РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.02.2020Справа № 910/11008/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., за участю секретаря судового засідання Голуба О.М., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 180 600 грн.

За участю представників сторін, згідно протоколу судового засідання від 24.02.2020

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 180 600 грн збитків.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на понесення останнім внаслідок незбереження відповідачем як підприємством залізничного транспорту під час перевезення залізницею цілісності майна (вагонів) збитків в загальній сумі 180 600 грн, пов`язаних з ремонтом вагонів, які підлягають стягненню з відповідача.

Ухвалою Господарського суд міста Києва від 20.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

16.09.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

18.09.2019 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечує проти доводів відповідача та просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути судові витрати.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.10.2019 року вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 04.11.2019 року.

11.11.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Судове засідання 04.11.2019 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному з 25.10.2019 по 13.12.2019.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.12.2019 розгляд справи призначено на 23.12.2019.

Ухвалою Господарського суд міста Києва від 23.12.2019 продовжено строк підготовчого провадження та призначено розгляд справи на 20.01.2020.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.01.2020 відкладено підготовче засідання на 03.02.2020.

03.02.2020 від відповідача через канцелярію суду надійшли письмові пояснення по справі, в яких сторона просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

У зв`язку з поданими відповідачем поясненнями, позивачем 03.02.2020 було подано клопотання про надання часу на підготовку додаткових пояснень, яке судом задоволено та ухвалою суду від 03.02.2020 розгляд справи відкладено на 24.02.2020.

07.02.2020 позивачем через канцелярію суду подані додаткові письмові пояснення в яких позивач просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а також стягнути судові витрати та витрати на правничу допомогу. Також, позивачем в додаткових поясненнях було заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових документів в обґрунтування заперечень на відзив відповідача, проти якого відповідач не заперечував.

В підготовче судове засідання 24.02.2020 з`явились представники сторін, які подали спільну заяву про розгляд справи по суті після закінчення підготовчого провадження, у відповідності до ч. 6 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України.

У підготовчому засіданні 24.02.2020 суд встановив, що всі завдання підготовчого провадження у даній справі виконані, у зв`язку з чим, з урахуванням поданої сторонами заяви від 24.02.2020, на підставі ч. 6 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, суд протокольно ухвалив закрити підготовче провадження та перейти до розгляду справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні надав свої усні пояснення та підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні надав свої усні пояснення та заперечив проти задоволення позовних вимог.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 24.02.2020 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

09.11.2015 між позивачем та відповідачем було укладено Договір про надання послуг власнику, орендатору або оператору щодо організації курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування № ПР/М-15103/НЮІ. Предметом договору є регулювання взаємовідносин сторін, пов`язаних з організацією курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування та надання послу, пов`язаними із цими перевезеннями.

19.02.2014 між ТОВ «Металургтранс» (позивач) та ТОВ «Ремвагонторг» (виконавець) укладено договір про надання послуг № 25у/14. За умовами договору Виконавець зобов`язується здійснити від свого імені, але за рахунок і за дорученням Замовника юридичні і інші дії, пов`язані з організацією проведення деповського та/або поточного відчіпного ремонту вагонів Замовника на території України.

Оплата послуг Виконавця проводиться в порядку і на умовах, встановлених даним Договором.

Як встановлено судом за матеріалами справи, у лютому - березні 2019 року по коліях загального користування АТ «Українська залізниця» здійснювалося перевезення вантажних вагонів №№ 52876745, 54037973, 55175442, 55842546 та 56138142, що перебувають у користуванні позивача. Факт прийняття вказаних вантажних вагонів до перевезення відповідачем не заперечувався.

За приписами ч. 1 ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Стаття 908 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 306 ГК України, встановлює, що загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з пунктом 2 Статуту залізниць України, статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентується порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Відповідно до пункту 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Зокрема, відповідно до п. «а» ст. 5 Статуту Правила перевезення вантажів (далі - Правила) є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно з пунктом 8 Статуту перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

Відповідно до пункту 4.1. Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, (далі - Правила експлуатації власних вантажних вагонів), випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Суд зазначає, що за відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження невідповідності технічного стану вагонів №№ 52876745, 54037973, 55175442, 55842546 та 56138142 при прийнятті їх відповідачем до перевезення, відповідні дії відповідача свідчать про те, що останні перебували у технічно справному стані та здійснювали відповідне подальше їх перевезення.

Прямуючи до пункту призначення, зі станції відправлення до станції призначення у період знаходження вагонів на відповідальності відповідача, вагони були пошкоджені та відчеплені із зазначенням причини відчеплення - розукомплектація деталей, про що були складені повідомлення про ремонт форми ВУ-23М та відповідні акти.

