ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року

м. Київ

Справа № 914/185/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Колос І.Б. (головуючий), Малашенкової Т.М., Селіваненка В.П.,

за участю секретаря судового засідання Малихіної О.В.,

представників учасників справи:

позивача - Національного банку України - Цвєтков В.М. - представник за довіреністю від 11.12.2019 №18-0014/64702,

відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Пустомити м`ясо" - Скриннікова Н.С. - адвокат (свідоцтво №2015,ордер КС №675019 від 20.02.2020),

третьої особи - публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива"- не з`явився,

розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Пустомити м`ясо"

на рішення господарського суду Львівської області від 18.02.2019 (суддя Матвіїв Р.І.)

та постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.10.2019 (судді Зварич О.В. - головуючий, Орищин Г.В., Скрипчук О.С.)

у справі № 914/185/18

за позовом Національного банку України (далі - НБУ)

до товариства з обмеженою відповідальністю "Пустомити м`ясо" (далі - Товариство),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" (далі - Банк),

про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором від 23.02.2009 № 12/09/3.

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

НБУ звернувся до господарського суду Львівської області з позовом до Товариства про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором від 23.02.2009 №12/09/3, який укладений НБУ та Банком.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням позичальником (Банком) зобов`язань за кредитним договором від 23.02.2009 №12/09/3 та забезпеченням основного зобов`язання нерухомим майном відповідача. За твердженням позивача, Банком не виконані зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим, станом на 24.06.2015, заборгованість становить 93 250 821,92 грн. (з яких: 85 000 000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 8 250 821,92 грн. - заборгованість за процентами). Враховуючи наявність забезпечення зобов`язання за кредитним договором (іпотека), НБУ обрано спосіб захисту - звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості, шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною 6 941 400,00 грн., визначеною згідно з експертним висновком від 14.04.2017 суб`єкта оціночної діяльності ТОВ "Консалтингова компанія "Увекон".

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням господарського суду Львівської області від 18.02.2019 зі справи № 914/185/18 (суддя Матвіїв Р.І.) позов задоволено повністю. В рахунок часткового погашення заборгованості Банку перед НБУ за кредитним договором від 23.02.2009 № 12/09/3 (з додатковими угодами до нього) в загальній сумі 93 250 821,92 грн. (яка складається із: заборгованості за кредитом 85 000 000,00 грн. та заборгованості за процентами 8 250 821,00 грн.), звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 23.02.2009 (зі змінами та доповненнями до нього), який укладений НБУ з Товариством та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мойсеєнко Т.О., зареєстрований в реєстрі за № 532 (зі змінами та доповненнями до нього), а саме, на таке нерухоме майно: котельня "К", площею 1019,8 кв.м, що знаходиться за адресою: Львівська обл., Пустомитівський район, м. Пустомити, вул. Лисенка, будинок 29; бензозаправочний пункт, літ. "К-1", загальною площею 20,5 кв.м, що знаходиться за адресою: Львівська обл., Пустомитівський район, м. Пустомити, вул. Лисенка, будинок 29; м`ясожировий цех, холодильник, компресорний цех, вага, дві прохідні, що знаходяться за адресою: Львівська обл., Пустомитівський район, м. Пустомити, вул. Лисенка, будинок 29, будівля (літ. Ц-1); нежитлові приміщення загальною площею 767,2 кв.м, що знаходяться за адресою: Львівська обл., Пустомитівський район, м. Пустомити, вул. Фабрична, будинок 19; рухоме майно, перелічене в додатку № 1, який є невід`ємною частиною іпотечного договору, інші оборотні та необоротні активи, незавершене будівництво і нематеріальні активи. Судом встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" за ціною, встановленою за згодою сторін або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Стягнуто з Товариства на користь НБУ 104 121,00 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору. Стягнуто з Товариства 512 579,00 грн. судового збору в дохід Державного бюджету України.

