ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2020 року Справа № 923/1004/19

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В. при секретарі Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерноком Херсон Агро", м. Херсон, ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерноком Агроюг", с. Тягинка Бериславського району Херсонської області, ,

про стягнення 220153,07 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - адвокат Стельникович О.І., договір від 23.04.19р.;

від відповідача - не з`явився.

У відповідності до ч.1 п.1 статті 222 Господарського процесуального кодексу України здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Обставини справи.

20 листопада 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Зерноком Херсон Агро" звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерноком Агроюг" заборгованості у розмірі 220153,07 грн., з яких: 206000,00 грн. - основна заборгованість, 5587,40 грн. - 3% річних та 8565,67 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 7/17 від 21.12.2017, в частині повернення грошових коштів позивачу.

В обґрунтування позовних позивач посилається на ті обставини, що на виконання умов договору поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 7/17 від 21.12.2017, ТОВ "Зерноком Херсон Агро", згідно платіжних доручень № 679 від 22.12.2017 та № 678 від 22.12.2017 перерахувало на рахунок ТОВ "Зерноком Агроюг" грошові кошти на загальну на суму 206000,00 грн.

За твердженням позивача, після закінчення строку, встановленого для повернення безвідсоткової фінансової допомоги, відповідачем, в порушення умов п.4.1. договору грошові кошти у розмірі 206000,00 грн. не було повернуто позивачу.

Разом із позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову (вх. №2104/19 від 20.11.2019р.), в якій позивач просив суд застосувати заходи забезпечення позову до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерноком Агроюг", шляхом накладення арешту на грошові кошти в розмірі 220153,07 грн., які знаходяться у банківських установах на всіх рахунках ТОВ "Зерноком Агроюг".

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2019 визначено суддю по справі - Нікітенко С.В.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 21 листопада 2019 року суд відмовив Товариству з обмеженою відповідальністю "Зерноком Херсон Агро" у задоволені заяви про забезпечення позову.

Ухвалою від 25 листопада 2019 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи № 923/1004/19 визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Цією ж ухвалою суд запропонував у встановлені строки надати до суду відповідачу відзив на позовну заяву, належним чином завірені копії статутних та реєстраційних документів, а позивачу відповідь на відзив.

10 грудня 2019 року до суду від відповідача у справі надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та ознайомлення з матеріалами справи.

19 грудня 2019 року позивачем подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи платіжних доручень № 1780 від 04.12.19 та № 1796 від 19.12.19 про оплату за надання правової допомоги в розмірі 20000,00 грн. Дане клопотання з додатком суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.

У зв`язку з необхідністю забезпечення реалізації всіма учасниками процесу своїх процесуальних прав і обов`язків, з`ясування всіх питань, з метою повного, об`єктивного, всебічного розгляду справи, для надання пояснень та доказів на підтвердження своїх тверджень, суд, ухвалою від 19.12.2019 відклав підготовчого засідання у справі.

Ухвалою від 16 січня 2020 року суд закрив підготовче провадження у справі № 923/1004/19 та призначив справу до судового розгляду по суті на 13.02.2020.

За приписами ч.3.ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

12 лютого 2020 року до суду від позивача у справі надійшло клопотання про долучення до справи додаткових доказів на підтвердження своїх тверджень.

Щодо клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових доказів, то суд зазначає наступне.

За приписами частини 2 статті 80 ГПК Украйни, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч.4, ч.8 ст. 80 ГПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до статті 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

У відповідності до положень статті 118 господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, враховуючи те що, позивачем пропущено встановлений судом строк для подання доказів та не надано належних доказів в обґрунтування заяви про поновлення пропущеного процесуального строку для надання доказів, а тому суд не приймає до розгляду додані до клопотання позивача від 11.02.2020 документи.

У призначене судове засідання 13.02.2020 прибув повноважний представник позивача.

Відповідачем явку уповноваженого представника у судове засідання 13.02.2020 не забезпечено, про причини неявки суд не повідомлено, відзиву по суті позову не надано.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З метою належного повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі та ухвала про закриття підготовчого провадження направлені судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 74330, Херсонська область, Бериславський район, с. Тягинка, вул. Степова, 10-Г.

Згідно з ч.6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

На адресу суду повернулись поштові повідомлення з відмітками пошти про вручення ухвали суду від 25.11.2019 та ухвали суду від 16.01.2020 відповідачу.

За таких обставин, враховуючі приписи п.3. ч.6 ст. 242 ГПК України суд вважає, що відповідач належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Також судом враховано висновок Європейський суд з прав людини зробив, про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України").

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989р.).

Відтак, особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, а також приймаючи до уваги, що відповідач у строк, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального

Представник позивача у судовому засіданні 13.02.2020 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві

У судовому засіданні 13.02.2020 проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення і повідомлено представнику позивача орієнтований час складення повного рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд -

в с т а н о в и в :

Матеріали справи свідчать, що 21 грудня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Зерноком Херсон Агро" (надалі - позикодавець або позивач) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Зерноком Агроюг" (надалі - позичальник або відповідач) був укладений договір №7/17 поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (надалі - договір).

Відповідно до умов договору позивач взяв на себе зобов`язання надати позичальнику безвідсоткову фінансову допомогу на поворотній основі у вигляді грошових коштів в розмірі, встановленому цим Договором, а Позичальник в свою чергу зобов`язався у встановлений договором строк повернути грошові кошти.

Сторонами договору погоджено розмір суми поворотної безвідсоткової фінансової допомоги за договором, який становить 206000,0 грн. (п.2.1. договору)

Відповідно до п. 2.2. договору відсотки за надання поворотної фінансової допомоги не нараховуються та не сплачуються.