Пунктом 4.6. Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 визначено, що обов`язок охорони вагонів і вантажів на під`їзній колії покладається на підприємство. Якщо під`їзна колія обслуговується локомотивом залізниці, то охорону вагонів і вантажів до моменту фактичної подачі вагонів і з моменту збирання вагонів з під`їзної колії організовує залізниця.

У зв`язку з розукомплектуванням вагонів №№ 52876745, 54037973, 55175442, 55842546 та 56138142 позивач був змушений передати структурному підрозділу експлуатаційного вагонного депо регіональної філії відповідача аналогічні деталі, які були відсутні на вагонах, для подальшого їх встановлення на вагони, оскільки дані вагони використовуються у господарській діяльності позивача.

Судом встановлено за матеріалами справи, що після проведення ремонту вагонів №№ 52876745, 54037973, 55175442, 55842546 та 56138142 позивач прийняв на підставі Актів виконаних робіт та оплатив поточний ремонт вказаних вагонів, загальною вартість 180 600 грн з урахуванням ПДВ.

За приписами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Стаття 224 ГК України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

За приписами ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Так, відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушення.

Відшкодування збитків є видом відповідальності учасників цивільних правовідносин за шкоду, яка є негативним наслідком правопорушення. При цьому враховано, що збиток - це грошова оцінка шкоди, яка підлягає відшкодуванню за неможливості, недоцільності або у разі відмови потерпілого від відшкодування шкоди в натурі.

У відповідності до ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 623 ЦК України відшкодуванню підлягають збитки, що завдані правопорушенням. Тобто відшкодуванню підлягають збитки, які знаходяться у причинному зв`язку з правопорушенням. За таких умов визнається, що причинний зв`язок між порушенням та збитками має бути безпосереднім або прямим.

Відповідно до ст. 218 ГК України підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, у т.ч. у вигляді відшкодування збитків, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; податкові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною (ст. 225 ГК України).

Статтею 225 ГК України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Проте, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

За загальним правилом, закріпленим у ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, для притягнення до цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді відшкодування заподіяних ним збитків є наявність складу правопорушення: протиправна поведінка особи, шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків. При цьому чинне законодавство передбачає принцип вини контрагента або особи, яка завдала шкоду, як підставу для відшкодування заподіяних збитків (шкоди): за приписами ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Як зазначено у пункті 11 Оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.11.2007 № 01-8/91 «Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства», порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус «вантажу», і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.

Відповідно до ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 23 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

За приписами пункту 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

У відповідності до пункту 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було зниженого його вартість.

Згідно з абзацом другим пункту 126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Судом встановлено, що в результаті розукомплектування вагонів №№ 52876745, 54037973, 55175442, 55842546, 56138142 та відновлення їх, позивач поніс збитки у розмірі 180 600 грн.

Факт пошкодження вагонів позивача під час його перевезення залізницею та розмір завданих внаслідок цього збитків (понесених, у зв`язку з проведенням ремонту вагонів, витрат), а також наявність причинно - наслідкового зв`язку між незабезпеченням відповідачем схоронності (збереження) майна (вагонів) під час його курсування залізничними коліями та завданими збитками відповідачем не спростовано.

В контексті заявлених позовних вимог та правовідносин сторін, що склалися, суд також вважає безпідставними доводи відповідача про відсутність у позивача права на пред`явлення даного позову, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» не є ані вантажовідправником, ані вантажоодержувачем вказаних вагонів, а оскільки відповідач виступає саме як перевізник, на якого покладено обов`язок зі збереження прийнятого ним до перевезення вантажу (вагонів), і не вчинення відповідних дій прямо порушує права позивача, як особи, якій належні вказані вагони, що були пошкоджені.

Господарський суд не бере до уваги посилання відповідача у відзиві на відсутність комерційних актів, оскільки складання таких актів з приводу пошкодження порожніх вагонів нормативним актами не передбачено. Разом з тим, суд вказує, що складені Акти форми ГУ- 23, ВУ-25М, що містяться в матеріалах справи є належним та допустимим доказом того, що вагони позивача були пошкоджені.

З огляду на наведене всі інші доводи та міркування сторін відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 ГПК України, обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи фактичні обставини справи, приймаючи до уваги, що відповідачем належними засобами доказування не доведено відсутність у нього вини незбереженні майна позивача, суд дійшов висновку, що протиправна бездіяльність відповідача, а саме невжиття належних і достатніх для забезпечення збереження (схоронності) належного позивачу майна призвела до завдання шкоди - пошкодження складових частин вагонів та необхідності проведення відповідного ремонту.

