ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2020 р. Справа №5015/118/11

Західний апеляційний господарський суд в складі:

головуючого - судді - О.Л. Мирутенко

суддів - О.І. Матущак

- Г.Г. Якімець

секретаря судового засідання: Кострик К.

Розглянувши апеляційну скаргу ТзОВ "Львівські заводи Автомобілебудування"

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 18.09.2019

у справі №5015/118/11

за заявою: ТзОВ "Львівські заводи Автомобілебудування"

до відповідача-1: ТзОВ "Укравтозапчастина"

до відповідача-2: ліквідатора Козія Володимира Юрійовича ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ФОП Гаврилюка Олександра Романовича

про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 29.12.2016 та про визнання погашеними вимоги ініціюючого кредитора

за участю представників:

від прокуратури - не з`явився.

від апелянта - - Ганайлюк Б.А. - керівник

від ФОП Гаврилюк О.Р. - Гаврилюк О.Р.;

від ТзОВ "Укравтозапчастина" - Первицький О.В. - представник

від відповідача 1 - не з`явився.

від відповідача 2 - не з`явився

від боржника - Наумова О.В. - ліквідатор.

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 18.09.2019, суддя Чорній Л.З., заяву ТзОВ "Львівські заводи Автомобілебудування" за вх. №930/19 від 03.04.2019 про визнання недійсним договору уступки права вимоги від 29.12.2016 та про визнання погашеними вимогами ініціюючого кредитора з врахуванням уточнень відповідно до заяви про визнання недійсним договору та визнання зобов`язання припиненим за вх. №1648/19 від 19.06.2019 було задоволено частково. Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги №01/03 від 29.12.2016, укладений між ТзОВ "Укравтозапчастина" та Фізичною особою - підприємцем Гаврилюком Олександром Романовичем. В задоволенні решти вимог заяв було відмовлено.

З даною ухвалою не погодилося ТзОВ "Львівські заводи автомобілебудування" і оскаржило її в апеляційному порядку, оскільки вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, не враховано всіх доводів позивача-апелянта. Зокрема, апелянт вважає, що судом першої інстанції порушено норми ст. ст. 203, 215, 513, 601, 1077 ЦК України, ст. 350 ГК України, ст. 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.10.2019 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТзОВ "Львівські заводи автомобілебудування" на ухвалу Господарського суду Львівської області від 18.09.2019 року у справі №5015/118/11.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25.10.2019 було призначено справу до розгляду на 18.11.2019.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 18.11.2019 було відкладено розгляд апеляційної скарги ТзОВ "Львівські заводи автомобілебудування" на 09.12.2019.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 09.12.2019 було відкладено розгляд апеляційної скарги ТзОВ "Львівські заводи автомобілебудування" на 13.01.2020. Зобов`язано кредитора - ТзОВ "Укравтозапчастина" надати апеляційному суду письмові пояснення з долученням оригіналів та належним чином засвідчених копій документів, котрі підтверджують або ж спростовують обставини проведення взаємозаліку зустрічних однорідних вимог на суму 870 700,68 грн. з боржником ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський автонавантажувач" в 2010 році.

13.01.2020 на адресу апеляційного суду від голови правління ПАТ "ВНК Розточчя СТ" надійшла заява про відвід судді Західного апеляційного господарського суду Мирутенку О.Л. від розгляду справи №5015/118/11.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 було зупинено провадження у справі №5015/118/11 для вирішення питання про відвід судді Мирутенка О.Л. Передано справу для вирішення питання про відвід суддів у порядку, встановленому ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2020 справу №5015/118/11 було передано на розгляд колегії суддів у складі: Галушко Н.А. - головуючий суддя, Орищин Г.В., Данко Л.С.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.01.2020 (Галушко Н.А. - головуючий суддя, Орищин Г.В., Данко Л.С.) було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ "ВНК Розточчя СТ" про відвід судді Мирутенка О.Л. у справі №5015/118/11.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 23.01.2020 було поновлено апеляційне провадження у справі №5015/118/11 за апеляційною скаргою ТзОВ "Львівські заводи автомобілебудування" на ухвалу Господарського суду Львівської області від 18.09.2019. Призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 24.02.2020.

На виконання вимог ухвали апеляційного суду від 09.12.2019 ТзОВ "Укравтозапчастина" надало апеляційному суду письмові пояснення. ТзОВ "Укравтозапчастина" зазначило, що у товариства відсутні документи які б підтверджували проведення взаємозаліку зустрічних однорідних вимог з боржником, а тому такий взаємозалік заперечують.

24.02.2020 на адресу апеляційного суду від апелянта надійшло клопотання про долучення судової практики та додаткові пояснення та докази у справі.

Ліквідатор боржника в судовому засіданні 24.02.2020 заявила клопотання про відкладення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами справи. Колегія суддів відмовляє в задоволенні клопотання, оскільки ліквідатор мала можливість ознайомитися з матеріалами справи в апеляційному суді, що вона і зробила 21.02.2020. Справа перебуває на апеляційному розгляду тривалий час.

Сторони були повідомлені належним чином про час та місце судового розгляду.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Львівської області від 18.09.2019 у справі №5015/118/11 - без змін, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ТзОВ "Укравтозапчастина" подало заяву про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" у порядку, встановленому ст.11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки сума заборгованості останнього становить 1 060 656,25 грн., яка не була задоволена боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 15.09.2010 провадження у справі про банкрутство ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" припинено у зв`язку із недотриманням кредитором вимог ст. 6 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.11.2010 року апеляційну скаргу ТзОВ "Укравтозапчастина" задоволено повністю, ухвалу Господарського суду Львівської області від 15.09.2010 року у справі №28/45 скасовано та матеріали справи скеровано на розгляд до Господарського суду Львівської області в іншому складі суду.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.01.2011 року прийнято справу №28/45 до розгляду та присвоєно справі №5015/118/11.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.02.2011 введено процедуру розпорядження майном боржника і призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Скочка І.Я.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.03.2011 ухвалу Господарського суду Львівської області від 08.02.2011 у справі №5015/118/11 залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Справу повернуто в місцевий господарський суд.

