ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2020 р. Справа№ 910/13219/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Куксова В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

товариства з обмеженою відповідальністю «Еко»

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2019,

повний текст якого складений 25.11.2019,

у справі №910/13219/19 (суддя Гумега О.В.)

за позовом приватного підприємства «Автоден»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Еко»

про стягнення 96961,27грн., -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 ПП «Автоден» (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «Еко» (відповідач) про стягнення 96961,27грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на наявність у відповідача простроченого сплатою боргу за договором на виробництво та поставку товарів власної торгової марки №0201/15 від 01.09.2015 з урахуванням її зменшення на суму послуг, наданих відповідачем позивачу за договором про надання послуг №М149/16 від 01.09.2015.

13.11.2019 позивачем подано суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача 89083,97грн. основного боргу, 11110,33грн. пені та 993,33грн. 3% річних. Вказана заява судом прийнята.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.11.2019 у справі №910/13219/19 позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з ТОВ «Еко» на користь ПП «Автоден» 89083,97грн. основного боргу, 11110,33грн. пені, 993,64грн. 3% річних, 9000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу, 50,00грн. поштових витрат та 1921,00грн. витрат по сплаті судового збору.

При ухваленні рішення місцевий господарський суд дійшов до висновку про наявність у відповідача простроченого сплатою боргу за договором на виробництво та поставку товарів власної торгової марки №0201/15 від 01.09.2015 у вказаній позивачем сумі з урахуванням її зменшення на суму послуг, наданих відповідачем позивачу за договором про надання послуг №М149/16 від 01.09.2015. Також, суд першої інстанції визнав обґрунтованими та задовольнив вимоги позивача про стягнення пені та 3% річних.

Не погодившись з ухваленим судовим рішенням, ТОВ «Еко» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2019 у справі №910/13219/19 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, оскільки позивачем не було сплачено судовий збір за подання такої заяви, а також на те, що борг за договором на виробництво та поставку товарів власної торгової марки №0201/15 від 01.09.2015 відсутній.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2019 справу №910/13219/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: ЯковлєвМ.Л. - головуючий суддя, судді ШапталаЄ.Ю., КуксовВ.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Еко» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2019 у справі №910/13219/19; розгляд апеляційної скарги ТОВ «Еко» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2019 у справі №910/13219/19 постановлено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

20.01.2020 позивачем подано суду відзив, в якому він заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає оскаржене судове рішення законним та обґрунтованим, просить суд залишити його без змін.

З урахуванням приписів ч.1 ст.270 та ч.1 ст.252 Господарського процесуального кодексу України апеляційний розгляд здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі «Апеляційне провадження». При цьому, до апеляційного розгляду застосовуються положення загального позовного провадження з питань, не врегульованих у Главах «Апеляційне провадження» і «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження».

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

Частиною 1 ст.265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч 6 ст.265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 2 ст.712 Цивільного кодексу України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 01.09.2015 між ТОВ «Еко» (покупець) та ПП «Автоден» (постачальник) був укладений договір на виробництво та поставку товарів власної торгової марки №0201/15 (договір №0201/15 від 01.09.2015), відповідно до п.2.1 якого постачальник зобов`язується на замовлення покупця виготовляти та передавати йому у власність товар (додаток №2а - специфікація) за торгівельними марками, перелік яких наведений в додатку №1, відповідно до умов договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити належно виготовлений та поставлений товар.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що кожну окрему поставку товару постачальник здійснює на підставі замовлення покупця, яке покупець передає за формою, встановленою у додатку №5 до даного договору.

Відповідно до п.3.2.3 та п.3.2.4 договору замовлення надаються постачальнику покупцем за допомогою одного з наступних засобів: по факсу, рекомендованим листом, по електронній пошті або за допомогою технології EDI (ElictronicDInterchange - Електронній обмін даними). У випадку надання постачальнику замовлення за допомогою системи EDI, сторони крім умов цього Догвоору та додатків до нього також будуть керуватися умовами додатку №8, що є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно п.3.4 договору постачальник здійснює поставку замовленого покупцем товару протягом 24 годин по місту та області регіону поставки та протягом 48 годин по території України з моменту прийняття постачальником замовлення до виконання, якщо інше не зазначено у замовленні на поставку товару.

