РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.02.2020Справа № 910/11124/19
За позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Український капітал"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн "Київпідземшляхбуд"

про стягнення заборгованості за кредитним договором 41635415,90 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Секретар судового засідання Микитин О.В.

Представники сторін:

від позивача Тинна Д.С.

від відповідача не з`явились

В судовому засіданні 24.02.2020 на підставі ст. 240 ГПК України прийнято скорочене рішення суду.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Банк "Український капітал" звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн "Київпідземшляхбуд" про стягнення 62673516,30 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежним чином виконує взяті на себе за кредитним договором від 19.10.2015 № 40кл-15 зобов`язання по поверненню кредиту, у зв`язку з чим позивач просить стягнути заборгованість з нарахованими штрафними санкціями у судовому порядку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.08.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 26.09.2019.

25.09.2019 від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження, в якому відповідач просить зупинити розгляд даної справи до набрання законної сили рішенням у справі № 910/2871/18 за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Український капітал" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Консенсус Плюс" про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки, у справі № 910/2871/18 призначено проведення судової експертизи для з`ясування розміру отриманих за договором від 19.10.2015 № 40кл-15 кредитних коштів та розміру наявної за вказаним договором заборгованості.

Представник позивача заперечував проти задоволення клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки, відповідач не подав відзив та фактично не заперечив проти суми заборгованості, яку просить стягнути за кредитним договором від 19.10.2015 № 40кл-15 позивач.

Відповідно до ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках: 5) об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Суд не вбачає об`єктивної неможливості розглянути дану справу до вирішення справи № 910/2871/18, в зв`язку з чим протокольною ухвалою відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

26.09.2019 в підготовчому засіданні оголошено перерву до 10.10.2019.

07.10.2019 від відповідача надійшов відзив з доказами направлення позивачу, в якому він проти позову заперечує та вказує, що кредитний ліміт передбачений договором становить 25000000,00 грн, а позивач заявляє заборгованість у розмірі 26500000,00 грн. На думку відповідача долучені меморіальні ордери не підтверджують заявлену позивачем суму виданого кредиту. Крім того, по рахунку сума заборгованості обліковується - 0,00 грн. Також відповідач заперечує проти суми нарахованих відсотків та зазначає свою суму - 5867366,66 грн., також відповідач вказує, що втрати від інфляції згідно його розрахунку становлять 2708340,94 грн. Відповідач вказує, що 80% річних розраховано з урахуванням 365 днів у році, замість визначених договором 360 днів.

10.10.2019 від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 41673516,30 грн., з яких: 20611841,00 грн заборгованість по сплаті кредиту; 4303068,11 грн інфляційні втрати, у зв`язку з простроченням сплати кредиту; 1354259,73 грн інфляційні втрати з прострочення сплати процентів за користування кредитом; 15404347,47 грн 80 % річних від простроченої суми кредиту.

10.10.2019 від відповідача надійшло клопотання про призначення експертизи

10.10.2019 в підготовчому засіданні оголошено перерву на 21.10.2019.

18.10.2019 від відповідача надійшли доповнення до відзиву, в яких він посилаючись на ст. 36 Закону України "Про іпотеку" вважають, що зобов`язання за договором від 19.10.2015 № 40кл-15 припинилось, оскільки, позивач звернув стягнення на предмет іпотеки, в позасудовому порядку, зареєстрував на майно право власності. Відповідач вважає вимоги позивача недійсними з огляду на вищезазначене та просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

21.10.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив з додатками, в якій позивач спростовує доводи відповідача, викладені у відзиві. До відповіді долучено висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 18.10.2019 № 34. Також позивачем подана заява про зменшення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 41635415,90 грн., з яких: 20611841,00 грн заборгованість по сплаті кредиту; 4303068,11 грн інфляційні втрати, у зв`язку з простроченням сплати кредиту; 1324492,31 грн інфляційні втрати з прострочення сплати процентів за користування кредитом; 15396014,47 грн 80 % річних від простроченої суми кредиту.