Постановою господарського суду від 15.07.2011 ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський автонавантажувач" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. 06.08.2011 в газеті "Голос України" №143 (5143) опубліковано оголошення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 06.12.2011 заяву арбітражного керуючого - ліквідатора Скочка І.Я. про дострокове припинення його повноважень, як ліквідатора ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" задоволено, повноваження арбітражного керуючого Скочка І.Я., як ліквідатора банкрута - припинено. Ліквідатором у справі призначено арбітражного керуючого Хомишина І.Г.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.10.15 в прийнятті до розгляду заяви ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ" №777-13з-3 від 13.10.15 за вх. №4706/15 про визнання недійсним договору про відступлення прав вимог за кредитним договором невідновлювальної кредитної лінії №600/21-93 від 23.08.2007 р., укладеного між ТзОВ "ФК "Глобал Плюс" та ПП "Фірма Галич-Кабель" 26.08.2015 р., відмовлено та повернуто її заявнику. В задоволенні заяви ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ" за вх. №4654/15 від 12.10.15 р. про роз`яснення ухвали господарського суду Л/о у справі №5015/118 від 17.12.14 р. відмовлено. В задоволенні заяви ПрАТ"ВНК "Розточчя СТ" за вх.№4677/15 від 13.10.2015 р. про роз`яснення ухвал господарського суду у справі №5015/118/11 (28/45) відмовлено. Залучено до участі у розгляді справи правонаступника ПАТ "Укрсоцбанк" (первісний кредитор) - ПП "Фірма "Галич-Кабель" (новий кредитор) (79015, м.Львів, вул. Городоцька, 146/12). В задоволенні клопотання ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ" за вх. №4753/15 від 16.10.15 р. про зупинення провадження у справі 5015/118/11 відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 14.12.15 ухвалу господарського суду Львівської області від 16.10.15 у справі №5015/118/11 залишено без змін, а апеляційну скаргу ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ" без задоволення. Матеріали справи повернуто до господарського суду Львівської області.

Постановою ВГСУ від 05.04.16 касаційну скаргу ПАТ ВНК "Розточчя СТ" залишено без задоволення, постанову ЛАГС від 14.12.15 та ухвалу господарського суду Львівської області від 16.10.15 в частині відмови в прийнятті до розгляду заяви ПрАТ "ВНК "Розточчя" про визнання недійсним договору від 26.08.15 про відступлення прав вимог за кредитним договором та в частині залучення правонаступника ПП "Фірма "Галич-Кабель" до участі у розгляді справи №5015/118/11 залишено без змін. Матеріали справи повернуто до господарського суду Львівської області.

18.05.16 ліквідатор Хомишин І.Г. подав заяву про дострокове припинення повноважень ліквідатора у даній справі.

16.05.16 через канцелярію господарського суду від арбітражного керуючого Козія В.Ю. надійшла заява про призначення його ліквідатором ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач".

Суд першої інстанції розглянувши подані заяви та долучені до них документи, заслухавши думку кредиторів, враховуючи досвід роботи, який необхідно використати при здійсненні процедури відновлення платоспроможності підприємства боржника, дійшов висновку про можливість задоволення заяви арбітражного керуючого Хомишина І.М. про дострокове припинення його повноважень ліквідатора у даній справі та призначити арбітражного керуючого Козія В.Ю. ліквідатором ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" (кандидатуру підтримано комітетом кредиторів-протокол засідання комітету кредиторів від 14.04.16).

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 09.04.2019 заяву ТзОВ "Львівські заводи автомобілебудування" до відповідача-1: ТзОВ "Укравтозапчастина" до відповідача-2: ліквідатора Козія В.Ю. ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ФОП Гаврилюка О.Р. про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 29.12.2016 та про визнання погашеними вимоги ініціюючого кредитора прийнято до розгляду.

19.06.2019 представники заявника через канцелярію суду подали додаткову заяву про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 29.12.2018 за №01/03 та визнання зобов`язання припиненим. З пояснень наданих в судовому засіданні суду першої інстанції представниками ТОВ "Львівські заводи автомобілебудування" вище зазначена заява дублює попередню заяву, яка розглядається судом про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 29.12.2018 за №01/03.

Представником ініціюючого кредитора через канцелярію суду першої інстанції було подано копію статуту ТОВ "Укравтозапчастина".

ФОП Гаврилюком О.Р. через канцелярію Господарського суду Львівської області було подано витребуваний ухвалою суду акт приймання-передачі від 15.02.2019 укладений між ТОВ "Укравтозапчастина" та ФОП Гаврилюком на виконання договору про відступлення права вимоги №01/03 від 29.12.2016.

06.08.2019 ТзОВ "Укравтозапчастина" подало на адресу суду першої інстанції пояснення за вх. №32089/19, в яких зазначило наступне.

Відповідно до п. 10.1.9 статуту ТзОВ "Укравтозапчастина" в редакції, чинній на дату укладення договору, керівник (генеральний директор) товариства має право, в тому числі укладати будь-які договори, угоди та контракти, в тому числі й зовнішньоекономічні на суму, що не перевищує 10 000 000,00 грн. Згідно з п. 10.8.1 статуту до компетенції генерального директора товариства відносяться обгрунтування порядку розподілу прибутку та засобів покриття збитків.

Нормами статуту ТзОВ "Укравтозапчастина", в редакції чинній станом на дату укладення договору передбачено, що до виключної компетенції загальних зборів учасників належать, в тому числі: "…г) затвердження річних звітів та бухгалтерських балансів, розподіл прибутків та збитків Товариства…; д) затвердження звітів і висновків Ревізійної комісії, порядку розподілу прибутків та збитків Товариства, виплати чистого прибутку (дивідендів); е) визначення порядку покриття збитків".

ТзОВ "Укравтозапчастина" вказує на те, що аналізуючи норми статуту та норми чинного на момент його прийняття законодавства, що регулює діяльність господарських товариств щодо покриття збитків, слід прийти до висновку, що законодавець має на увазі покриття збитків за підсумками загальної господарської діяльності протягом календарного року, а не фінансовий результат від однієї конкретної тої чи іншої угоди.