Рішення місцевого господарського суду у справі мотивовано тим, що позичальник не виконав своїх зобов`язань з повернення суми кредиту та нарахованих процентів у визначені кредитним договором строки, у зв`язку з чим станом на 05.12.2017 за ним обліковується заборгованість в розмірі 93 250 821,92 грн. (з яких: борг за кредитом в сумі 85 000 000,00 грн., борг за відсотками у сумі 8 250 821,92 грн.) Місцевий господарський суд вказав, що згідно з положеннями Закону України "Про іпотеку" іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Відповідач у даній справі набув статусу майнового поручителя та відповідно до статті 11 Закону України "Про іпотеку" несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням. Водночас, беручи до уваги чинні приписи частини другої статті 39 Закону України "Про іпотеку", суд зауважив, що зазначення ціни предмета іпотеки в рішенні суду не є обов`язком суду, оскільки ціна визначатиметься при примусовому виконанні рішення в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження" на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Крім того, місцевий господарський суд, здійснюючи розподіл судових витрат зі справи, вказав на те, що судовий збір згідно з положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) покладається на відповідача у повному обсязі. При цьому за вимогу майнового характеру, заявлену в даній справі (93 250 821,92 грн.) з урахуванням встановлених Законом України "Про судовий збір" обмежень, позивач повинен був сплатити судовий збір в розмірі 616 700,00 грн., проте ним сплачено 104 121,00 грн., у зв`язку з чим за результатом вирішення спору сума 104 121,00 грн. підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивача, а решта 512 579,00 грн. (616 700,00 грн. - 104 121,00 грн. = 512 579,00 грн.) підлягає стягненню з відповідача в дохід Державного бюджету України.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 21.10.2019 рішення місцевого господарського суду змінено в частині стягнення з Товариства 512 579,00 грн. судового збору в дохід Державного бюджету України; присуджено до стягнення з Товариства в дохід Державного бюджету 422 622,68 грн. судового збору за розгляд позовної заяви; в іншій частині рішення господарського суду Львівської області від 18.02.2019 зі справи залишено без змін. Крім того, стягнуто з Товариства в дохід Державного бюджету України 633 934,02 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Змінюючи рішення місцевого господарського суду в частині стягнення з відповідача 512 579,00 грн. судового збору в дохід Державного бюджету України, суд апеляційної інстанції зазначив про те, що позовна вимога у даній справі про звернення стягнення на предмет іпотеки має майновий характер та оплачується судовим збором у відповідності до підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір", тобто в розмірі 526 743,68 грн, що становить 1,5 відсотка від вартості предмета іпотеки, погодженої сторонами при укладанні іпотечного договору (розміру виконання, на яке претендує Іпотекодержатель за рахунок іпотечного майна), тому, оскільки позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір в сумі 104 121,00 грн., в дохід Державного бюджету України з відповідача слід достягнути 422 622,68 грн. (526 743,68 грн. - 104 121,00 грн. = 422 622,68 грн.) судового збору за подання позовної заяви. В іншій частині суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого господарського суду про задоволення позову. Крім того, апеляційним господарським судом здійснено розрахунок судового збору за подання апеляційної скарги та, за результатом вирішення спору, присуджено до стягнення з відповідача в дохід Державного бюджету України 633 934,02 грн. судового збору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Товариство у касаційній скарзі, з посиланням на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить суд касаційної інстанції змінити рішення місцевого суду та виключити з його резолютивної частини положення про присуджене стягнення з Товариства в дохід Державного бюджету України 512 579,00 грн. судового збору, а також змінити постанову апеляційного суду та виключити з її резолютивної частини положення про присуджене стягнення з Товариства в дохід Державного бюджету України 422 622,68 грн. судового збору за подання позовної заяви та 633 934,02 грн. - за подання апеляційної скарги.

2. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Скаржник вказує на те, що місцевий господарський суд, в порушення вимог статей 123, 129 ГПК України та статей 4, 6 Закону України "Про судовий збір", безпідставно стягнув з Товариства в дохід Державного бюджету України 512 579,00 грн. судового збору, який не був сплачений НБУ при поданні позовної заяви, помилково визначивши при цьому, що судовий збір необхідно обраховувати із загальної суми задоволених позовних вимог, тобто із суми 93 250 821,92 грн.

