ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2020 р. Справа№ 910/8588/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Пономаренка Є.Ю.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Телесистеми України"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 11.09.2018 (повний текст складено 17.09.2018)

у справі №910/8588/18 (суддя - Паламар П.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком"

до Товариства з обмеженою відповідальністю

"Телесистеми України"

про стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання

боржником грошового зобов`язання, ціна позову 31 426, 91 грн

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" (надалі - позивач, ПАТ "Укртелеком") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телесистеми України" (надалі - відповідач, ТОВ "Телесистеми України") про стягнення заборгованості за надані послуги у розмірі 31 426, 91 грн, з яких: 27 757, 44 грн основного боргу, збитки внаслідок інфляції за час прострочення 2 732, 37 грн, пеня 457, 86 грн та 479, 24 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору про надання в користування послуги сигналу синхронізації в телекомунікаціях №2358 від 06.03.2007, у зв`язку з тим, що відповідач не розрахувався за надані йому протягом жовтня 2016-грудня 2017 років послуги.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.09.2018 позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 27 757, 44 грн боргу, 2 732, 37 грн збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 479,24 грн 3% річних з простроченої суми, 457,86 грн пені, 1 762 грн витрат по оплаті судового збору.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що матеріалами справи підтверджено факт укладення між сторонами договору про надання в користування послуги сигналу синхронізації в телекомунікаціях. Доказів належної оплати за договором суду не надано, а отже відповідач прострочив оплату за вказаним договором.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2018 та закрити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю предмету спору. Одночасно скаржником було заявлено декілька клопотань, а саме: про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження; про зупинення дії оскаржуваного рішення; про прийняття додатково поданих доказів; про звільнення від сплати судового збору.

Апеляційна скарга з посиланням на положення статей 275, 278 ГПК України обґрунтована тим, що на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення був відсутній предмет спору, а отже є всі підстави для скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у цій справі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2019 апеляційну скаргу ТОВ "Телесистеми України" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Сулім В.В., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2019 апеляційну скаргу ТОВ "Телесистеми України" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2018 у справі №910/8588/18 залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

10.10.2019 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій останній просить визнати причину пропуску строку на апеляційне оскарження поважною та поновити пропущений строк.

Так, заявник додатково зазначає, що про оскаржуване рішення дізнався тільки 19.08.2019 під час ознайомлення з матеріалами справи. Про судове засідання, в якому було ухвалене оскаржуване рішення, представник, який здійснював представництво, не повідомив відповідача. Наведене, за твердженням скаржника, зумовлено зупиненням оплати послуг представника, що було замовлено "рейдерським захопленням" підприємства сторони. Також скаржник зазначає, що звертався до поштового відділення зв`язку із заявою про отримання кореспонденції за іншою адресою (відмінною від тієї, за якою відбулося захоплення приміщення). Адресу отримання кореспонденції було змінено, однак після ухвалення оскаржуваного рішення.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2019 поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, відкрито апеляційне провадження у справі №910/8588/18 за апеляційною скаргою ТОВ "Телесистеми України" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2018, зупинено дію оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

З огляду на викладене, розгляд апеляційної скарги ТОВ "Телесистеми України" вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

01.11.2019 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу,у якому останній просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючої судді Коротун О.М. з 04.12.2019 по 18.12.2019, перебуванням 19.12.2019 у відпустці, розпорядженням керівника апарату №09.1-07/605/19 від 19.12.2019 призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/8588/18.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2019, апеляційну скаргу ТОВ "Телесистеми України" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів Мартюк А.І., Пономаренка Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.12.2019 прийнято справу №910/8588/18 за апеляційною скаргою ТОВ "Телесистеми України" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2018 до провадження у визначеному вище складі колегії суддів.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 06.03.2007 між позивачем (виконавець) та відповідачем (споживач) укладено договір про надання в користування послуги сигналу синхронізації в телекомунікаціях №2358 (надалі - Договір), згідно з умовами якого виконавець надає споживачу послуги сигналу синхронізації в телекомунікаціях, а споживач отримує послугу та щомісячно сплачує вартість наданої послуги (розділ 1 Договору).

Відповідно до п. 3.2.3 Договору споживач зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі вносити плату за надану послугу. Виконавець має право вимагати такої оплати (п. 4.1.1 Договору).

Згідно умов п. 5.1 Договору та додатку Б до нього розмір щомісячної вартості телекомунікаційної послуги встановлюється згідно з діючими тарифами та становить 1 734, 84 грн.