Щодо зауваження представника ТзОВ "Львівські заводи Автомобілебудування" про невідповідність дати підписання договору про відступлення права вимоги від 29.12.2016 даті підписання акту від 15.02.2016 приймання-передачі документів за договором, відповідач-1 зазначає, що документи, які підтверджували заборгованість банкрута ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач", а саме, рішення Господарського суду Львівської області у справі № 13/120 від 08.10.2009 про стягнення заборгованості та ухвала Господарського суду Львівської області від 20.06.2011 року у справі № 5015/118/11 про визнання кредиторських вимог, є в загальному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Акт приймання-передачі документів за договором про відступлення права вимоги підписаний сторонами 15.02.2019, в момент здійснення оплати за договором та відповідно переходом права вимоги до нового кредитора. ТзОВ "Укравтозапчастина" звертає увагу на те, що затримка в підписанні акту приймання-передачі до договору не може слугувати підставою для визнання в цілому договору недійсним.

06.08.2019 ФОП Гаврилюк О.Р. подав на адресу суду клопотання за вх. №32090/19 про долучення до матеріалів справи копій векселів та копії позовної заяви про стягнення заборгованості за вексельним зобов`язанням в суму 1 210 774,95 грн.

ТзОВ "Львівські заводи Автомобілебудування" обгрунтовує заяву від 03.04.2019 за вх. №930/19 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 29.12.2016 та про визнання погашеними вимог ініціюючого кредитора наступним.

Вимоги ініціюючого кредитора до боржника виникли у 2009 році на підставі рішення суду від 08.10.2009 у справі №13/120, відповідно до якого, стягнуто з ЗАТ „Автонавантажувач" на користь ТзОВ „Укравтозапчастини" 153357,00грн. боргу, 1533,57грн. державного мита та 156,25грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Стягнуто з ТзОВ „Управляюча компанія „Львівський Автонавантажувач" 1050000,00грн. боргу, 10500,00грн. державного мита та 156,25грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Провадження у справі в частині стягнення 5934,36грн. відсотків за прострочений період та 1483,59грн. 3% річних - припинено.

Ініціюючий кредитор використав наявне безспірне зобов`язання для ініціювання процедури банкрутства боржника.

ТзОВ "Львівські заводи Автомобілебудування" у заяві вказує на те, що заступник керівника ініціюючого кредитора у 2009 році по травень 2010 здійснював оперативне управління боржником; ініціюючий кредитор придбав у боржника пакет акцій за 1/10 їх ціни, а розрахунок провів не в рахунок заборгованості боржника, а сплативши кошти на рахунок дочірнього товариства та ФОП Гаврилюк О.Р.; емітент векселів ЗАТ "Автонавантажувач" з вересня 2009 виконав для ініціюючого кредитора роботи на суму понад 1500 тис. грн., які станом 05.05.2010 не були оплачені. 05.05.2010 ЗАТ "Автонавантажувач" передав ТОВ "УК Львівський автонавантажувач" права вимоги на 870 тис. грн.15.06.2010 керівник ТзОВ "УК Львівський автонавантажувач" направив ініціюючому кредитору вимогу провести залік однорідних зустрічних вимог, ініціюючий кредитор отримав цю вимогу та провів залік.

В обгрунтування поданої заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи Автомобілебудування" з приводу визнання недійсним договору про відступлення права вимоги № 01/03 від 29.12.2016 зазначило, що умови договору не відповідають вимогам Закону.

Відповідно до п. 1.4 та п. 1.5 договору за відступлені права вимоги за цим договором новий кредитор сплачує первісному кредитору грошову суму в розмірі 10 000,00 грн., без ПДВ. Зазначена грошова сума сплачується новим кредитором протягом 36 календарних місяців з моменту укладення цього договору шляхом безготівкового перерахування на рахунок первісного кредитора або внесення готівки безпосередньо в касу первісного кредитора чи іншими способами оплати не забороненими чинним законодавством України. Права вимоги, вказане в п.п. 1.1, 1.2 цього договору, переходить до нового кредитора з моменту здійснення оплати згідно п. 1.4 даного договору.

Закон про банкрутство встановлює, що ліквідаційна процедура вводиться судом на строк що не перевищує 12 місяців та може бути ухвалою суду продовжена на шість місяців. Заявник зазначає, що п. 1.4 договору № 01/03 від 29.12.2016р. суперечить нормам Закону в частині термінів на проведення розрахунку, і в силу приписів ЦК України, зокрема ст. 639 договір № 01/03 від 29.12.2016 р. є неукладеним та/або може бути визнаний судом недійсним.

Заявник вказує на те, що відповідно до п. 1.1 і п. 1.2 договору первісний кредитор уступив новому кредитору, права вимоги до боржника загальним розміром 1 060 656,25 грн., за ціною 10 000,00 грн.,що становить менше 1% від вартості, враховуючи відстрочку оплати 36 місяців,ціна договору становить від`ємну вартість. За таких обставин уступка вимог до боржника 1 060 531 грн. за 10 тис. грн. і право відстрочки розрахунку 36 місяців не можуть вважатись справедливими добросовісними та розумними, а отже, умови договору не відповідають п. 6 ст. 3 Цивільного кодексу України.

Також, заявник як на недійсність договору від 29.12.2016 посилається на те, що умови договору №01/03 від 29.12.2016 передбачають уступку третій особі 1050 тис. грн. доходу товариства, що за загальним правилом вимагає отримання від органів управління спеціальної згоди укласти правочин. Договір містить декларації сторін про наявність у них повноважень укласти правочин (п.3.2 та п.3.4), проте жодних доказів їх дотримання до суду не надано.

