ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2020 р. Справа№ 911/1937/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Демидової А.М.

Корсака В.А.

за участю представників: не викликались

розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «РІТЕЙЛ ІСТ»

на рішення Господарського суду Київської області від 17.10.2019 (повний текст складено 28.10.2019)

у справі № 911/1937/19 (суддя В.М. Бабкіна)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСІМ-ГРУПП»

до Дочірнього підприємства «РІТЕЙЛ ІСТ»

про стягнення 48 172 грн. 31 коп. заборгованості за договорами

№ РІ021414 від 22.01.2014 та № РІ038518 від 01.10.2018

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКСІМ-ГРУПП" (далі - ТОВ "ЕКСІМ-ГРУПП", позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Дочірнього підприємства "РІТЕЙЛ ІСТ" (далі - ДП "РІТЕЙЛ ІСТ" відповідач) про стягнення 48 172,33 грн. заборгованості згідно з договорами № РІ021414 від 22.01.2014 та № РІ038518 від 01.10.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договорами № РІ021414 від 22.01.2014 р. та № РІ038518 від 01.10.2018, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 48172,33 грн. основної заборгованості, а також судовий збір.

Рішенням Господарського суду Київської області від 17.10.2019 у справі № 911/1937/19 позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Дочірнього підприємства «РІТЕЙЛ ІСТ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСІМ-ГРУПП" 48 172 грн.31 коп. основного боргу, 1 921грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Дочірнє підприємство «РІТЕЙЛ ІСТ» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 17.10.2019 у справі № 911/1937/19, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції невірно встановлено у рішенні, що у відповідача настав обов`язок з оплати решти вартості поставленого товару, з огляду на відсутність доказів реалізації цього товару, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2019 апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «РІТЕЙЛ ІСТ» у справі № 911/1937/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Демидова А.М., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2019 апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «РІТЕЙЛ ІСТ» на рішення Господарського суду Київської області від 17.10.2019 у справі № 911/1937/19 залишено без руху на підставі ст.ст. 174, 260 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору у розмірі 2881,50 грн. Роз`яснено Дочірньому підприємству «РІТЕЙЛ ІСТ» про право усунення недоліків апеляційної скарги, надавши суду апеляційної інстанції докази, які підтверджують сплату судового збору в розмірі 2881,50грн.

09.12.2019 на адресу Північного апеляційного господарського суду від Дочірнього підприємства «РІТЕЙЛ ІСТ» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги з доданими доказами сплати судового збору - копія платіжного доручення №101538241 від 09.12.2019, яка підтверджує сплату скаржником судового збору в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи (ч. 2 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2019 у справі № 911/1937/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства «РІТЕЙЛ ІСТ» на рішення Господарського суду Київської області від 17.10.2019. Ухвалено здійснювати розгляд апеляційної скарги за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин справи та повноту їх встановлення, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволені апеляційної скарги Дочірнього підприємства «РІТЕЙЛ ІСТ», з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

22.01.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕКСІМ-ГРУПП" (позивач - постачальник) та Дочірнім підприємством "РІТЕЙЛ ІСТ" (відповідач - покупець) було укладено договір № РІ021414, відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених договором, та у відповідності з замовленнями покупця, поставити товар, а покупець зобов`язався приймати товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній, та які не можуть перевищувати цін, узгоджених в специфікації.

Товар поставляється постачальником у відповідності з замовленням покупця по асортименту, кількості, цінам та у строк, які вказані у замовленні (п. 3.1 договору).

Згідно з п. 3.6 договору, постачальник при поставці товару передає покупцю наступну супровідну документацію: накладні, з визначеними реквізитами, постачальник несе відповідальність за арифметичні помилки в накладних; товарно-транспортні накладні; податкові накладні; належним чином завірені копії посвідчення якості, ветеринарних свідоцтв чи довідок (для товарів тваринного походження), сертифікатів відповідності у разі необхідності сертифікат про визнання іноземного сертифікату, гігієнічні висновки (для товарів, що підлягають обов`язковій сертифікації), інструкції з використання, гарантійні сертифікати, технічні паспорти тощо, що вимагається відповідно до законодавства України для оптової чи роздрібної торгівлі; погоджений з покупцем примірник замовлення.

За умовами п. 5.1 вказаного договору перехід права власності на товар від постачальника до покупця здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі покупця.

Відповідно до п. 7.1 договору покупець оплачує товар, що поставляється, за цінами, погодженими сторонами в специфікації та підтвердженими у накладних; ціна на товар в специфікації вказується у гривнях.

