РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.02.2020Справа №910/17697/19

Суддя господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка»

до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс»

про стягнення 10 350,02 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» про стягнення 10 350,02 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» на підставі укладеного договору добровільного страхування наземного транспорту «Пряме Врегулювання» №030405/4640/0000095 від 05.01.2018 та у зв`язку з настанням страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Kia Sorento, державний номер НОМЕР_1 , а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля BMW 320D, державний номер НОМЕР_2 , водієм якого скоєно дорожньо-транспортну пригоду, станом на дату настання останньої була застрахована Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий альянс» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/000661449, а тому позивач вказує, що обов`язок з відшкодування спричинених збитків у розмірі 9 074,19 грн. покладається на відповідача.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 408,71 грн. та інфляційні втрати у розмірі 867,12 грн., нараховані за період прострочення відповідачем свого зобов`язання із відшкодування спричинених збитків - з 07.06.2018 по 06.12.2019.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.12.2019 відкрито провадження у справі №910/17697/19; вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам строки для подання заяв по суті спору.

09.01.2020 через відділ діловодства суду від Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» надійшов відзив на позов з доказами його направлення позивачу, в якому відповідач вказує про правомірність своєї відмови у здійсненні страхового відшкодування з тих підстав, що страхувальником за полісом №АМ/000661449 не було надано документів, що підтверджували б законність перебування автомобіля BMW 320D, державний номер НОМЕР_2 , на території України, а відтак і законність використання такого транспортного засобу винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, в той час як в силу п. 14.2 ст. 14 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий альянс» було не вправі відмовити страхувальнику в укладені полісу.

За інформацією з пошукової системи Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» в мережі Інтернет поштове відправлення №560, яким відповідачем було надіслано позивачу примірник відзиву на позов, було вручене представнику Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» 09.01.2020.

Позивач своїм правом на подання до суду відповіді на відзив у визначений в ухвалі від 18.12.2019 строк не скористався.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив наступне.

05.01.2018 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «Символ» (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Пряме врегулювання» №030405/4640/0000095 (надалі - Договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом Kia Sorento, державний номер НОМЕР_1 .

05.02.2018 близько 17 год. 45 хв. по вул. Героїв Дніпра, 28/45 у м . Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля Kia Sorento, державний номер НОМЕР_1 , та автомобіля BMW 320 D , державний номер НОМЕР_2 , а саме: ОСОБА_1 , керуючи автомобілем BMW 320D, під час зміни напрямку руху не дотримвся безпечного інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем Kia Sorento, у зв`язку з чим було спричинено механічні пошкодження обом автомобілям.

Факт скоєння дорожньо-транспортної пригоди підтверджується довідкою Управління Національної патрульної поліції у місті Києві №3689вх/41/11/5-2018 про дорожньо-транспортну пригоду.

Дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення водієм автомобіля BMW 320 D , державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 п.п. 10.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Оболонського районного суду міста Києва від 13.03.2018 у справі №756/2123/18, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У зв`язку із зверненням страхувальника із заявою №00250104 про подію, що має ознаки страхового випадку від 06.02.2018 та виплату страхового відшкодування, на підставі страхового акту №00250104 від 04.04.2018, короткого висновку №00250104 від 06.02.2018 про виплату страхового відшкодування, позивач, виконуючи свої зобов`язання за Договором, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виплати коштів на вказаний страхувальником у заяві №00250104 рахунок СТО у сумі 9 584,19 грн., що підтверджується платіжним дорученням №017893 від 19.04.2018.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із постанови Оболонського районного суду міста Києва від 13.03.2018 у справі №756/2123/18 вбачається, що транспортний засіб - автомобіль BMW 320D, державний номер НОМЕР_2 , яким спричинено дорожньо-транспортну пригоду, яка потягнула нанесення шкоди автомобілю Kia Sorento, державний номер НОМЕР_1 , знаходився під керуванням ОСОБА_1 .

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем BMW 320D, державний номер НОМЕР_2 , - ОСОБА_1 , встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля BMW 320D, державний номер НОМЕР_2 , станом на дату настання спірної дорожньо-транспортної пригоди була застрахована Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий альянс» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/000661449, що не заперечується відповідачем.