В свою чергу відповідачем не надано суду належних доказів задоволення вимог позивача та виплати останньому боргу у вигляді відшкодування понесених витрат, підтвердження відсутності боргу або письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів.

Викладені у відзивах на позов аргументи не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки не спростовують доводів позивача та суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

З урахуванням вищенаведеного, оскільки матеріалами справи підтверджується факт понесення позивачем матеріальних збитків, зумовлених пошкодженням майна (вагонів) внаслідок незабезпечення відповідачем збереження останнього під час курсування залізничними коліями, та розмір цих збитків в сумі 180 600 грн також підтверджується матеріалами справи, суд дійшов висновку про доведеність позивачем належними та допустимими доказами факту наявності в діях відповідача складу цивільного правопорушення, що, в свою чергу, свідчить про наявність правових підстав для відповідальності останнього за понесені позивачем збитки та задоволення позовних вимог.

Позивач просить стягнути з відповідачів понесені судові витрати на правничу дорогу у розмірі 18 700 грн.

Частина 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В якості доказів понесення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, позивачем в позовній заяві було заявлено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які поніс та очікує понести позивач у зв`язку з розглядом даної справи, копії договору про надання правничої допомоги та додаткової угоди до нього, копії рахунку-фактури, акту приймання-передачі наданих послуг до вказаної додаткової угоди та договору, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

В подальшому до суду позивачем було подано клопотання про долучення доказів, а саме, оригіналу платіжного доручення про оплату послуг правничої допомоги на суму 18 700, 00 грн.

З вказаних документів убачається, що 09.01.2018 між Адвокатським об`єднанням «СОТА» (у тексті договору - Об`єднання) та ТОВ «Металургтранс» (у тексті договору - Клієнт) було укладено договір про надання правничої допомоги № 09012018/МТ, відповідно до умов якого, з урахуванням Додаткової угоди № 29072019 від 29.07.2019 до договору, клієнт доручає та оплачує, а Об`єднання зобов`язується надати послуги з правничої допомоги щодо стягнення коштів з АТ «Укрзалізниця» щодо відшкодування збитків, а саме: здійснити попереднє опрацювання матеріалів; вивчення судової практики; опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини; формування правової позиції; консультування щодо необхідності отримання додаткових доказів; підготовку процесуальних документів по справі (позовна заява, розрахунок суми заборгованості, попередній розрахунок суми судових витрат); узгодження підготовлених процесуальних документів.

Відповідно до п. 4 Додаткової угоди № 29072019 до договору про надання правничої допомоги № 09012018/МТ від 09.01.2018 сторони погодили, що загальна вартість послуг складає суму у розмірі 18 700 грн та сплачується замовником в строк до 30.07.2019.

Відповідно до Акта приймання-передавання наданих послуг від 07.08.2019, Адвокатським об`єднанням «СОТА» було надано послуги з правничої допомоги, на що витрачено 22 годин робочого часу; оплата витрат на професійну правничу допомогу складає 18 700, 00 грн. У вказаному Акті міститься детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським об`єднанням, що відповідає послугам, погодженим сторонами у вищевказаній додатковій угоді.

Платіжним дорученням № 45226 від 30.07.2019 на підставі виставленого для оплати вищевказаних послуг рахунку № 070819 від 07.08.2019 позивач перерахував на користь Адвокатського об`єднання «СОТА» 18 700, 00 грн з призначенням платежу «Сплата за послуги правничої допомоги згідно із Дод. угодою № 29072019 від 29.07.2019 до Дог. № 09012018/МТ від 09.01.18 по рах. № 070819 від 07.08.2019 без ПДВ».

Отже, розмір судових витрат позивача в частині витрат на правничу допомогу документально підтверджений та становить 18 700 грн, а відтак, вимога позивача про стягнення з відповідача на користь позивача 18 700 грн витрат на правничу допомогу є доведеною та такою, що підлягає до задоволення.

Позивачем на підтвердження своєї правової позиції щодо задоволення позовних вимог було наголошено суду на постановах Північного апеляційного господарського суду № 910/7407/19 від 06.11.2019, № 910/8163/19 від 13.12.2019 та № 910/7176/19 від 29.11.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2709 грн покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст. ст. 119, 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, площа Героїв Майдану, будинок 1, кімната 524, ) 180 600 (сто вісімдесят тисяч шістсот) грн 00 коп. збитків, 18 700 (вісімнадцять тисяч сімсот) грн 00 коп. судових витрат понесених на професійну правничу допомогу адвоката та 2709 (дві тисячі сімсот дев`ять) грн 00 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Алєєва