Крім того, скаржник вважає, що, змінюючи рішення місцевого господарського суду в частині стягнення з Товариства в дохід Державного бюджету України судового збору за подання позовної заяви, суд апеляційної інстанції також припустився помилки та дійшов неправомірного висновку про те, що судовий збір слід вираховувати з вартості предмета іпотеки, погодженої сторонами при укладанні іпотечного договору.

Скаржник також вважає, що апеляційним господарським судом неправильно застосовані положення статті 163 ГПК України, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції не мав законних підстав достягувати з Товариства суму судового збору за подання апеляційної скарги.

Скаржник посилається на те, що, звертаючись з апеляційною скаргою, Товариство сплатило судовий збір у правильному розмірі, виходячи з ціни заявленого НБУ позову, з урахуванням того, що НБУ визначив вартість предмета іпотеки в сумі 6 941 400,00 грн.

Доводи інших учасників справи

Від НБУ надійшли письмові пояснення на касаційну скаргу, з посиланням на практику, викладену у постановах Верховного Суду, яку НБУ вважає релевантною до спірних правовідносин та просить врахувати у розгляді касаційної скарги.

Банк відзив на касаційну скаргу не надав.

3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що:

- 23.02.2009 НБУ (Кредитор) та Банком (Позичальник) укладено кредитний договір № 12/09/3 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого, в рахунок відкритої кредитної лінії за кредитним договором від 16.02.2009 № 12/09, Кредитор надає Позичальнику кредит на суму 85 000 000,00 грн. на строк з 23.02.2009 по 09.02.2010 з оплатою 16,50% річних (пункт 1.1);

- згідно з пунктом 1.2 Кредитного договору під забезпечення кредиту надаються, зокрема, цілісний майновий комплекс майнового поручителя - Товариства;

- до кредитного договору неодноразово вносилися зміни;

- 23.02.2009 НБУ (Іпотекодержатель) та Товариством (Іпотекодавець) укладено іпотечний договір (далі - Іпотечний договір), який забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що випливають з Кредитного договору, укладеного Іпотекодержателем з Іпотекодавцем з повернення кредиту для підтримання ліквідності в сумі 85 000 000,00 грн. на строк з 23.02.2009 по 09.02.2010, сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 16,5% річних щомісячно, сплати штрафних санкцій у розмірі, передбаченому кредитним договором (пункт 1 Іпотечного договору);

- в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором Іпотекодавець надав в іпотеку підприємство як цілісний майновий комплекс, у тому числі таке нерухоме майно загальною ринковою вартістю 6 458 160,00 грн.: котельня "К", площею 1019,8 кв.м; бензозаправочний пункт, літ "К-1", загальною площею 20,5 кв.м; мясожировий цех, холодильник, компресорний цех, вага, дві прохідні, що знаходяться за адресою: Львівська обл., м. Пустомити, вул. Лисенка, 29; будівля (літ. Ц-1), нежитлові приміщення, загальною площею 767,2 кв.м, що знаходяться за адресою: Львівська обл., м. Пустомити, вул. Фабрична, 19, рухоме майно, перелічене в додатку № 1, який є невід`ємною частиною Іпотечного договору, загальною оціночною вартістю 3 098 785,00 грн., інші оборотні та необоротні активи, незавершене будівництво і нематеріальні активи (пункт 5 Іпотечного договору);

- у підпункті 5.4 пункту 5 Іпотечного договору сторони передбачили, що ринкова вартість предмета іпотеки становить 35 116 245,00 грн., що підтверджується висновком оцінювача про ринкову вартість цілісного майнового комплексу ТОВ "Пустомити м`ясо" станом на 01.10.2008, який складений фізичною особою - підприємцем Шека О.А.;

- згідно з пунктом 9 Іпотечного договору сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 35 116 245,00 грн. ;

- до Іпотечного договору неодноразово вносилися зміни;

- згідно з розрахунком заборгованості за Кредитним договором, станом на 05.12.2017 прострочена сума заборгованості за кредитом становить 85 000 000,00 грн., а за нарахованими процентами - 8 250 821,92 грн.