21.10.2019 в підготовчому засіданні оголошено перерву на 25.11.2019.

Ухвало суду від 21.10.2019 продовжено строк проведення підготовчого засідання на тридцять днів.

22.11.2019 від позивача надійшла відповідь на доповнення до відзиву з додатками, в якій позивач заперечує проти застосування не чинної редакції ст. 36 Закону України "Про іпотеку".

В підготовчому засіданні 25.11.2019 оголошено перерву до 05.12.2019.

05.12.2019 в підготовчому засіданні представник відповідача просив не розглядати клопотання про призначення судової експертизи, поданого до суду 10.10.2019.

Відповідно до ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Оскільки позивачем подано заяви про зменшення розміру позовних вимог на підставі ст. 46 ГПК України, суд приймає вказані заяви, в зв`язку з чим справа розглядається з урахуванням поданих позивачем заяв про зменшення розміру позовних вимог.

Ухвалою суду від 05.12.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 16.12.2019.

06.12.2019 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 11.12.2019 відмовлено позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В судовому засіданні 16.12.2019 оголошено перерву до 23.12.2019.

20.12.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшли пояснення, в яких зазначено, що кредитний договір припинив свою дію з 29.08.2017, а тому до правовідносин пов`язаних з позасудовим набуттям права власності на предмет іпотеки застосовуються норми Закону України "Про іпотеку", які були чинні станом на 29.08.2017 року, а тому вимоги позивача до відповідача є недійсними.

20.12.2019 через канцелярію суду від позивача надійшли письмові пояснення, в яких зазначив, що до правовідносин щодо позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки застосовуються норми закону, чинного на момент виникнення вказаних правовідносин, а тому, оскільки, кредитні зобов`язання за рахунок предмета іпотеки не були в повному обсязі погашені, вимоги позивача до відповідача є дійсними.

В судовому засіданні 23.12.2019 оголошено перерву до 27.01.2020.

27.01.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшла заява про відвід судді Усатенко І.В. від розгляду справи № 910/11124/19.

Ухвалою суду від 27.01.2020 зупинено провадження у справі № 910/11124/19 до вирішення питання про відвід судді Усатенко І.В. від розгляду справи №910/11124/19 за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Український капітал" звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн "Київпідземшляхбуд" про стягнення 41635415,90 грн. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн "Київпідземшляхбуд" про відвід судді Усатенко І.В. від розгляду справи №910/11124/19 за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Український капітал" звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн "Київпідземшляхбуд" про стягнення 41635415,90 грн передано для визначення судді в порядку, встановленому частиною першою статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 30.01.2020 відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн "Київпідземшляхбуд" про відвід судді Усатенко І.В.

Ухвалою суду від 10.02.2020 поновлено провадження у справі, призначено судове засідання на 24.02.2020.

20.02.2020 через канцелярію суду від ОСОБА_1 надійшла заява про його вступ у справу в якості третьої особи, в якій він просив залучити до участі у справі № 910/11124/19 ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Також ОСОБА_1 подав клопотання про зупинення провадження у справі, в якій дана особа просить зупинити провадження у справі № 910/11124/19 до набрання законної сили рішенням у справі № 761/4557/20 про стягнення грошових коштів в сумі 62673516,30 грн з ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд" на користь ОСОБА_1 .

Представник відповідача в судове засідання 24.02.2020 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином.

Судом оголошено в судовому засіданні клопотання про вступ у справу третьої особи та про зупинення провадження у справі.

Позивач проти залучення третьої особи заперечував, оскільки, вказана процесуальна дія можлива лише на стадії підготовчого провадження. Також зазначив, що на суму вартості іпотечного майна, яке належало на праві власності ОСОБА_1 і на яке було зареєстровано право власності за позивачем, було зменшено суму позовних вимог, а тому рішення у даній справі не вплине на права та обов`язки ОСОБА_1 . Також позивач заперечував проти зупинення провадження з посиланням на ст. 227 ГПК України.