Наведеним договором (поліс №АМ/000661449) передбачено, що франшиза становить 510,00 грн., а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 100 000,00 грн.

Суд відзначає, що в силу приписів ч. 3 ст. 5 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин підлягають застосуванню Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на момент страхового випадку (ДТП), тобто, станом на 05.02.2018.

За положеннями пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Тобто, наведеними положеннями встановлено, що розмір відповідальності страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах встановлених відповідним полісом ліміту відповідальності та франшизи.

За змістом ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, може бути визначено як експертом, так і аварійним комісаром.

Отже, належним доказом розміру відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу може бути висновок особи, яка згідно чинного законодавства України має право на проведення експертної оцінки майна (суб`єкт оціночної діяльності або аварійний комісар).

В матеріалах справи наявний доданий позивачем до матеріалів справи короткий висновок №00250104 від 06.02.2018 про виплату страхового відшкодування, відповідно до якого матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля Kia Sorento, державний номер НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (який дорівнює 0,66) становить 9 584,19 грн.

Відповідач у своєму відзиві жодним чином не заперечував щодо обґрунтованості здійсненого позивачем розрахунку матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Kia Sorento, державний номер НОМЕР_1 .

Частиною 4 статті 165 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Таким чином, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджено вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 9 584,19 грн.

З наявного в матеріалах справи платіжного доручення №017893 від 19.04.2018 вбачається, що позивачем було перераховано страхувальнику за Договором кошти у розмірі 9 584,19 грн.

Водночас, полісом №АМ/000661449 встановлено франшизу у розмірі 510,00 грн. та ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб у розмірі 100 000,00 грн.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем набуто право вимоги до відповідача про відшкодування вартості відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу у розмірі 9 074,19 грн.

З метою отримання страхового відшкодування позивач на підставі ст.ст. 993, 1187 та ст. 27 Закону України «Про страхування» звернувся до відповідача із заявою №22105 на виплату страхового відшкодування, яка була одержана Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий альянс» 03.05.2018, що підтверджується вхідною відміткою відповідача №3242.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Листом вих. №1691/13 від 06.06.2018 Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий альянс» повідомило Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Уніка», що до надання ОСОБА_1 (страхувальником за полісом) документів на підтвердження правомірності володіння та користування транспортним засобом BMW 320 D , державний номер НОМЕР_2 , відсутні підстави для прийняття щодо виплати страхового відшкодування.

Тобто, у своєму листі відповідач повідомив позивача про те, що ним станом на 06.06.2018 не було прийнято жодного рішення щодо страхової виплати та Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий альянс» очікує надання страхувальником за полісом документів для прийняття відповідного рішення.

Наведені відповідачем обставини неможливості прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Уніка», на думку суду, не можуть вважатись обгрунтованими з огляду на наступне.

По-перше, згідно позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 08.04.2019 у справі №910/14693/17, порушення митних правил ввезення автомобілів на територію України може бути предметом адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб. Зазначені обставини не є підставою звільнення від цивільної відповідальності учасників страхових відносин відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування».

По-друге, за змістом частини 5 статті 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача презюмується, тобто набувач вважається добросовісним поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відтак, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується.

Відповідачем не надано доказів заволодіння застрахованим автомобілем BMW 320D, державний номер НОМЕР_2 , неправомірним способом водієм ОСОБА_1 . Більше того, працівниками органу патрульної поліції під час оформлення спірної дорожньо-транспортної пригоди наведені обставини не зафіксовані, що виключає неправомірність заволодіння ОСОБА_1 спірним транспортним засобом.

По-третє, на момент укладення зі страхувальником договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/000661449, відповідач мав перевірити свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля марки BMW 320D, державний номер НОМЕР_2 , та не був позбавлений права встановити обставини та терміни ввезення такого транспортного засобу на територію України.

За таких обставин, відповідач, укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - поліс №АМ/000661449, повинен був усвідомлювати ризик тих наслідків, які можуть випливати за наслідками укладення такого договору в контексті принципів цивільного законодавства щодо обов`язковості виконання зобов`язання сторонами.