Неналежне виконання зобов`язань за Кредитним договором стало підставою для звернення НБУ як Іпотекодержателя до Товариства як Іпотекодавця з даним позовом до суду.

4. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Закон України "Про іпотеку" (у редакції, що діяла станом на час звернення з НБУ з позовом до суду):

частина шоста статті 38:

- ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Цивільний кодекс України:

стаття 572:

- в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави);

частина перша статті 575:

- іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Закон України "Про судовий збір" (у редакції, що діяла станом на час звернення НБУ з позовом до суду):

частина перша статті 4:

- судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі;

підпункт 1 пункту 2 частини другої статті 4:

- за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

частина друга статті 6:

- у разі, якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

ГПК України (в редакції, чинній станом на час розгляду справи судами попередніх інстанцій):

частини перша-третя статті 13:

- судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін;

- учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом;

- кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом;

частина перша, друга статті 123 :

- судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом;

частина перша статті 73:

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи;

частина перша статті 74:

- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх, зокрема, вимог;

частина перша статті 76:

- належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування;

частина перша статті 77:

- обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування;

підпункт 1 частини першої та частина друга статті 163:

- ціна позову визначається, зокрема, у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, яка оспорюється за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безакцептному (безспірному) порядку;

- якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при розгляді справи.

ГПК України (в редакції, яка діяла на момент подання касаційної скарги):

частини перша та друга статті 300:

- переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права;

- суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази;

пункт 1 частини першої статті 308:

- суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення;

частина перша статті 309:

- суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

5. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

Предметом спору у справі є питання щодо наявності чи відсутності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки (майно, власником якого є Товариство) в рахунок часткового погашення заборгованості за Кредитним договором, який укладений НБУ та Банком.

Причиною касаційного оскарження стало питання правомірності стягнення судами попередніх інстанцій з Товариства в дохід Державного бюджету України судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

В частині вирішення спору по суті судові рішення попередніх інстанцій жодною із сторін спору не оскаржуються.

Згідно з частинами першою та другою статті 123 ГПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Закон України "Про судовий збір" визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до приписів статей 162 та 163 ГПК України у позовній заяві має зазначатися ціна позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються або оспорюються.

Ціна позову визначається, зокрема, у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, яка оспорюється за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безакцептному (безспірному) порядку.

Згідно зі статтею 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною першою статті 575 Цивільного кодексу України врегульовано, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до частини шостої статті 38 Закону України "Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову.

Зміст заявленої вимоги про звернення стягнення на майно (предмет іпотеки) ґрунтується на наявності грошових вимог позивача до відповідача на підставі окремого договору, наслідком задоволення таких вимог та виконання судового рішення, є припинення грошових вимог позивача. Отже, позовні вимоги про звернення стягнення на майно (предмет іпотеки) мають вартісну оцінку, носять майновий характер і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за вимогами статті 4 Закону України "Про судовий збір", виходячи з розміру грошових вимог позивача, на задоволення яких спрямований позов.

Наведена правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.02.2019 зі справи № 907/9/17.

Суди попередніх інстанцій встановили, що предметом позову у даній справі є звернення стягнення на предмет іпотеки з підстав існування заборгованості Банку, що утворилася за укладеним Кредитним договором.

Місцевий господарський суд у визначенні розміру судового збору, який підлягав стягненню з відповідача в дохід Державного бюджету України, дійшов помилкового висновку про те, що його розмір слід вираховувати із загальної суми задоволених позовних вимог за Кредитним договором, тобто із суми 93 250 821,92 грн., у зв`язку з чим аргументи скаржника в цій частині касаційної скарги заслуговують на увагу.

Водночас суд апеляційної інстанції не погодився у зазначеній частині з висновком місцевого господарського суду, здійснивши перерахунок судового збору за подання позовної заяви та змінивши в зазначеній частині рішення місцевого господарського суду.