Згідно умов договору позикодавець перераховує суму поворотної безвідсоткової фінансової допомоги на розрахунковий рахунок позичальника протягом строку дії даного Договору. Поворотно безвідсоткова фінансова допомога надається в готівковій формі в касу Позичальника або в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника. ( п.3.1. та п.3.2. договору).

Строк повернення фінансової допомоги відповідно до п.4.1. договору становить - до 20 грудня 2018 року.

Згідно п. 5.1. договору поворотна безвідсоткова фінансова допомога повертається Позикодавцю готівкою через касу підприємства або на його банківський рахунок у строк, вказаний в п. 4.1. цього договору.

На виконання умов договору Товариством з обмеженою відповідальністю "Зерноком Херсон Агро" було перераховано на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти в загальному розмірі 206000,00 грн.

Позивачем на підтвердження зазначеного факту додано до матеріалів справи копії наступних документів: договір №7/17 поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 21.12.2017, платіжне дорученням № 679 від 22.12.2017 на суму 100000,00 грн., платіжне дорученням № 678 від 22.12.2017 на суму 106000,00грн.

З метою досудового врегулювання спору позивачем, на адресу відповідача булонаправлено лист-претензія № 26/09-19 від 26.09.2019 з вимогою повернути заборгованість у розмірі 206000,00 грн. за договором №7/17 поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 21.12.2017р. Вказаний лист-претензію відповідач залишив без відповіді та реагування.

Оскільки відповідачем не виконані договірні зобов`язання в частині виконання пунктів 4.1., 5.1. договору, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 206000,00 грн., суми 3 % річних у розмірі 5587,40 грн. та суми інфляційних втрат у розмірі 8565,67 грн.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ "Зерноком Херсон Агро" підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Предметом даного спору є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення заборгованості за договором №7/17 поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 21.12.2017р.

Відповідно до частини 1 статті 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами у справі укладений договір, який за своїм змістом та правовою природою є договором позики, з огляду на те, що основною ознакою цього договору є надання поворотної фінансової допомоги, яка підлягає поверненню у визначений договором строк.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.04.2018 у справі №906/408/17, від 12.06.2019 у справі №910/7047/18.

Суд враховує, що Господарський кодекс України та Цивільний кодекс України не мітять визначення зворотної фінансової допомоги.

Відповідно до п. 14.1.257 ч. 1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Безповоротна фінансова допомога - це сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних). Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення;

За приписами 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позика) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Так, матеріалами справи підтверджено, що позивачем на виконання п.3.1. договору було перераховано відповідачу 206000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 679 від 22.12.2017р. та № 678 від 22.12.2017р. на суму 106000,00грн. (а.с. 15-16).

Однак відповідач, в порушення умов пунктів 4.1., 5.1. договору не повернув позивачу грошові кошти у розмірі 206000,00 грн.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Доказів сплати, заперечень або спростування заявленої до стягнення суми основного боргу у розмірі 206000,00грн., відповідачем суду не надано.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням приписів пунктів 4.1., 5.1. договору та ч.1 ст. 530 ЦК України, відповідач зобов`язаний був повернути позивачу фінансову допомогу у розмірі 206000,00 грн. в до 20.12.2018р., однак відповідачем не було виконано вказаних вимог Закону та договору.

Доказів сплати, заперечень або спростування заявленої до стягнення суми основного боргу у розмірі 206000,00 грн., відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 206000,00 грн., є доведеними і обґрунтованими.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, то згідно із частинами першою, другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказані інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування за загальним правилом здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже при нарахуванні інфляційних та річних основними складовими частинами нарахування є сума заборгованості, період заборгованості та розмір процентів та коефіцієнтів, які діють у такий період.

Судом перевірено правильність виконаних позивачем розрахунків 3 % річних та інфляційних втрат (а.с6-7 ), та встановлено, що вони є вірним.

За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення суми 3 % річних у розмірі 5587,40 грн. та суми інфляційних втрат у розмірі 8565,67 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідач, позовні вимоги належними та доступними засобами доказування не спростував, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість позовних вимог.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню повністю.

Щодо заявлених позивачем до стягнення з відповідача суми судових витрат на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн., то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Частиною 2-4 ст. 126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно зі ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Суд зазначає, що необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи (постанова Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 906/194/18).

ТОВ "Зерноком Херсон Агро" на підтвердження понесення судових витрат на правничу допомогу надано наступні документи:

- Договір про надання правової допомоги від 23.04.2019р., укладений між адвокатом Стельникович О.І. і ТОВ "Зерноком Херсон Агро";

- Додаток №1 від 14.11.2019р. до договору про надання правової допомоги;

- Ордер ХС № 115019 від 15.11.2019р.;

- Розрахунок понесених витрат на правову допомогу;

- Платіжне доручення № 1796 від 19.12.2019р., з якого вбачається, що ТОВ "Зерноком Херсон Агро" перерахувало Стельникович О.І. оплату за надання правової допомоги у розмірі 15000,00 грн.;

- Платіжне доручення № 1780 від 04.12.2019р., з якого вбачається, що ТОВ "Зерноком Херсон Агро" перерахувало Стельникович О.І. оплату за надання правової допомоги у розмірі 5000,00 грн.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем було доведено належними та допустимим доказами понесення витрат на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн..

Згідно ст.ст. 123, 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 126, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерноком Агроюг" (74330, Херсонська область, Бериславський район, село Тягинка, Степова, будинок 10-Г, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерноком Херсон Агро" (73000, м. Херсон, Миколаївське шосе, будинок 19-А, офіс 104, ) заборгованість за договором поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 7/17 від 21.12.2017р. у сумі 206000,00 грн., суму 3% річних у розмірі 5587,40 грн., суму інфляційних витрат у розмірі 8565,67 грн., суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 3302,30 грн. та суму судових витрат на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 21.02.2020р.

Суддя С.В. Нікітенко