ТзОВ "Львівські заводи Автомобілебудування" вважає, що договір укладено особами, що мають конфлікт інтересів, оскільки борг ТзОВ "УК ЛА", що є предметом договору № 01/30 від 29.12.2016 виник внаслідок змови досягнутої між керівниками та представниками трьох юридичних осіб, учасників спору у справі № 13/120; 870 тис. грн. боргу погашені до відкриття справи №28/45 про банкрутство ТзОВ "УК ЛА", новим керівником боржника призначено посадову особу ініціюючого кредитора. Сторони договору № 01/30 від 29.12.16 знали і не могли не знати про те, що основна частина боргу погашена, уступили борг без врахування погашених сум. Виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності учасників цивільних правовідносин, ініціюючий кредитор, маючи намір уступити вимогу за 1/100 її номінальної вартості із відстрочкою оплати в 36 місяців був зобов`язаний запропонувати такі умови погашення боржнику.

У заяві від 19.06.2019 за вх. №19.06.2019 ТзОВ "Львівські заводи Автомобілебудування" зазначило, що вивчивши пояснення відповідачів та долучені ними докази, прийшли до висновку уточнити свою правову позицію та спосіб захисту порушених прав.

Договір про відступлення права вимоги №01/03 від 29 грудня 2016 року, крім вищезазначених порушень, є недійсним, на думку заявника, ще з наступних фактичних та правових підстав.

Договір про відступлення права вимоги містить фінансові послуги факторингу у зв`язку з наявністю в ньому таких операцій з фінансовими активами, а саме:

- наявність фінансування ТзОВ "Укравтозапчастина", як клієнта по договору про відступлення права вимоги, на суму 10 000,00 грн., на якому базується відступлення;

- набуття відступленого права грошової вимоги з моменту внесення оплати 10 000,00 грн.;

- отримання плати за користування грошовими коштами шляхом дисконтування суми боргу - розмір переуступки вимоги 1 060 656,25 грн.;

- розмір фінансування 10 000,00 грн. - дисконт як плата за користування грошовими коштами - 1 050 656,25 грн.

Заявник посилається на те, що наведене свідчить про те, що укладений між ТзОВ "Укравтозапчастина" та ФОП Гаврилюк О.Р. оспорюваний договір за своєю юридичною природою (незважаючи на його назву як договір про відступлення права вимоги) є договором факторингу. Укладаючи оспорюваний договір порушено вимоги Закону щодо суб`єктного складу, оскільки ФОП Гаврилюк О.Р. не може бути фактором за договором факторингу. За таких обставин та з огляду на те, що за змістом частини першої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а оспорюваний правочин суперечить наведеним вище приписам цивільного законодавства України щодо суб`єктного складу договору факторингу, то він підлягає визнанню недійсним відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України.

Також, у заяві від 19.06.2019 ТзОВ "Львівські заводи Автомобілебудування" посилається на те, що зобов`язання ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський автонавантажувач" перед ТзОВ "Укравтозапчастина" на суму 1 060 656,25 грн. є припинені частково на суму 1050656,25 грн. у зв`язку з застосуванням статті 605 ЦК України прощенням боргу, оскільки з укладенням оспорюваного договору ТзОВ "Укравтозапчастина" та прийняттям оплати в розмірі 10 000,00 грн. вчинило правочин перед ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський автонавантажувач", за яким припинило зобов`язання на суму 1 050 656,25 грн. залишивши лише частину зобов`язання у розмірі 10 000,00 грн., оскільки саме таку суму визнало як непрощену частину зобов`язання.

У запереченнях від 29.05.2019 за вх. №22351/19 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ФОП Гаврилюк О.Р. зазначив, що ТзОВ "Львівські заводи Автомобілебудування" фактично пред`являє до ФОП Гаврилюка О.Р. позовні вимоги, що не відповідає статусу третьої особи на стороні відповідача відповідно до визначення зазначеного в ч. 1 ст. 50 ГПК України. Обгрунтовуючи заперечення на заяву ФОП Гаврилюк О.Р. посилається на те, що укладення договору про відступлення прав вимоги, жодним чином не порушує прав ТОВ "Львівські заводи Автомобілебудування" від 29.12.2016, оскільки відповідно до даного договору, погоджено умови правонаступництва між ТзОВ "Укравтозапчастина" (первісний кредитор) та СПД ФОП Гаврилюк О.Р. (новий кредитор) щодо кредиторських вимог до боржника - ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач". Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передасться, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин і не впливає на їх правомірність. Оскільки, об`єм кредиторських вимог та їх черговість у справі про банкрутство ТОВ "Управляюча Компанія "Львівський Автонавантажувач" залишається незмінним, тож відповідно вищезазначені правочини не змінюють та не порушують прав чи обов`язків ТОВ "Львівські заводи Автомобілебудування".

ФОП Гаврилюк О.Р. вказував на те, що у позовній заяві не зазначено яким саме чином зміст договору про відступлення прав вимоги суперечить Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. ФОП Гаврилюк О.Р. вважає безпідставним та оціночним твердження заявника про недобросовісність та нерозумність дій сторін при укладені договору про відступлення прав вимоги від 29.12.2016р.

Щодо повноважень ТзОВ "Укравтозапчастина" керівника на укладення спірного договору третя особа зазначає, що документи, які їх підтверджують надані суду та містяться в матеріалах справи.

Щодо позовних вимог ТзОВ "Львівські заводи Автомобілебудування", а саме: "визнати вимоги ініціюючого кредитора повністю погашеними", ФОП Гаврилюк О.Р. зазначає,що дане питання (щодо розміру кредиторських вимог ТОВ "Укравтозапчастина") вже є предметом розгляду у справі № 5015/118/11 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" (заперечення по даному питанню подавались попередньо), а відтак не може бути повторно розглянуто в межах нового позовного провадження.

ФОП Гаврилюк О.Р. звертав увагу суду першої інстанції, що пред`являючи вимогу про п. 4 визнати ФОП Гаврилюк О.Р. поточним кредитором на суму 10 тис. грн. та п. 5 застосувати до ФОП Гаврилюк О.Р. штрафні санкції та стягнути в дохід держави 10 тис. грн., позивач не зазначає жодних правових підстав такої позовної вимоги.

ФОП Гаврилюк О.Р. просив відмовити повністю у задоволенні заяви про визнання недійсним договору уступки вимоги від 29.12.2016 та про визнання погашеними вимог ініціюючого кредитора.

