25.02.2020Справа № 910/9187/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Денисевича А.Ю., розглянувши матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сітімедальянс»
до Фізичної особи-підприємця Гайдара Івана Григоровича
про зобов`язання вчинити дії,
за участі представників:
від позивача - Кикіш С.-М.Р. (уповноважений представник);
від відповідача - Рубан І.В. (уповноважений представник).
У липні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сітімедальянс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи - підприємця Гайдара Івана Григоровича про зобов`язання вчинити дії, а саме зобов`язати відповідача підписати акт приймання - передачі від 31.03.2018 до Договору оренди обладнання №1007/17 від 10.07.2017. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем умов укладеного між сторонами Договору оренди обладнання №1007/17 від 10.07.2017, зокрема, шляхом самовільного вилучення орендованого майна, позбавивши позивача як орендаря можливості користування предметом оренди, та відмовившись підписати акт приймання - передачі обладнання від 31.03.2018 до вказаного договору оренди.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.01.2020 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Сітімедальянс» відмовлено повністю

06.02.2019 до Господарського суду міста Києва від Фізичної особи-підприємця Гайдара Івана Григоровича надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі №910/9187/19, в якій заявник посилався на те, що рішенням Господарського суду міста Києві від 30.01.2020 у даній справі у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Сітімедальянс» було відмовлено в повному обсязі. Разом з тим заявник зазначив, що до закінчення судових дебатів у даній справі, останнім було заявлено, що докази понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу будуть надані суду в порядку, передбаченому ч.8 ст.129 ГПК України. З огляду на викладене заявник просив ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з позивача на свою користь 20000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Судом встановлено, що за наслідками розгляду вказаної справи, при прийнятті рішення Господарським судом міста Києва не було вирішено питання про розподіл судових витрат відповідача, пов`язаних з розглядом справи.

З огляду на викладене, ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2020 для вирішення по суті заяви Фізичної особи-підприємця Гайдара Івана Григоровича про відшкодування судових витрат, суд дійшов висновку щодо необхідності призначення справи до розгляду з метою прийняття додаткового рішення.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення розглядуваної заяви.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав подану заяву та просив суд її задовольнити.

Розглянувши дану заяву, суд дійшов висновку про те, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.221 Господарського процесуального кодексу України, для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч.3 ст.221 Господарського процесуального кодексу України, у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Відповідно до ст.244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Отже, за приписами ст.244 ГПК України слідує, що додаткове рішення - це засіб виправлення неповноти основного судового рішення. Через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі його скасувати чи змінити, проте, він має право виправити деякі його недоліки, зокрема неповноту. Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом.

Судом встановлено, що при прийнятті судом рішення від 30.01.2020 у справі №910/9187/19 Господарським судом міста Києва не вирішувалось питання про розподіл витрат відповідача пов`язаних з розглядом справи.

В той же час, вказаним рішенням Господарського суду міста Києва від 30.01.2020 у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, понесені по справі судові витрати покладено на позивача.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, як то витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно з ч.2 ст.161 Господарського процесуального кодексу України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Частиною 3 статті 165 Господарського процесуального кодексу України визначено, що відзив повинен містити, зокрема, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

При цьому, у відповідності до ч.2 ст.124 Господарського процесуального кодексу України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Зазначене положення забезпечує дотримання принципу змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених ГПК України, та крім того, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення по справі) здійснювати розподіл судових витрат.

Так, дослідивши наявні в матеріалах справи документи, судом встановлено, що Договір про надання правової допомоги №UA-60/19 було укладено між відповідачем та адвокатом 22.07.2019, та погоджено розмір гонорару адвоката сумою в 20000 грн, проте поданий 06.08.2019 відповідачем відзив на позов, не містить попереднього розрахунку суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, що є підставою для відмови відповідачу у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу.

З урахуванням наведеного, а також положень статті 13 ГПК України, за змістом якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, за якими учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом, і кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, суд дійшов висновку, що вимоги відповідача про стягнення з позивача 20000 грн витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.123, 124, 126, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Гайдара Івана Григоровича про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сітімедальянс» витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата підписання: 26.02.2020.

Суддя Я.В. Маринченко