Пунктом 7.8 договору узгоджено, що загальна сума цього договору складається з суми накладних, за якими здійснена поставка товару.

Відповідно до п. 7.9 договору поставки, оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника після реалізації товару кожні 35 днів. При цьому, відповідним пунктом сторонами узгоджено, що покупець здійснює оплату поставленого товару тільки у випадку, якщо сума за розрахунковий період буде складати не менше 500 грн. з кожного магазину.

Покупець має право затримати розрахунки з постачальником, зокрема, у випадку невиконання/ненадання належно оформленої супровідної документації, передбаченої п. 3.6 договору, до моменту надання такої документації у повному обсязі п. 7.10 договору.

Згідно з п. 7.13 договору не рідше ніж кожні три місяці з моменту укладення цього договору, сторони зобов`язані підписувати акти звірки взаєморозрахунків. Акти звірки взаєморозрахунків по цьому договору підписуються не пізніше кожного 30 числа першого місяця наступного кварталу.

У відповідності з п. 7.14 договору кожний місяць з моменту укладення цього договору сторони зобов`язані підписувати всі первинні та інші документи. Первинні та інші документи по цьому договорі підписуються не пізніше кожного 10 числа першого місяця наступного кварталу.

Згідно з п. 10.1 договору, він набирає силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2017.

В подальшому, 01.10.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕКСІМ-ГРУПП" (позивач - постачальник) та Дочірнім підприємством "РІТЕЙЛ ІСТ" ( відповідач - покупець) було укладено договір № РІ038518, який підписано з протоколом розбіжностей, що узгоджені сторонами.

Відповідно до умов даного договору, постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених договором, та у відповідності з замовленнями покупця, поставити товар, а покупець зобов`язався приймати товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній, та які не можуть перевищувати цін, узгоджених в специфікації (п. 1.1 договору).

Товар поставляється постачальником у відповідності з замовленням покупця по асортименту, кількості, цінам та у строк, які вказані у замовленні (п. 3.1 договору).

Згідно з п. 3.6 договору, постачальник при поставці товару передає покупцю супровідну документацію, перелік якої аналогічний переліку, визначеному п. 3.6 договору № РІ021414.

За умовами п. 5.1 вказаного договору, перехід права власності на товар від постачальника до покупця здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі покупця.

Відповідно до п. 7.1 договору покупець оплачує товар, що поставляється, за цінами, погодженими сторонами в специфікації та підтвердженими у накладних; ціна на товар в специфікації вказується у гривнях.

Пунктом 7.8 договору узгоджено, що загальна сума цього договору складається з суми накладних, за якими здійснена поставка товару.

У відповідності з п. 7.9 договору (з урахуванням протоколу розбіжностей) оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника щосереди кожні 35 днів після реалізації товару; у випадку, якщо день оплати (середа) випадає на вихідний або святковий день, то оплати здійснюються найближчої середи, яка є робочим днем; реалізацією слід вважати відвантаження товару зі складу покупця третім особам, незалежно від перерахування від них грошових коштів за відвантажений товар.

Відповідно до п. 7.10 договору покупець має право затримати розрахунки з постачальником, зокрема, у випадку невиконання/ненадання належно оформленої супровідної документації, передбаченої п. 3.6 договору, до моменту надання такої документації у повному обсязі.

Згідно з п. 7.13 договору, не рідше ніж кожні три місяці з моменту укладення цього договору, сторони зобов`язані підписувати акти звірки взаєморозрахунків. Акти звірки взаєморозрахунків по цьому договору підписуються не пізніше кожного 30 числа першого місяця наступного кварталу.

Відповідно до п. 7.14 договору кожний місяць з моменту укладення цього договору сторони зобов`язані підписувати всі первинні та інші документи. Первинні та інші документи по цьому договорі підписуються не пізніше кожного 10 числа першого місяця наступного кварталу.

Згідно з п. 10.1 договору, він набирає силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019.