Так, здійснюючи перерахунок суми судового збору, апеляційний господарський суд зазначив про те, що позовна вимога у даній справі (про звернення стягнення на предмет іпотеки) має майновий характер та підлягає оплаті судовим збором у відповідності до підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір", тобто в розмірі 526 743,68 грн, що становить 1,5 відсотка від вартості предмета іпотеки, погодженої сторонами при укладанні Іпотечного договору (розміру виконання, на яке претендує Іпотекодержатель за рахунок іпотечного майна), тому, оскільки позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у сумі 104 121,00 грн., з відповідача в дохід Державного бюджету України слід достягнути 422 622,68 грн. (526 743,68 грн. - 104 121,00 грн. = 422 622,68 грн.) судового збору за подання позовної заяви.

Так, відповідно до умов Іпотечного договору сторони при його укладанні визначили ринкову вартість предмета іпотеки, яка складає 35 116 245,00 грн. (пункт 9 договору та підпункт 5.4 пункту 5 договору). Вказана вартість предмета іпотеки підтверджується висновком оцінювача про ринкову вартість цілісного майнового комплексу ТОВ "Пустомити м`ясо" станом на 01.10.2008, який складений фізичною особою - підприємцем Шека О.А.

Отже, у спірних правовідносинах, з урахуванням визначеної в договорі іпотеки вартості предмета іпотеки, сума судового збору повинна визначатися з вартості предмета іпотеки, яка погоджена в Іпотечному договорі.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до змісту частини другої статті 6 Закону України "Про судовий збір", у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Частиною другою статті 163 ГПК України унормовано: якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при розгляді справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, встановивши недоплату судового збору за подання апеляційної скарги, скористався наданими йому статтею 163 ГПК України повноваженнями та, за результатом вирішення спору, стягнув недоплачену суму судового збору з відповідача в дохід Державного бюджету України, у зв`язку з чим аргументи скаржника щодо неправильного застосування апеляційним господарським судом приписів статті 163 ГПК України відхиляються, як необґрунтовані.

З урахуванням висновку про застосування норм права, який викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 зі справи № 907/9/17, положень статей 572, 575 Цивільного кодексу України та частини четвертої статті 236 ГПК України, беручи до уваги те, що спір у справі є майновим, - Верховний Суд вважає обґрунтованим розрахунок сум судового збору (як за подання позовної заяви, так і за подання апеляційної скарги), здійснений судом апеляційної інстанції.

Водночас посилання НБУ у письмових поясненнях на практику, викладену у постановах Верховного Суду, з твердженням про подібність правовідносин зі справою, яка розглядається, Суд відхиляє, з огляду на різні фактичні обставини справ та питання, які були предметом дослідження у них.

Інші доводи скаржника, які наведені в касаційній скарзі, безпосередньо пов`язані із встановленням фактичних обставин справи та оцінкою доказів у ній, тоді як суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України). Тому пов`язані з наведеним аргументи скаржника не можуть бути прийняті Касаційним господарським судом.

Верховний Суд у прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі "Рябих проти Росії", від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 18.11.2004 у справі "Праведная проти Росії", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Звертаючись з касаційною скаргою, Товариство не спростувало наведених висновків суду апеляційної інстанції (яким змінено рішення місцевого господарського суду в частині суми судового збору, яка підлягає стягненню з Товариства в дохід Державного бюджету України) та не довело неправильного застосування зазначеним судом норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого ним судового рішення зі справи.

За таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу Товариства залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції (відповідно до якої змінено рішення місцевого господарського суду в частині суми судового збору, яка підлягає стягненню з Товариства в дохід Державного бюджету України) - без змін як таку, що відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права.

Судові витрати

Понесені Товариством у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на скаржника, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.10.2019 зі справи № 914/185/18 залишити без змін, а касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Пустомити м`ясо" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Колос

Суддя Т. Малашенкова

Суддя В. Селіваненко