Перехід права власності на товар відбувається в момент підписання уповноваженими особами покупця товарної та товарно-транспортної накладної (п.3.27 договору).

Пунктом 4.1 договору сторони погодили, що постачальник здійснює поставку товару у відповідності до узгодженої сторонами та посвідченої печатками сторін специфікації (додаток №2а), що є невід`ємною частиною даного договору.

Ціна товару зазначається у накладних та повинна відповідати ціні, визначеній у специфікації. У разі розбіжностей у ціні товару, яка визначена в накладній та специфікації, сторони керуються специфікацією, а приймання-передача товару здійснюється разом з підписанням сторонами акту розбіжностей ціни товару.

Матеріали справи свідчать, що позивачем на підставі видаткових накладних №427 від 10.05.2019, №4880 від 24.05.2019 та №504 від 31.05.2019 було здійснено поставку товару на загальну суму 130429,20грн.

Згідно з ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п.4.5 договору оплата за товар проводиться протягом 45 (сорока п`яти) календарних днів з дати поставки товару до розподільчого центру або торгівельної точки покупця за умови, що постачальник поставив товар у строк, що визначений договором.

Отже, відповідач був зобов`язаний сплатити позивачу:

- 86923,20грн. за отриманий товар згідно видаткової накладної №427 від 10.05.2019 до 24.06.2019 (включно);

- 31431,60грн. за отриманий товар згідно видаткової накладної №480 від 24.05.2019 до 08.07.2019 (включно);

- 12074,40грн. за отриманий товар згідно видаткової накладної №504 від 31.05.2019 до 15.07.2019 (включно).

Натомість, 30.08.2019 відповідачем було здійснено часткову оплату поставленого товару за договором №0201/15 від 01.09.2015 в сумі 10000,00грн., з якої позивачем було здійснено списання (анулювання) залишку заборгованості за попередню поставку товару на суму 2557,88грн. та відповідне зменшення заборгованості, яка виникла за видатковою накладною №427 від 10.05.2019 на суму 7442,12грн.

18.09.2019 відповідачем було здійснено часткову оплату поставленого товару за договором №0201/15 від 01.09.2015 в сумі 5000,00грн., на яку позивачем було здійснено зменшення заборгованості, яка виникла за видатковою накладною №427 від 10.05.2019.

Факт здійснення відповідачем часткових оплат в загальній сумі 15000,00грн. за поставлений згідно договору №0201/15 від 01.09.2015 товар підтверджується копіями платіжних доручень №38883 від 30.08.2019 та №42339 від 18.09.2019.

Окрім цього, матеріали справи містять договір №М149/16 від 01.09.2015 про надання послуг (договір №М149/16 від 01.09.2015), укладений між ТОВ «Еко» (виконавець) та ПП «Автоден» (замовник), п.1.1 якого передбачено, що виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику послуги з оптимізації та забезпеченню постійно-ритмічного завантаження потужностей виробництва замовника, централізації керування закупками товарів, що виробляються та постачаються замовником (далі - послуги), за напрямками, погодженими сторонами в цьому договорі, а замовник зобов`язується своєчасно прийняти такі послуги та оплатити їх вартість відповідно до умов договору. Надання послуг проводиться виконавцем у відповідності до умов договору, додаткових угод та додатків до нього. Факт надання послуг засвідчується підписаним уповноваженими представниками сторін актом наданих послуг (п.4.1 договору №М149/16 від 01.09.2015).

Пунктом 5.1 договору М149/16 від 01.09.2015 передбачено, що оплата послуг виконавця складається з щомісячної фіксованої суми та/або щомісячної розрахункової суми, залежної від обсягів оплаченого (виробленого та поставленого) товару замовника виконавцю.

Відповідно до умов договору №М149/16 від 01.09.2015 замовник сплачує виконавцю 22,16% від суми поставленого товару, який було вироблено та поставлено виконавцю на підставі діючого на момент надання послуг між сторонами договору.