Відповідно до ст. 207 ГПК України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Відповідно до ст. 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Суд зазначає, що рішення у даній справі не впливає на права та обов`язки ОСОБА_1 , оскільки, предметом розгляду у справі № 910/11124/19 є заборгованість відповідача, яка залишилась не погашеною, після звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі квартиру, власником якої був ОСОБА_1 . Після виконання, ОСОБА_1 своїх зобов`язання за іпотечним договором, його права стосуються вимог до боржника, які не є предметом розгляду у даній справі.

З огляду на вищезазначене, суд відмовляє заявнику у його залученні у справі в якості третьої особи.

Відповідно до ст. 195 ГПК України провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1 - 3 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках: 1) смерті або оголошення померлою фізичної особи, яка була стороною у справі або третьою особою з самостійними вимогами щодо предмета спору, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво; 2) необхідності призначення або заміни законного представника учасника справи; 3) перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

ОСОБА_1 (який не є учасником судового процесу) звернувся з відповідним клопотанням після закриття підготовчого провадження у справі, а на стадії розгляду справи по суті відсутні, передбачені ГПК України обставини, що надають право суду зупинити провадження у справі.

Суд протокольною ухвалою відмовив у залученні третьої особи та у зупиненні провадження у справі.

Позивач зазначив, що оскільки, відповідач надав пояснення по суті справи, то його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Крім того, до початку судових дебатів позивачем було оголошено, що ним понесені витрати на правову допомогу і ним після ухвалення рішення будуть подані докази понесення відповідних витрат.

Відповідно до ст. 217 ГПК України про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами суд зазначає в протоколі судового засідання і переходить до судових дебатів.

В судових дебатах представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Між Публічним акціонерним товариством "Банк "Український капітал" (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Концерн Київпідземшляхбуд" (позичальник) укладено кредитний договір від 19.10.2015 № 40кл-15, відповідно до п. 1.1 якого банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти шляхом відкриття позичальнику відновлювальної кредитної лінії з лімітом заборгованості позичальника перед банком в сумі 15000000,00 грн, на умовах визначених даним договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплачувати проценти за користування кредитом та виконувати інші зобов`язання передбачені цим договором. В подальшому суму кредитного ліміту договором про внесення змін до кредитного договору від 19.10.2015 № 40кл-15 від 30.10.2015 збільшили до 20000000,00 грн, а договором про внесення змін від 04.03.2016 кредитний ліміт збільшили до 25000000,00 грн.

Згідно п. 2.2 договору в редакції договору про внесення змін та доповнень від 07.06.2016, позичальник зобов`язується використовувати кредит за цільовим призначенням і повернути грошові кошти у повному обсязі в термін до 17:00 за Київським часом 18.10.2017, якщо інший строк не встановлено цим договором за наступним графіком: 30.06.2016 сума зменшення ліміту 1052632,00 грн, залишок ліміту заборгованості 23342104,00 грн; 31.07.2016 сума зменшення ліміту 1365131,50 грн, залишок ліміту заборгованості 21976972,50 грн; 31.08.2016 сума зменшення ліміту 1365131,50 грн, залишок ліміту заборгованості 20611841,00 грн; 30.09.2016 сума зменшення ліміту 1365131,50 грн, залишок ліміту заборгованості 19246709,50 грн; 31.10.2016 сума зменшення ліміту 1365131,50 грн, залишок ліміту заборгованості 17881578,00 грн; 30.11.2016 сума зменшення ліміту 1365131,50 грн, залишок ліміту заборгованості 16516446,50 грн; 31.12.2016 сума зменшення ліміту 1365131,50 грн, залишок ліміту заборгованості 15151315,00 грн; 31.01.2017 сума зменшення ліміту 1365131,50 грн, залишок ліміту заборгованості 13786183,50 грн; 28.02.2017 сума зменшення ліміту 13686183,50 грн, залишок ліміту заборгованості 100000,00 грн; 18.10.2017 сума зменшення ліміту 100000,00 грн, залишок ліміту заборгованості 0,00 грн.