У поясненні від 05.07.2019 за вх. №27864/19 ФОП Гаврилюк О.Р. в обгрунтування правомірності укладення договору про відступлення прав вимоги від 29.12.2016 вказує на те, що правова природа договору визначається з огляду на його зміст, в п. 3.7, в якому зокрема зазначено, що сторони підтверджують, що цей договір не оформляє (не передбачає) та/або не документує операцію факторингу, а також не оформляє (не передбачає) та/або не документує частину операції факторингу. Що підтверджує намір сторін на укладення саме договору відступлення права вимоги, а не договору факторингу.

ФОП Гаврилюк О.Р. зазначає, що наявність умов в договорі про дисконтування вартості грошових вимог не є безумовною ознакою факторингових операцій і не може слугувати однозначною підставою для кваліфікації договору від 29.12.2016, як договору факторингу. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Обов`язковою умовою договору факторингу є оплата, яку має здійснити первісний кредитор (клієнт) новому кредитору (фактору) за надання в його розпорядження коштів під відступлення права вимоги. При цьому, таку плату здійснює саме клієнт (первісний кредитор), а не навпаки. Відповідно, здійснення фінансування первісного кредитора шляхом купівлі у нього новим кредитором права грошової вимоги, що зокрема, допускається за договором факторингу (ч. 1 ст. 1084 ЦК України), за відсутності обов`язку у первісного кредитора сплачувати новому кредитору винагороду за надання таких послуг не є підставою для кваліфікації договору факторингу. В такому випадку (відсутність плати первісного кредитора за надані йому послуги) між сторонами виникають правовідносини з договору купівлі-продажу права вимоги, до яких застосовуються положення про відступлення права вимоги (ч. 3 ст. 653 ЦК України).

Також ФОП Гаврилюк О.Р., зазначав, що з вказаних умов договору вбачається, що має місце оплата новим кредитором передачі вимог первісного кредитора новому кредитору, яка здійснюється разово, а не протягом певного періоду, моментом переходу права вимоги є внесення плати за договором.

Щодо твердження заявника, про те, що уклавши договір відступлення права вимоги від 29.12.2016 первісний кредитор - ТзОВ "Укравтозапчастина" вчинив прощення боргу в розмірі 1050656,25 грн. в порядку ст. 605 Цивільного кодексу України на користь боржника ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач", то ФОП Гаврилюк О.Р. вказав на те, що така правова позиція, не підтверджена жодними обставинами справи, не грунтується на нормах законодавства та фактично повністю суперечить твердженню про недійсність договору відступлення права вимоги від 29.12.2016, адже за умови визнання судом такого договору недійсним, сторони повертаються у попередній правовий стан та відповідно об`єм права кредиторської вимоги в ТзОВ "Укравтозапчастина" залишається в тому самому обсязі, який був до укладення такого договору.

Судами обох інстанцій встановлено, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.05.2010 у справі №28/45 (суддя Морозюк А.Я.) заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" прийнято до розгляду і порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" (місцезнаходження: 82630, Львівська обл., Сколівський район, с.Коростів, вул.Гірська,3; фактична адреса: 79069, м.Львів, вул. Шевченка,321; ідентифікаційний код 31148163), підготовче засідання суду призначено на 08.06.2010, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 15.09.2010 (суддя Морозюк А.Я.) провадження у справі про банкрутство ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" припинено у зв`язку із недотриманням кредитором вимог ст.6 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.11.2010 року апеляційну скаргу ТзОВ "Укравтозапчастина" задоволено повністю, ухвалу Господарського суду Львівської області від 15.09.2010 року у справі №28/45 скасовано та матеріали справи скеровано на розгляд до Господарського суду Львівської області в іншому складі суду.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.01.2011 року прийнято справу №28/45 до розгляду та присвоєно справі №5015/118/11.

Підставою порушення провадження у справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" стали вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина", які підтверджуються рішенням Господарського суду Львівської області від 08.10.2009 у справі №13/120, яким вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" 1050 000,00 грн. боргу, 10 500,00 грн. державного мита та 156,25 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Борг виник на підставі договірних відносин ТзОВ "Укравтозапчастина" з ЗАТ "Автонавантажувач", відповідно до яких, ЗАТ "Автонавантажувач" видав прості векселі на суму 1050 000,00 грн., на яких, як аваліст виступає ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач".

05.05.2010 між ЗАТ "Автонавантажувач" (первісний кредитор) та ТзОВ "УК Львівський автонавантажувач" (новий кредитор) укладено договір №05/05/10 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого, первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває права вимоги, належне первісному кредиторові у відповідності до договору підряду на виконання робіт по виробництву продукції №ДГ-0020-309/09 від 28.08.2009 р., укладений між ТзОВ "Укравтозапчастина" та ЗАТ "Автонавантажувач". Пунктом 2.1 вказаного договору встановлено, що право вимоги, що відступається за цим договором, оцінене сторонами в сумі 870 700,68 грн.

Як зазначає ТзОВ "Львівські заводи "Автомобілебудування", 15.06.2010 новий керівник ТзОВ "УК Львівський автонавантажувач" направив ініціюючому кредитору ТзОВ "Укравтозапчастина" вимогу провести залік однорічних зустрічних вимог, а ініціюючий кредитор отримав цю вимогу та провів залік.