31.05.2019 між сторонами відповідно до умов договору №М149/16 від 01.09.2015 було підписано акти надання послуг №86010 та №86011 за надання маркетингових послуг та розвантажувально-навантажувальні роботи на загальну суму 28903,11грн.

31.05.2019 позивач та відповідач уклали дві угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог (угоди від 31.05.2019), відповідно до яких сторони домовились провести зарахування зустрічних однорідних вимог, що випливають з договору №СТМ0201/15 від 01.09.2015, додатку №9 до договору №СТМ0201/15 від 01.09.2015 та договору №М149/16 від 01.09.2015. Враховуючи вищевикладене, сторони шляхом проведення заліку зустрічних однорідних вимог погодили зменшити грошове зобов`язання на загальну суму 28903,11грн.

Відтак, позивачем було здійснено зменшення суми боргу відповідача за видатковими накладними №427 від 10.05.2019, №480 від 24.05.2019, №504 від 31.05.2019 на суму своїх зобов`язань перед відповідачем відповідно до вищезазначеного відсотку 22,16 (із розрахунку: вартість поставленої партії товару за договором №0201/15 від 01.09.2015 - 22,16% вартості послуг від поставленої партії товару = чиста сума заборгованості відповідача перед позивачем за поставлену партію товару).

Відповідачем не надано суду доказів в порядку ст.ст.73, 74 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження здійснення розрахунку з позивачем за отриманий від нього товар за накладними №427 від 10.05.2019, №480 від 24.05.2019, №504 від 31.05.2019 в повному обсязі, а тому висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 89083,97грн. боргу колегія суддів вважає законним та обґрунтованим (борг складається з: 55218,90грн. боргу за видатковою накладною №427 від 10.05.2019, 24466,36грн. боргу за видатковою накладною №480 від 24.05.2019, 9398,71грн. боргу за видатковою накладною №504 від 31.05.2019).

Доводи відповідача про те, що він не має боргу перед позивачем за договором на виробництво та поставку товарів власної торгової марки №0201/15 від 01.09.2015, оскільки після поставки товару за спірними видатковими накладними ним були сплачені грошові кошти в загальному розмірі 214493,00грн. та в рахунок зменшення боргу були укладені дві угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог на загальну суму 28903,00грн., колегія суддів відхиляє.

Матеріалами справи підтверджено факт поставки товару позивачем згідно договору на виробництво та поставку товарів власної торгової марки №0201/15 від 01.09.2015 у період з 11.03.2019 по 31.05.2019 на загальну сума 326488,04грн. Позивачем додано розрахунок суми заборгованості за поставлений товар, у якому ним зазначено всі часткові оплати, які здійснювалися відповідачем у період з 11.03.2019 по 31.05.2019 в загальній сумі 237404,07грн. Із вказаного розрахунку також вбачається, за якими видатковими накладними здійснювалися позивачем зарахування часткових оплат відповідача.

Отже, борг відповідача в сумі 89083,97грн. підтверджується матеріалами справи також з урахуванням пояснень відповідача та оплат в сумі 237404,07грн.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України). Згідно ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.8.2 договору сторони погодили, що, у разі порушення стороною договору строків виконання грошового зобов`язання, передбаченого цим договором, винна сторона зобов`язана сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення виконання, нараховану на суму грошового зобов`язання, за кожний день прострочення.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи встановлений судом факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання перед позивачем, а також положення наведених норм законодавства України та умови укладеного між сторонами спору договору, колегія суддів дійшла до висновку про правомірність стягнення судом першої інстанції з відповідача на користь позивача 11110,33грн. пені та 993,33грн. 3% річних. При цьому, судом апеляційної інстанції перевірено розрахунки пені та 3% річних, здійснені позивачем та прийняті місцевим господарським судом, та встановлено їх арифметичну правильність.