Пунктом 5.4 Договору встановлено, що оплата проводиться щомісячно після отримання замовником рахунку, але не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним. Не отримання рахунку не є підставою для несплати наданих послуг.

При невиконанні п. 5.4 (у разі затримки оплати) споживач сплачує пеню за кожну добу затримки, яка обчислюється від вартості неоплачених послуг у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період за який нараховується пеня (п. 6.4 Договору).

Строк дії договору відповідно до розділу 7 Договору встановлений з дня його підписання та регулює відносини між сторонами з дати, яка фіксується актом здачі-приймання послуги сигналу синхронізації в телекомунікаціях та діє до 31.12.2007 (п. 7.1 Договору).

Відповідно до п. 7.2 Договору якщо жодна з сторін не заявить письмово, документом, підписаним уповноваженим представником сторонни, про розрив договору за 30 днів до закінчення терміну його дії, то дія договору вважається продовженою на кожний наступний рік на тих же умовах.

Позивачем було надано відповідачу відповідно до Договору протягом жовтня 2016-грудня 2017 років послуги вартістю 27 757, 44 грн. Проте відповідач свої зобов`язання не виконав, своєчасно не сплативши рахунки.

З огляду на те, що у досудовому порядку сторонами не було врегульовано даний спір, заборгованість відповідача з оплати наданих послуг погашена не була, позивач звернувся до місцевого господарського суду з даним позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов про стягнення з відповідача заборгованості за укладеним договором є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо задоволення позову, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог частини першої статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Частиною першою статті 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно вимог статті 509 ЦК України, зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Наявними в матеріалах справи актами та поданим розрахунком позивача, проведеним відповідно до умов Договору та вимог чинного законодавства підтверджується факт надання останнім відповідачу протягом жовтня 2016-грудня 2017 років послуг за Договором вартістю 27757,44 грн. Доказів належної оплати за договором суду першої інстанції надано не було. Відтак, враховуючи, що відповідач прострочив оплату за договором, суд апеляційної інстанції вважає висновок місцевого господарського суду про стягнення 27 757, 44 грн боргу, 2 732, 37 грн збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 479, 24 грн 3% річних з простроченої суми, 457, 86 грн пені. обгрунтованим та законним.

Посилання відповідача на те, що ним було сплачено у добровільному порядку суму заборгованості по Договору, і з цих підстав необхідно скасувати оскаржуване рішення, суд апеляційної інстанції вважає необгрунтованими з огляду на таке.

Так відповідачем долучено до апеляційної скарги копії платіжних доручень за липень 2018 року, які підтверджують факт сплати заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, у липні 2018 року позивач звернувся до місцевого господарського суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за Договором.

Суд першої інстанції 09.07.2018 прийняв дану позовну заяву, відкрив провадження та призначив розгляд справи на 31.07.2018, на який відповідач не з`явився, представників не направив, у зв`язку з чим судом було відкладено розгляд справи на 05.09.2018.

В судовому засіданні 05.09.2018 був присутній представник відповідача Гутарін Я.М., який мав повідомити господарський суд про здійснення оплати згідно Договору, однак цього не зробив, а тому у апеляційного господарського суду відсутні підстави скасовувати судове рішення.

Згідно п. 6 ч. 2 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній скарзі має бути зазначено, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції; клопотання особи, яка подала скаргу.

Частиною 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Правила подання доказів визначено ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, згідно з ч. 3 якої відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції не скористався наданим правом та не надав відповідні докази, що не звільняє останнього від відповідальності.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що неподання відповідачем суду першої інстанції до моменту ухвалення відповідного рішення платіжних доручень або відомостей про сплату боргу, а відтак, і зміна стану розрахунку між сторонами, не може бути згідно з ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування за наведених скаржником підстав правильного рішення суду першої інстанції. При цьому, подання суду першої інстанції відповідних відомостей покладено процесуальним законом на сторін спору, що узгоджується з приписами ст. 14, ст. 42, 46 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що наявність сплати згідно з платіжними дорученнями за липень 2018 року має враховуватись під час виконання рішення суду згідно з вимогами Закону України "Про виконавче провадження", а також не позбавляє відповідача можливості реалізувати свої права, обумовлені ст. ст. 327, ст. 328 Господарського процесуального кодексу України або в межах судового провадження, або в межах виконавчого провадження, як сторони виконавчого провадження.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Доводи викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду, а тому не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно п.1 ч.1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на відповідача в порядку ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Телесистеми України" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2018 у справі №910/8588/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2018 у справі №910/8588/18 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Телесистеми України".

4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2018, зупинену ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2019.

5. Матеріали справи №910/8588/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

Є.Ю. Пономаренко