На виконання умов договорів № РІ021414 від 22.01.2014 р. та № РІ038518 від 01.10.2018 позивачем була здійснена поставка товару відповідачу, що підтверджується, видатковими накладними № КВЛ0000578 від 10.05.2017 на суму 1786,60 грн., № КВЛ0000645 від 24.05.2017 на суму 903,60 грн., № КВЛ0000684 від 30.05.2017 на суму 2847,62 грн., № КВЛ0000686 від 30.05.2017 на суму 4525,91 грн., № КВЛ0000697 від 31.05.2017 на суму 1374,67 грн., № КВЛ0000708 від 02.06.2017 на суму 897,70 грн., № КВЛ0000744 від 14.06.2017 на суму 1042,70 грн., № КВЛ0000849 від 04.07.2017 на суму 1460,14 грн., № КВЛ0000950 від 26.07.2017 на суму 863,65 грн., № КВЛ0001030 від 11.08.2017 на суму 1473,82 грн., № КВЛ0001107 від 29.08.2017 на суму 1127,64 грн., № КВЛ0001157 від 06.09.2017 на суму 1205,35 грн., № КВЛ0001174 від 08.09.2017 на суму 1044,79 грн., № КВЛ0001192 від 12.09.2017 р. на суму 1667,62 грн., № КВЛ0001220 від 18.09.2017 на суму 868,82 грн., № КВЛ0001345 від 11.10.2017 на суму 2132,77 грн., № КВЛ0001399 від 24.10.2017 на суму 1407,58 грн., № КВЛ0001408 від 25.10.2017 на суму 557,50 грн., № КВЛ0001498 від 07.11.2017 на суму 476,60 грн., № КВЛ0001596 від 22.11.2017 на суму 578,38 грн., № КВЛ0001744 від 13.12.2017 на суму 315,58 грн., № КВЛ0001789 від 21.12.2017 на суму 795,32 грн., № КВЛ0000107 від 17.01.2018 на суму 1787,63 грн., № КВЛ0001650 від 30.11.2018 на суму 3376,08 грн., № КВЛ0001687 від 04.12.2018 на суму 1525,84 грн., № КВЛ0001701 від 06.12.2018. на суму 2147,05 грн., № КВЛ0001702 від 06.12.2018 на суму 4652,86 грн., № КВЛ0001742 від 10.12.2018 на суму 4601,40 грн., № КВЛ0000152 від 29.01.2019 на суму 1396,44 грн., № КВЛ0000161 від 30.01.2019 на суму 621,22 грн., № КВЛ0000251 від 20.02.2019 на суму 488,42 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем частково оплачено поставлений товар, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача за період з 17.02.2016 до 07.06.2019.

Також, сторонами був складений акт перевірки розрахунків за період з 01.02.2019 по 28.02.2019 на суму 48 172 грн. 31 коп. простроченої дебіторської заборгованості, якій підписаний обома сторонами.

Позивачем на адресу відповідача було направлено лист-вимогу № 07/02 від 22.02.2019, в якій позивач вимагав в строк до 15.03.2019 сплатити заборгованість або повернути товар на загальну суму 51 400 грн. 25 коп. та претензію № 20 від 13.05.2019 відповідно до якої позивач просив до 24.05.2019 сплатити суму боргу в розмірі 48 172 грн. 33 коп.

Відповіді на лист-вимогу та претензію позивачем отримано не було, заборгованість не сплачено, товар не повернуто.

Спір у справі виник у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем обов`язку з оплати вартості поставленого позивачем товару в сумі 48 172 грн. 31 коп.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як зазначено у ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Наявність боргу у відповідача перед позивачем за договором у заявленому розмірі 48 172 грн. 31 коп. належним чином доведена та документально підтверджена, а саме позивачем надано, зокрема, договори № РІ021414 від 22.01.2014 та № РІ038518 від 01.10.2018, видаткові накладні, акт перевірки розрахунків, якими підтверджено поставку позивачем відповідачу товару, за який останній не розрахувався. Вказана сума заборгованості покупця перед постачальником також міститься і в акті звірки розрахунків за період з 01.02.2019 до 28.02.2019, складеному сторонами. Доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем не надано, а тому колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 48172,31 грн. основного боргу за договорами № РІ021414 від 22.01.2014 р. та № РІ038518 від 01.10.2018 р. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач в частині вартості неоплаченого товару не заперечує, проте наголошує, що надані позивачем видаткові накладні належним чином не оформлені, оскільки з їх тексту неможливо ідентифікувати особу та встановити повноваження особи, яка отримала товар, а також що позивачем не надано відповідачу належним чином оформлені документи, передбачені п. 3.6 договору, у зв`язку з чим відповідач має право затримати оплату за товар в порядку п. 7.10 договору.

Також, посилаючись на пункт 7.10 договорів відповідач зазначає, що оскільки позивачем не було надано ДП "РІТЕЙЛ ІСТ" передбачених п. 3.6 вказаного договору документів, то відповідач вправі здійснити затримку розрахунку до надання таких документів. Поряд з цим, відповідач наголошував, що оскільки оплата за товар відповідно до договору здійснюється лише після його реалізації, то, з огляду на відсутність доказів такої реалізації поставленого товару, у відповідача ще не настав обов`язок по оплаті за договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до пункту 5.1 договорів перехід права власності на товар від позивача до відповідача здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі відповідача.