Доводи відповідача про те, що судом першої інстанції безпідставно прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, оскільки позивачем не було сплачено судовий збір за подання такої заяви, колегія суддів відхиляє, оскільки позивачем при поданні позову було сплачено 1921,00грн. судового збору, фіксований мінімальний розмір якого на 2019 рік є достатнім для збільшення заявлених до стягнення сум пені та 3% річних виходячи з наступного розрахунку: 110237,94грн. (загальна ціна позову з урахуванням заяви про збільшення) х 1,5% (ставка судового збору для подання позову за майновими вимогами) = 1563,56грн., що є менше, ніж сплачено позивачем.

Щодо судових витрат позивача в суді першої інстанції.

Частиною 1 ст.124 Господарського процесуального кодексу України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 1921,00грн., поштових витрат та витрат на проїзд уповноваженого представника для участі у судовому засіданні в розмірі 50,00грн., а також витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст.126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно зі ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

17.09.2019 між позивачем (клієнт) та адвокатським об`єднанням «Антарес» (адвокатське об`єднання) було укладено договір про надання правової допомоги (надалі - договір), відповідно до п.1.1. якого адвокатське об`єднання зобов`язується надавати правову (правничу) допомогу клієнту із стягнення заборгованості з ТОВ «Еко» за договором на виробництво та поставку товарів власної торгової марки №0201/15 від 01.09.2015 на умовах і в порядку, які визначені цим договором, а клієнт зобов`язаний оплатити надання правової допомоги (професійної правничої допомоги) та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з п.3.1. договору розмір гонорару адвокатського об`єднання за цим договором та порядок його сплати вказуються у додатковій угоді до цього договору, яка є невід`ємною його частиною. При цьому, якщо нарахування та оплата гонорару за виконання доручень за цим договором не передбачається, та відповідний додаток сторонами не складається.

Пунктом 1 додаткової угоди №1 від 17.09.2019 до договору про надання правової допомоги від 17.09.2019 сторони погодили, що клієнт зобов`язується сплатити на користь адвокатського об`єднання гонорар у сумі 9000,00грн. Кількість годин, витрачених адвокатським об`єднанням (адвокатом) на надання правової допомоги за договором, зазначається в акті/актах приймання-передачі наданих послуг (п.2 додаткової угоди №1 від 17.09.2019). Сплата клієнтом гонорару адвокатському об`єднанню за даною додатковою угодою здійснюється на банківський рахунок адвокатського об`єднання протягом 5 днів з дня підписання даної додаткової угоди (п.3 додаткової угоди №1 від 17.09.2019).

20.09.2019 між клієнтом та адвокатським об`єднанням було складено акт №1 приймання-передачі наданих послуг, відповідно до якого адвокатським об`єднанням надано наступні послуги:

- вивчено (проаналізовано) надані клієнтом документи - 2 години;

- надано клієнту усні консультації та роз`яснення з питань спору та спільно з клієнтом визначено правову позицію - 1 година;

- складено проект позовної заяви, здійснено необхідні розрахунки та сформовано пакети документів для подання позову до суду - 3 годи.

Вартість послуг виконавця за цим актом складає 9000,00грн. за 6 (шість) годин роботи адвокатського об`єднання.

Згідно платіжного доручення №229 від 20.09.2019 позивач по договору правової допомоги від 17.09.2109, рахунку б/н від 17.09.2019 перерахував адвокатському об`єднанню «Антарес» грошові кошти в сумі 9000,00грн.

Відповідно до ч.4, ч.5, ч.6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на наведені приписи ст.129 Господарського процесуального кодексу України та повне задоволення позову, судовий збір у сумі 1921,00грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9000,00грн. покладаються на відповідача. Поштові витрати в розмірі 50,00грн. покладаються на відповідача, оскільки матеріали справи містять докази понесення позивачем поштових витрат в сумі більшій ніж 50,00грн.

Підсумовуючи наведене, на переконання колегії суддів, висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі відповідає нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Судові витрати згідно зі ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.129, 269, 252, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Еко» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2019 у справі №910/13219/19 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2019 у справі №910/13219/19 залишити без змін.

3.Справу №910/13219/19 повернути Господарському суду міста Києва.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Є.Ю. Шаптала

В.В. Куксов