Згідно договору про внесення змін та доповнень від 28.02.2017 сторони дійшли згоди, що з 28.02.2017 вносяться зміни до графіку зменшення ліміту заборгованості по кредиту: 28.02.2017 сума зменшення ліміту 0,00 грн, залишок ліміту заборгованості 20611841,00 грн; 31.03.2017 сума зменшення ліміту 0,00 грн, залишок ліміту заборгованості 20611841,00 грн; 30.04.2017 сума зменшення ліміту 2944540,00 грн, залишок ліміту заборгованості 17667301,00 грн; 31.05.2017 сума зменшення ліміту 2944540,00 грн, залишок ліміту заборгованості 14722761,00 грн; 30.06.2017 сума зменшення ліміту 2944540,00 грн, залишок ліміту заборгованості 11778221,00 грн; 31.07.2017 сума зменшення ліміту 2944540,00 грн, залишок ліміту заборгованості 8833681,00 грн; 31.08.2017 сума зменшення ліміту 2944540,00 грн, залишок ліміту заборгованості 5889141,00 грн; 30.09.2017 сума зменшення ліміту 2944540,00 грн, залишок ліміту заборгованості 2944540,00 грн; 18.10.2017 сума зменшення ліміту 2944540,00 грн, залишок ліміту заборгованості 0,00 грн.

Надання кредиту здійснюється шляхом перерахування грошових коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника, відкритий в банку або шляхом оплати з позичкового рахунку позичальника платіжних документів. Повернення кредиту здійснюється позичальником на позичковий рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ "Банк "Український капітал". (п. 1.4, 2.3 договору).

За користування кредитом банк нараховує, а позичальник щомісячно сплачує банку проценти з розрахунку 34% проценти річних, якщо інший розмір не встановлений цим договором. Період нарахування процентів починається з дня надання кредитних коштів та закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються методом "факт/360", виходячи із фактичної кількості днів користування кредитом в місяці та 360 днів у році, при цьому враховується перший день і не враховується останній день користування кредитом. Проценти нараховуються на суму зобов`язань позичальника пропорційно кількості днів у продовж яких таке зобов`язання враховувалось банком на позичковому рахунку позичальника. Сплата процентів проводиться позичальником щомісяця/ до 5 числа кожного місяця, що передує за звітним/ на рахунок нарахованих процентів № НОМЕР_2 в ПАТ "Банк "Український капітал". У випадку, якщо день сплати процентів є неробочим днем, позичальник зобов`язаний сплатити проценти в попередній робочий день місяця. При цьому остаточне погашення процентів повинно бути зроблене не пізніше дати остаточного повернення кредиту, зазначеної в п. 2.2 даного договору. (п. 2.4, 2.5 договору).

В подальшому договором про внесення змін та доповнень № 3 від 01.06.2016 сторони визначили процентну ставку у розмірі 31% процент річних.

Відповідно до п. 2.8, 3.1 договору у випадку порушення позичальником остаточного терміну повернення кредиту зазначеного у п. 2.2 договору нарахування процентів за користування кредитом по ставці зазначеній у п. 2.4 припиняється і в силу вступає п. 3.1 даного договору. У разі прострочення термінів повернення кредиту визначених у цьому договорі позичальник несе відповідальність за порушення грошового зобов`язання та на вимогу банку, зобов`язаний сплатити суму боргу та 80 % річних від простроченої суми.

Датою надання кредиту є дата дебетування банком позичкового рахунку, що відкрито позичальнику. Датою виконання позичальником своїх грошових зобов`язань є дата надходження коштів на відповідні рахунки в банку з урахуванням положень даного договору (п. 2.9 договору).

У випадку порушення позичальником умов даного договору, стягнення банком даного кредиту і нарахованих по ньому процентів проводиться також шляхом звернення стягнення на забезпечення. В разі дострокового звернення банком стягнення на заставу для погашення кредиту та нарахованих процентів, вважається, що строк повернення кредиту настав достроково. (п. 2.19 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору він набирає чинності з дати підписання і діє до повного погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій та інших платежів позичальника, до повного виконання взаєморозрахунків між сторонами. Закінчення строку дії договору не звільняє позичальника від його виконання в тому числі від обов`язку повернення кредиту, сплати процентів та інших платежів за договором.

Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, та/або достроково звернути стягнення на предмет застави в наступних випадках: 7) однократної несплати та/або прострочення сплати процентів за користування кредитом чи порушення позичальником (поручителем) умов договору забезпечення; 11) однократного непогашення та/або несвоєчасного погашення кредиту. Вимога банку про дострокове повернення кредиту та сплату процентів повинна бути виконана позичальником протягом 3 календарних днів з дати отримання листа банку про повернення кредиту та сплату процентів. В разі відсутності позичальника за адресою, зазначеною в цьому договорі та повернення листа на адресу банку, строк повернення кредиту рахується з дати поштового штемпеля про повернення листа, в зв`язку з неможливістю його вручення. Штрафні санкції за прострочення сплати нараховуються відповідно до п. 3.1 цього договору.

Позивач долучив до матеріалів справи заявки на отримання кредитних коштів: на суму 15000000,00 грн; на суму 5000000,00 грн; від 04.03.2016 № 44/8 на суму 3000000,00 грн; від 15.03.2016 № 52/2 на суму 500000,00 грн; від 15.03.2016 № 50/2 на суму 1500000,00 грн; від 18.03.2016 № 60/8 на суму 500000,00 грн; від 13.04.2016 № 86/2 на суму 1500000,00 грн. Згідно вищезазначених заявок в сукупності відповідач просив перерахувати йому кошти у сумі 27000000,00 грн.

До матеріалів справи долучено меморіальні ордери на підтвердження перерахування позивачем відповідачу кредитних коштів: № 455949 від 19.10.2015 на суму 14990000,00 грн; № 476501 від 30.10.2015 на суму 5000000,00 грн; № 102203 від 04.03.2016 на суму 3000000,00 грн; № 123909 від 18.03.2016 на суму 500000,00 грн; № 169802 від 13.04.2016 на суму 1500000,00 грн; № 263229 від 07.06.2016 на суму 300000,00 грн; № 265173 від 08.06.2016 на суму 1200000,00 грн. Згідно долучених до матеріалів справи меморіальних ордерів на виконання умов договору від 19.10.2015 № 40кл-15 позивач перерахував відповідачу грошові кошти у сумі 26490000,00 грн.

Позивач долучив до матеріалів справи банківську виписку, з якої вбачається, що позивачу було надано перший транш кредитних коштів у сумі саме 15000000,00 грн, оскільки, 10000,00 грн з них були утримані в якості комісії за видачу кредиту. Отже, вбачається, що кредит був наданий у повному обсязі, згідно заявок відповідача на суму 26500000,00 грн.

Відповідач частково погасив суму свої грошових зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків за договором від 19.10.2015 № 40кл-15, що підтверджується платіжними дорученнями: № 502 від 27.04.2016 на суму 1052632,00 грн; № 671 від 31.05.2016 на суму 1052632,00 грн; № 848 від 04.07.2016 на суму 1052632,00 грн; № 1031 від 28.07.2016 на суму 1052632,00 грн; № 5010582 від 04.08.2016 на суму 312499,50 грн; № 1239 від 01.09.2016 на суму 1365131,50 грн; № 42 від 04.11.2015 на суму 193611,10 грн; № 52 від 03.12.2015 на суму 150000,00 грн; № 57 від 04.12.2015 на суму 416666,67 грн; № 129 від 30.12.2015 на суму 585555,56 грн; № 192 від 01.02.2016 на суму 585555,56 грн; № 234 від 04.03.2016 на суму 547777,78 грн; № 361 від 04.04.2016 на суму 671500,00 грн; № 515 від 04.05.2016 на суму 687356,72 грн; № 695 від 03.06.2016 на суму 700131,57 грн; № 849 від 04.07.2016 на суму 621414,01 грн; № 1077 від 05.08.2016 на суму 622198,07 грн; № 1259 від 07.09.2016 на суму 587739,46 грн; № 195 від 07.03.2017 на суму 496974,39 грн; меморіальними ордерами на договірне списання коштів: № 488069 від 05.11.2015 на суму 0,01 грн; № 178184 від 01.03.2017 на суму 7000,00 грн. Згідно вищезазначених платіжних документів було сплачено відповідачем на користь позивача грошові кошти у розмірі 12761639,90 грн. При цьому по тілу кредиту було погашено 5888159,00 грн, а по відсотках - 6866480,89 грн та договірне списання коштів у розмірі 7000,01 грн.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою від 29.08.2017 № 10/1/09-1109, в якій зазначено про порушення відповідачем умов договору від 19.10.2015 № 40кл-15 з жовтня 2016 року. Позивач зазначив, що загальна заборгованість з урахуванням тіла кредиту, відсотків та пені становить 29798703,26 грн і вимагав достроково повернути кредитні кошти, сплатити проценти та штрафні санкції. У разі не виконання цієї вимоги протягом 3 днів з моменту її отримання, банк ініціює стягнення боргу в судовому порядку. З долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що вимога була отримана представником відповідача 31.08.2017 року.

