11 коп., яку позивач просив стягнути відповідно до наданого розрахунку (а.с.13-18).

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені, зробленого позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено суми заборгованості та періоди прострочення (за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо), з урахуванням фактичних дат оплат (не включаючи в період дату оплати), арифметично розрахунок проведено також вірно. Отже, розрахунок пені, долучений позивачем до позовної заяви (а.с.13-18), визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 12 027 250 грн. 11 коп. визнаються судом обґрунтованими.

Щодо клопотання відповідача про зменшення суми штрафних санкцій суд зазначає слідуюче.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, неустойка, виходячи з приписів статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

За змістом частин 1-3 статті 13 цього Кодексу цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Отже, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності. Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18.

Згідно з частиною 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд відзначає, що вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.04.2019 у справі № 925/1549/17, від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.

В аспекті права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд звертає увагу на наступні обставини та вважає за необхідне використати надане національним законодавством України право суду на зменшення розміру штрафних санкцій.

Суд об`єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов`язання відповідачем, надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, приймаючи до уваги, що:

- основний борг за спірний період є погашеним до звернення із позовом до суду;

- відповідач не є кінцевими споживачем за спірним договором (пункт 1.2. договору), отже об`єктивна можливість здійснити розрахунок за спожитий природний газ залежить від платіжної дисципліни кінцевих споживачів такого газу;

- відповідачем учинялися дії щодо якнайшвидшої оплати спожитого природного газу; проводилася претензійно-позовна роботи зі стягнення заборгованості кінцевих споживачів природного газу задля спрямування отриманих коштів на погашення заборгованості перед позивачем (а.с.68-69), вказане підтверджується також кількість платежів, які здійснені в оплату спожитого у листопаді 2017 року газу (оплата здійснена 113 платежами, у деякі періоди часткові оплати проходили кожного дня), що свідчить про добросовісність дії відповідача та намагання здійснити якнайшвидшу оплату природного газу на користь позивача;

- відповідач, підтверджуючи свою добросовісність, не ухиляється від відповідальності за порушення умов договору, наявність прострочення у судовому засіданні не заперечував;

- підприємство відповідача має стратегічне значення для регіону, метою діяльності підприємства є безперебійне постачання споживачам теплової енергії;

- відповідачем належними доказами підтверджено, що підприємство знаходиться в скрутному матеріальному становищі (а.с.70, 100-103);

- судом також враховано, що пеня є лише санкцією за невиконання грошового зобов`язання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може, окрім стягнення пені позивач нараховує та стягує проценти річних та інфляційні, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем. Тому при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

В той же час, судом також було враховано інтереси позивача та прийнято до уваги, що діяльність АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" має важливе значення щодо надійного і безпечного функціонування газотранспортної системи та беручи до уваги правове призначення штрафних санкцій, господарський суд вважає за необхідне частково задовольнив клопотання відповідача, який просив зменшити розмір пені на 70 %..

Надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені в сумі 12 027 250 грн. 11 коп. до 50%, а саме: до 6 013 625 грн. 06 коп.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10.02.2020 у справі 910/1175/19, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, постанові Центрального апеляційного господарського суду від 29.01.2020 у справі № 908/1884/19, в яких використання природного газу було з аналогічною у даній справі метою, а прострочення виникло внаслідок схожих обставин.

Таке зменшення розміру пені суд вважає розумним та оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги щодо стягнення пені підлягають частковому задоволенню в сумі 6 013 625 грн. 06 коп.

Крім того, згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та у зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язання щодо оплати газу у строки, визначені умовами договору, позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України були заявлені до стягнення інфляційні втрати за загальний період прострочення з лютого по листопад 2018 року в сумі 4 032 125 грн. 45 коп.

Так, господарським судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат, проведеного позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено суму заборгованості та період прострочення (за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо), з урахуванням фактичної дати оплати (не включаючи в період дату оплати), арифметично розрахунок проведено також вірно. Отже, розрахунок інфляційних втрат, доданий до позовної заяви (а.с.13-18), визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

При цьому, судом відхиляються заперечення відповідача щодо часткової неправомірності нарахування інфляційних втрат, оскільки порядок їх нарахування узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 905/600/18, викладеною у постанові від 05.07.2019, в якій зазначено, що нарахування інфляційних втрат за наступний період має здійснюватися з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання; зазначена позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 905/306/18 від 30.07.2019, а також у постановах Верховного Суду у справах № 905/306/18, № 908/1928/18, № 904/4565/18, № 904/4083/18, №904/10242/17, № 913/63/18.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 4 032 125 грн. 45 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язання щодо своєчасної оплати поставленого газу, позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України також були також розраховані та заявлені до стягнення 3% річних за загальний період прострочення з 26.12.2017 по 16.12.2018 в сумі 1 611 297 грн. 97 коп., які він просив стягнути з відповідача відповідно до здійсненого розрахунку (а.с.13-18).

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку 3% річних, зробленого позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено суми заборгованості та періоди прострочення (за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо), з урахуванням фактичних дат оплат (не включаючи в період дату оплати), арифметично розрахунок проведено також вірно. Отже, розрахунок 3% річних, доданий до позовної заяви (а.с.13-18), визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення 3% річних в сумі 1 611 297 грн. 97 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

При цьому, оскільки суд зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено, у зв`язку з чим відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача; стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 265 060 грн. 10 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" про стягнення суми пені, інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання зобов`язань за договором постачання природного газу № 3257/1718-КП-5/3 від 26.09.2017 у загальному розмірі 17 670 673 грн. 53 коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, провулок Дежньова, будинок 9; ідентифікаційний код 03342184) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; ідентифікаційний код 20077720) 6 013 625 грн. 06 коп. пені, 4 032 125 грн. 45 коп. - інфляційних втрат, 1 611 297 грн. 97 коп. 3% річних та 265 060 грн. 10 коп. витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне текст рішення складений та підписаний - 27.02.2020.

Суддя Ю.В. Фещенко