При цьому, питання правомірності перебування автомобіля марки BMW 320D, державний номер НОМЕР_2 , на території України, а відтак і питання правомірності володіння та користування ОСОБА_1 транспортним засобом BMW 320 D , повинне було досліджуватись відповідачем перед укладанням полісу, проте доказів перевірки Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий альянс» наведених обставин ні до дати укладення полісу №АМ/000661449 (24.06.2017), ні впродовж більш як семи місяців після його укладення матеріали справи не містять.

Тобто, у відповідача виникло питання щодо правомірності володіння та користування ОСОБА_1 транспортним засобом BMW 320D лише після виникнення у нього зобов`язань із здійснення виплати страхового відшкодування на користь позивача, що може свідчити про спрямованість таких дій відповідача виключно на ухилення від виконання своїх зобов`язань за спірним полісом.

Крім того, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

Суду не надано доказів визнання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АМ/000661449) недійсним.

За змістом ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки суд прийшов до висновку про необґрунтованість наведених у листі вих. №1691/13 від 06.06.2018 доводів відповідача про неможливість прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування, то на виконання приписів п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий альянс» зобов`язане було прийняти відповідне рішення та у разі визнання ним вимог - виплатити на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви №22105 на виплату страхового відшкодування, тобто, не пізніше ніж 01.08.2018 включно.

В той же час, жодних доказів прийняття Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий альянс» рішення щодо виплати страхового відшкодування Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Уніка» (ні про здійснення страхового відшкодування, ні про відмову у здійсненні страхового відшкодування) як в межах 90 денного строку, так і після його спливу, маетріали справи не місцять, а відповідачем суду не надано.

Відповідачем доказів виконання зобов`язання не надано, як і не надано доказів існування правових підстав для звільнення його від виконання свого обов`язку.

Отже, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 9 074,19 грн. є правомірними та не спростовані відповідачем.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» страхового відшкодування у розмірі 9 074,19 грн.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий альянс» своїх грошових зобов`язань позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 867,12 грн. та 3% річних у розмірі 408,71 грн., нараховані за період з 07.06.2018 по 06.12.2019.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовідносини, в яких страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням, а тому правовідносини з відшкодування шкоди в порядку суброгації, які склалися між сторонами у справі, також є грошовим зобов`язанням.

Щодо правомірності нарахування інфляційних втрат та 3% річних на прострочене грошове зобов`язання із сплати страхового відшкодування зазначав Верховний Суд України у своїй постанові №3-295гс16 від 01.06.2016, а також Верховний Суд у постановах від 20.04.2018 у справі №910/12028/17 та від 07.02.2018 у справі №910/18319/165.

Здійснивши розрахунок інфляційних витрат та 3% річних з урахуванням встановленої судом дати, з якої відповідач є таким, що прострочив виконання свого грошового зобов`язання (02.08.2018), та визначеної позивачем кінцевої дати нарахування (06.12.2019), керуючись імперативними приписами ст. 14 Господарського процесуального кодексу України, якими встановлено обов`язок суду здійснювати розгляд справи не інакше як в межах заявлених позивачем вимог, щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат, суд прийшов до висновку про правомірність стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 867,12 грн. та 3% річних у розмірі 336,95 грн.

В іншій частині заявлені до стягнення 3% річних у розмірі 71,96 грн. розраховані невірно у зв`язку з невірним визначенням позивачем дати, з якої відповідач є таким, що прострочив виконання свого грошового зобов`язання, а відтак задоволенню не підлягають.

За наведених обставин, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» підлягають частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 13, 74, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» (03038, м. Київ, вул. Ямська, буд. 28, літера А; ідентифікаційний код 19411125) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 70-А; ідентифікаційний код 20033533) суму страхового відшкодування у розмірі 9 074 (дев`ять тисяч сімдесят чотири) грн. 19 коп., інфляційні витрати у розмірі 867 (вісімсот шістдесят сім) грн. 12 коп., 3% річних у розмірі 336 (триста тридцять шість) грн. 95 коп. та судовий збір у розмірі 1 907 (одна тисяча дев`ятсот сім) грн. 68 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через господарський суд міста Києва.

Суддя Р.В. Бойко