Щодо вимоги ТзОВ "Львівські заводи "Автомобілебудування" про визнання вимог ТзОВ "Укравтозапчастина" погашеними, то в матеріалах справи (а.с. 58, 64 том 17) містяться лише копії листа директора ТзОВ "Управляюча компанія Львівський автонавантажувач" за вих. №29/1 від 15.06.2010 р. адресованого генеральному директору ТзОВ "Укравтозапчастина" з проханням провести взаємозалік зустрічних однорідних вимог на загальну суму 870 700,68 грн., а саме: - вимоги ТзОВ "Управляюча компанія Львівський автонавантажувач" до ТзОВ "Укравтозапчастина" на суму 870 700,68 грн., що виникли згідно з договором підряду № ДГ-0020-309/09 від 28.08.2009 р. та договору про відступлення права вимоги № 05/05/10 від 05.05.2010, та - вимог ТзОВ "Укравтозапчастина" до ТзОВ "Управляюча компанія Львівський автонавантажувач" згідно з векселями на загальну суму 1 060 977,25 грн. Також, у матеріалах справи (а.с. 65 том 17) міститься копія протоколу заліку взаємних вимог ТзОВ "Управляюча компанія Львівський автонавантажувач" та ТзОВ "Укравтозапчастина". Вказані копії документів долучені ПрАТ "ВНК Розточчя СТ" за вих. № 777-13з-2 від 13.10.2015 (за вх. №4710/15 від 15.10.2015) до заяви про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Господарського суду Львівської області у справі № 5015/118/11 (28/45) від 12.01.2011.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.10.2015 у справі №5015/118/11 відмовлено ПрАТ "Виробничо-наукова компанія "Розточчя СТ" у прийнятті заяви про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали господарського суду Львівської області від 12.01.2011 у справі № 5015/118/11 (28/45), якою прийнято справу №28/45 до розгляду та присвоєно справі №5015/118/11.

Як передбачено ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Стаття 602 ЦК України встановлює перелік підстав за яких не допускається зарахування зустрічних вимог: про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; в інших випадках, встановлених договором або законом.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.05.2010 у справі № 28/45 (суддя Морозюк А.Я.) порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до абзацу 24 ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в редакції Закону 784-XIV від 30.06.1999 з наступними змінами та доповненнями, мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником стосовно якого порушено справу про банкрутство грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію;

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань, в одному з яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій, без виключення яким саме чином здійснюється таке виконання, шляхом зарахування зустрічних вимог чи іншим способом, що передбачений чинним законодавством. Залік зустрічних однорідних вимог можливий лише за згодою кредиторів, вимоги яких включені до реєстру вимог кредиторів боржника. В матеріалах справи відсутні докази згоди кредиторів, вимоги яких включені до реєстру вимог кредиторів боржника, на даний залік зустрічних однорідних вимог.

Відповідно до вимог статті 602 ЦК України та ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в редакції Закону 784-XIV від 30.06.1999 з наступними змінами та доповненнями, не допускається зарахування зустрічних вимог між одним окремим кредитором та боржником під час дії мораторію.

Посилання заявника-апелянта на те, що відбулось зарахування однорідних вимог між ТзОВ "Укравтозапчастина" та ТзОВ "Управляюча компанія Львівський автонавантажувач" під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, копії заяви та протоколу про залік взаємних вимог не можуть бути правовою підставою для заліку грошових вимог з огляду на викладене вище.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.06.2011 у справі №5015/118/11 задоволено заяву ТзОВ "Укравтозапчастини" (02088, м.Київ, вул. 1-го Травня,1-А) про визнання кредиторських вимог, включено грошові вимоги ТзОВ "Укравтозапчастини" (02088, м.Київ, вул.1-го Травня,1-А) в розмірі 1060977,25 грн. до реєстру вимог кредиторів ТзОВ „Управляюча компанія „Львівський автонавантажувач". Заява ТзОВ "Укравтозапчастини" про грошові вимоги до боржника ТзОВ „Управляюча компанія „Львівський автонавантажувач" обґрунтовується тим, що боржником видано прості векселі на суму 1050000грн. (що підтверджується рішенням господарського суду Львівської області від 08.10.2009 у справі №13/120).

Крім того, слід зазначити, що наступні дії ініціюючого кредитора свідчать про існування боргу на даний час, оскільки з листів, направлених на адресу суду ініціюючий кредитор повідомив, що зарахування зустрічних однорідних вимог фактично не відбулось та підтвердив існування заборгованості. Зокрема в письмових поясненнях, наданих апеляційному суду, кредитор - ТзОВ "Укравтозапчастина" заперечив проведення заліку зустрічних однорідних вимог з ТзОВ "Управляюча компанія Львівський автонавантажувач"(т.51а, а.с.120-121).

Сам факт укладення 29.12.2016 між ТзОВ "Укравтозапчастина" (первісний кредитор) та Фізичною особою - підприємцем Гаврилюком Олександром Романовичем договору уступки права вимоги, предметом якого є кредиторська заборгованість ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський автонавантажувач" перед ТзОВ "Укравтозапчастина" та оспорення цього правочину заявником-апелянтом свідчить про існування цього боргу на час розгляду даного спору в судовому засіданні.

Згідно правової позиції ВГСУ від 06.04.2017 року у справі №922/3662/15 зазначено:

«Відповідно до частини 15 статті 16 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" з моменту порушення провадження у справі про банкрутство, зокрема пред`явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися лише у порядку, передбаченому цим Законом, та в межах провадження у справі про банкрутство. Отже, з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника. Так, із винесенням ухвали про порушення провадження в справі про банкрутство пов`язані певні правові наслідки, зокрема вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів; розгляд вимог конкурсних, забезпечених і поточних кредиторів та вирішення майнових спорів здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом. Також слід зазначити, що питання погашення вимог кредиторів шляхом заліку зустрічних однорідних вимог врегульовано статтею 45 Закону "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", якою визначено черговість задоволення вимог кредиторів у ліквідаційній процедурі. Так, відповідно до частини 8 цієї статті погашення вимог кредиторів шляхом заліку зустрічних однорідних вимог проводиться за згодою кредитора (кредиторів) у випадках, якщо це не порушує майнові права інших кредиторів. Аналіз наведених норм Закону дає підстави для висновку про те, що припинення грошових зобов`язань боржника шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, а також індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора не допускається, якщо при цьому порушуються інтереси інших кредиторів або черговість задоволення їх вимог, установлена законом.»