Відповідно до ст. 666 Цивільного кодексу України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Поряд з цим, згідно зі ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які містять відомості про господарську операцію.

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити як назва документа (форми); дата складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів документа кореспондується з п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.5 вказаного Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Відсутність у видатковій накладній назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності її підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки/штампу самої юридичної особи, відсутність реквізитів довіреності на цю особу не може свідчити про те, що така особа є неуповноваженою чи що така видаткова накладна є неналежним доказом у справі. Водночас, відтиск печатки/штампу на видатковій накладній є свідченням участі юридичної особи у здійсненні господарської операції за цією накладною.

При перевірці законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції у даній справі, судом апеляційної інстанції врахований висновок, викладений Касаційним господарським судом у складі Верховного суду у постанові від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, за яким відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Судом першої інстанції встановлено, що акт перевірки розрахунків за період з 01.02.2019 по 28.02.2019 на суму 48 172,31 грн. простроченої дебіторської заборгованості, підписаний обома сторонами.

Також слід зазначити, що в матеріалах справи наявна генеральні довіреності № 7, 12 та 5 Дочірнього підприємства «РІТЕЙЛ ІСТ» які засвідчують відбиток штампа та особисті підписи осіб, котрим довіряється отримання товарно-матеріальних цінностей у відповідності з товаротранспортними накладними, а саме Лемішко З.О., Грибанов О.В. та Антонюк Р.М.

З огляду на викладене, судом відхиляються заперечення відповідача щодо неналежного оформлення накладних, які засвідчували здійснення господарських операцій сторонами.

Крім того, ненадання позивачем супровідної документації, визначеної пунктами 3.6 договорів, за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати зазначену господарську операцію.

Будь-яких доказів звернення відповідача до позивача з вимогою надати визначені договором належним чином оформлені документи, із встановленням при цьому розумного строку для їх передання, доказів відмови відповідача від договору та повернення отриманого товару чи вчинення інших дій, які б могли свідчити про невиконання позивачем своїх зобов`язань за договором поставки у повному обсязі, у відповідності до вимог законодавства та умов укладеного між сторонами договору, відповідачем не надано.

Відповідач з часу отримання товару не скористався наданим йому ст. 666 Цивільного кодексу України правом встановити позивачу строк для передачі документів, що стосуються товару, якщо відповідач вважав таку передачу необхідною, а в разі невиконання вказаних вимог - правом відмовитися від договору та повернути товар.

Разом з тим, ненадання податкових накладних, посвідчень якості чи погоджених замовлень не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити переданий йому товар.

Щодо заперечень відповідача, що строк оплати поставленого позивачем відповідачу товару не настав, оскільки у позивача немає відомостей щодо реалізації відповідачем поставленого товару, слід зазначити, що договорами № РІ021414 від 22.01.2014 та № РІ038518 від 01.10.2018 передбачено обов`язок відповідача оплачувати поставлений позивачем товар після його реалізації кожні 35 днів.

Водночас, сторони передбачили у договорах право відповідача повернути позивачу товар у випадку, якщо він не виходить на необхідний рівень продажу у роздрібній мережі відповідача для вказаної категорії товару, або якщо товар не був реалізований на протязі строку його придатності, або товар виявився неякісним при тестуванні, за умови повідомлення відповідачем позивача про обсяг та причини повернення товару, а також про перелік торгівельних точок, з яких позивач зобов`язаний протягом 5 календарних днів з моменту одержання такого повідомлення від відповідача вивезти вказаний товар (пп. 3.7.1 п. 3.7 договорів).

Будь-яких доказів звернення відповідача до позивача з повідомленням про повернення товару із зазначенням, що він не реалізований, не виходить на необхідний рівень продажу або сплив його строку придатності чи з інших причин суду не надано, а тому ненадання позивачем доказів реалізації товару не може свідчити про відсутність у відповідача обов`язку оплатити отриманий товар.

Факт поставки товару підтверджується матеріалами справи, а сума заборгованості відповідачем не заперечується.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Київської області від 17.10.2019 у справі № 911/1937/19 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Дочірнього підприємства «РІТЕЙЛ ІСТ» задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2019 у справі № 911/1937/19 слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 129, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «РІТЕЙЛ ІСТ» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 17.10.2019 у справі № 911/1937/19 - без змін.

2. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Дочірнє підприємство «РІТЕЙЛ ІСТ».

3. Матеріали справи № 911/1937/19 повернути до Господарського суду Київської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді А.М. Демидова

В.А. Корсак