Посилання заявника-апелянта на те, що зобов`язання ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський автонавантажувач" перед ТзОВ "Укравтозапчастина" на суму 1060656,25 грн. є припинені частково на суму 1 050 656,25 грн. у зв`язку з застосуванням статті 605 ЦК України прощенням боргу, оскільки з укладенням оспорюваного договору про відступлення права вимоги ТзОВ "Укравтозапчастина" та прийняттям оплати в розмірі 10 000,00 грн. вчинило правочин перед ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський автонавантажувач", за яким припинило зобов`язання на суму 1050656,25 грн., залишивши лише частину зобов`язання у розмірі 10 000,00 грн., оскільки саме таку суму визнало як непрощену частину зобов`язання, є необгрунтованими та побудованими виключно на припущеннях заявника.

За таких обставин справи апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у задоволені вимог про визнання погашеними вимогами ініціюючого кредитора шляхом проведення заліку однорідних вимог та визнання зобов`язання припиненим слід відмовити.

Щодо вимоги ТзОВ "Львівські заводи "Автомобілебудування" про визнання недійсним договору уступки права вимоги від 29.12.2016, то відповідно до ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Згідно з статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

29.12.2016 між ТзОВ "Укравтозапчастина" (первісний кредитор) та Фізичною особою - підприємцем Гаврилюком Олександром Романовичем (новий кредитор), відповідно до якого, на умовах, визначених у цьому договорі, первісний кредитор передає новому кредитору всі права вимоги за зобов`язаннями, визначеними в п. 1.2 цього договору, а новий кредитор приймає такі права вимоги та сплачує винагороду на умовах, визначених у цьому договорі.

Відповідно до п. 1.2 договору первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає наступні права і обов`язки первісного кредитора:

1.2.1. Право вимоги грошової заборгованості, а також всі інші права та обов`язки, які існують на момент укладення даного договору та можуть виникнути в майбутньому, що виникли на підставі наступних документів (далі по тексту - "основне зобов`язання"):

1) 6 векселів від 11 вересня 2008 року та один вексель від 29 жовтня 2008 року, загальною сумою 1 050 000,00 грн., в яких як аваліст виступає ТОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач", а саме: вексель серії АА № 718355 на суму 150 000 грн.; вексель серії АА № 0718356 на суму 150 000 грн.; вексель серії АА № 0718357 на суму 150 000 грн.; вексель серії АА № 0718358 на суму 150 000 гри.; вексель серії АА № 0718359 на суму 150 000 грн.; вексель серії АА № 0718360 на суму 150 000 грн.; вексель серії АА № 0718302 на суму 150 000 грн.;

2) Рішення Господарського суду Львівської області у справі №13/120 від 08.10.2009 року, за яким вирішено: стягнути з ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" (с.Коростів, вул. Гірська,3, код ЄДРПОУ 31148,00грн. боргу, 10500,00грн. державного мита та 156,25грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, разом - 1060656,25 грн. Вищевказана заборгованість є предметом розгляду Господарським судом Львівської області справи №5015/118/11 про банкрутство ТОВ "Управляюча компанія "Львівський автонавантажувач" (надалі - боржник) та підтверджується, в тому числі, ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.06.2011 року у справі №5015/118/11 про визнання кредиторських вимог. Станом на день укладення цього договору загальна непогашена заборгованість боржника за перед первісним кредитором становить: 1060977,25 грн. (один мільйон шістдесят тисяч дев`ятсот сімдесят сім гривень 25 копійок), яка складається з наступного: a) заборгованість першої черги погашення кредиторських вимог (судові витрати) - 321,00 грн. (триста двадцять одна гривня 00 копійок); b) заборгованість четвертої черги погашення кредиторських вимог - 1 060 656,25 грн. (один мільйон шістдесят тисяч шістсот п`ятдесят шість гривень 25 копійок).

1.2.2. Предметом даного договору є право вимоги грошової заборгованості боржника вказаній в п.п. 1.2.1 даного договору, в розмірі 1 060 977,25 грн. (один мільйон шістдесят тисяч дев`ятсот сімдесят сім гривень 25 копійок), а саме: а) заборгованість першої черги погашення кредиторських вимог (судові витрати) - 321,00 грн. (триста двадцять одна гривня 00 копійок); b) заборгованість четвертої черги погашення кредиторських вимог - 1 060 656,25 гри. (один мільйон шістдесят тисяч шістсот п`ятдесят шість гривень 25 копійок).

Відповідно до п.1.4 договору передбачено, що за відступлені права вимоги за цим договором новий кредитор сплачує первісному кредитору грошову суму в розмірі 10 000,00 (десять тисяч) гривень 00 копійок, без ПДВ. Зазначена грошова сума сплачується новим кредитором протягом 36 календарних місяців з моменту укладення цього договору шляхом безготівкового перерахування на рахунок первісного кредитора або внесення готівки безпосередньо в касу первісного кредитора чи іншими способами оплати не забороненими чинним законодавством України. Права вимоги, вказане в п.п. 1.1, 1.2 цього договору, переходить до нового кредитора з моменту здійснення оплати згідно п. 1.4. даного договору (п. 1.5 договору).

Пунктом 3.7 договору про відступлення права вимоги від 29.12.2016 за №01/03 передбачено, що цей договір спрямований на врегулювання цивільних правовідносин, що виникають з приводу та у зв`язку з відступленням в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України, "первісним кредитором" "новому кредитору" права вимоги, належного "первісному кредитору", в межах яких "новий кредитор" стає кредитором за "кредитним договором". Сторони цим погоджуються, відповідно до статті 656 Цивільного кодексу України, що до цього договору застосовуються положення Цивільного Кодексу України, що регулюють операції купівлі-продажу майнових прав (права вимоги). Для уникнення сумніву, наслідком продажу вимог є їх відступлення від "первісного кредитора" "новому кредитору" згідно з положеннями про відступлення прав вимоги, передбаченими ст.ст. 512-519 Цивільного кодексу України. Зокрема, але не обмежуючись цим, намір сторін полягає в тому, щоб відступлення вимог "первісним кредитором" "новому кредитору" за цим договором становило та тлумачилось як операція купівлі-продажу. Сторони підтверджують, що цей договір не оформляє (не передбачає) та/або не документує операцію факторингу, а також не оформляє (не передбачає) та/або не документує частину операції факторингу.

Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Відступлення права за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Цей договір може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги. У такому випадку на відносини цесії поширюється положення про договір купівлі-продажу, оскільки статтею 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога немає особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Договір уступки права вимоги є реальним договором, тому право вимоги виникає і може бути визнано судом лише після передачі документів (як майна) про право вимоги (ч.1 ст. 517 Цивільного кодексу України). Правонаступник може доводити своє право вимоги лише фізично маючи у себе документи про право вимоги, як матеріальні докази цього права. Без документів право вимоги відсутнє. Саме за матеріальними доказами судом оцінюється і розмір переданого права. Без доказів розміру права вимоги таке право відсутнє і не може бути передане.

Тобто право вимоги за основним зобов`язанням переходить не в момент передачі суми заборгованості в обліку первісного кредитора, не в момент передачі судового рішення, яким стягнено (чи визнано) суму боргу, а в момент передачі оригіналів документів, які є доказами права вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до акта приймання-передачі від 15.02.2019 ТзОВ "Укравтозапчастина" (первісний кредитор) передав ФОП Гаврилюку О.Р. (новому кредитору) наступні документи, які підтверджують права вимоги до боржника, які відступаються за договором про відступлення права вимоги №01/03 від 29.12.2016: - рішення Господарського суду Львівської області у справі №13/2120 від 08.10.2009 про стягнення заборгованості; - ухвалу Господарського суду Львівської області від 20.06.2011 у справі №5015/118/11 про визнання кредиторських вимог. Доказів передачі первинних документів (векселів) сторонами договору суду першої інстанції не було надано.

Проаналізувавши зміст ст. 513 ЦК України, яка встановлює вимоги щодо форми правочину, можна зробити висновок про те, що передаватись можуть лише такі права, які кредитор набув унаслідок укладення певного правочину. Що ж до можливості передання прав, набутих згідно з рішенням суду, то на даний час згідно з нормами Цивільного кодексу України кредитори таких повноважень не мають.

Аналізуючи ст. 514 ЦК України у правовідносинах, які виникли між ТзОВ "Укравтозапчастина" та ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач", що під час укладення цесії припускається (якщо інше прямо не передбачено законом або договором) перехід усіх тих (за умовами та за об`ємом) прав, які належали ТзОВ "Укравтозапчастина". Відповідно, до складу таких прав входять, додатково існуючі, до моменту передання субсидіарні права, які уособлюють певні окремі способи забезпечення зобов`язань (наприклад, право на стягнення неустойки, право притримання і т.д.).

Нормою ст. 514 Цивільного кодексу України, встановлюється обмеження щодо прав вимоги, які передаються цесіонарію, а саме неможливо передати Фізичній особі - підприємцю Гаврилюку О.Р. право, яке виникає у майбутньому, оскільки об`єм прав, що переходять до Фізичної особи - підприємця Гаврилюка О.Р., встановлюється на момент переходу, а тому ТзОВ "Укравтозапчастина" не може передати право вимоги за судовим рішенням, оскільки результат відступлення буде діяти у майбутньому.

Чинне цивільне законодавство надає кредиторові можливість уступити право вимоги кредитора іншій особі, а не право стягнення коштів за рішенням суду.

Заміна кредитора в зобов`язанні, як і саме зобов`язання, є інститутом цивільного права, в той час як відносини, пов`язані із здійсненням виконавчого провадження, не мають характеру цивільно-правових згідно з частиною 1 статті 1 Цивільного кодексу України, а управленою стороною в цих відносинах виступає не кредитор, а стягувач. Тому зазначена заміна є неможливою.

Враховуючи наведене, ТзОВ "Укравтозапчастина" може відступити право вимоги Фізичній особі - підприємцю Гаврилюку О.Р. тільки, якщо між ТзОВ "Укравтозапчастина" та ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" укладений договір, на підставі якого у ТзОВ "Укравтозапчастина" виник борг перед ТзОВ "Ресторан "Беркут", який потрібно погасити, в інших випадках відступлення права вимоги неможливе.

Беручи до уваги вищезазначене, проаналізувавши норми Цивільного кодексу України, які регулюють відносини відступлення права вимоги за зобов`язаннями, можливо прийти до висновку, що договір про відступлення права вимоги є недійсним відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Така позиція знаходить підтвердження у постанові Вищого господарського суду України від 25.09.2014 року у справі №923/945/13, в якій чітко встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні, як і саме зобов`язання, є інститутом цивільного права, а відносини, пов`язані з виконанням судового рішення, характеру цивільно-правових не мають. Укладаючи спірний правочин, позивач та відповідач, не замінюючи кредитора у зобов`язанні, замінили стягувача на стадії виконання судового рішення. Утім, уступка права стягувача за рішенням суду шляхом укладення цивільно-правової угоди чинним законодавством не передбачена.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України).

Враховуючи викладене та встановлені обставини справи, Господарський суд Львівської області прийшов до обґрунтованого висновку про те, що договір про відступлення права вимоги №01/03 від 29.12.2016 суперечить вимогам чинного законодавства, а тому має бути визнаний судом недійсним. В решті вимог заяв суд першої інстанції правомірно дійшов висновку відмовити.

Що стосується тверджень апелянта, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи та порушено норми ст. ст. 203, 215, 513, 601, 1077 ЦК України, ст. 350 ГК України, ст. 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність», то колегія суддів відхиляє їх як необґрунтовані, оскільки вони спростовані матеріалами справи.

З огляду на викладене, колегія Західного апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду Львівської області від 18.09.2019 по справі №5015/118/11 винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України Західний апеляційний господарський суд

Постановив:

Ухвалу Господарського суду Львівської області від 18.09.2019 року у справі №5015/118/11 залишити без змін.

Апеляційну скаргу ТзОВ "Львівські заводи Автомобілебудування" залишити без задоволення.

Постанова набуває чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена сторонами в касаційному порядку до Верховного Суду

Головуючий-суддя О.Л. Мирутенко

Судді: О.І. Матущак

Г.Г. Якімець

"Повний текст постанови виготовлено 27.02.2020"