12.08.2019 позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою № 10/1/09-1984 про погашення суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 62673516,30 грн (докази направлення в матеріалах справи).

З поданих до матеріалів справи банківських виписок за період з 19.10.2015 по 14.07.2019 вбачається рух коштів по рахунку відповідача та сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 20611841,00 грн та відсотків за користування кредитом у розмірі 6818064,82 грн.

30.10.2015 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Український капітал" (іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Консенсус Плюс" (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір № 98, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Полежаєвим О.Є, зареєстровано в реєстрі за № 1499. Згідно п. 1.1 вказаного іпотечного договору іпотекодавець в якості забезпечення виконання зобов`язань ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд" за кредитним договором від 19.10.2015 № 40кл-15 передав в іпотеку іпотекодержателю: земельну ділянку у м. Києві по вул АДРЕСА_1 , площею 0,0981 га; земельну ділянку у АДРЕСА_1 , площею 0,0868 га; земельну ділянку у АДРЕСА_2 , площею 0,0938 га; земельну ділянку у АДРЕСА_2 , площею 0,0936 га; земельну ділянку у АДРЕСА_2 , площею 0,0921 га.

Загальна вартість предмета іпотеки за згодою сторін становить 7069214,00 грн. Зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання: повернення кредиту в сумі 25000000,00 грн, в строки та в порядку, що визначені кредитним договором, не пізніше 18.10.2017, або достроково в термін, передбачений кредитним договором; сплата процентів за користування кредитом за кредитним договором у розмірі 34% процентів річних та комісії у розмірі, в строки та в порядку, що визначені кредитним договором; сплата неустойки (пені, штрафу), у розмірі, строки та порядку, що визначені кредитним договором (п. 1.2, 1.4.1 договору з урахуванням договору про внесення змін від 04.03.2016, п. 1.4.2, п. 1.4.3 договору).

Пунктами 2.4.3, 2.4.7, 2.4.10 договору іпотекодавцю надано право у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги за договорами, якими обумовлене основне зобов`язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; у разі виникнення права на звернення стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до чинного законодавства України, зокрема Закону України "Про іпотеку"; у разі, якщо сума, одержана від реалізації предмета іпотеки, не покриває всіх вимог іпотекодержателя, забезпечених іпотекою, він має право отримати решту суми з іншого майна іпотекодавця у порядку, встановленому законом.

Згідно п. 4.8, 4.10 договору після передачі/продажу предмета іпотеки у випадках, передбачених будь-яким з п.п. 4.5.3, 4.5.4, 4.6.1 цього договору, основне зобов`язання припиняється в сумі вартості предмета іпотеки за якою останній перейшов у власність іпотекодержателя або в сумі, отриманій від продажу предмета іпотеки. Сторони домовились, що цей договір є договором про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі якого іпотекодержатель на власний розсуд може: задовольнити забезпечені іпотекою вимоги іпотекодержателя за кредитним договором шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за ціною, визначеною шляхом проведення суб`єктом оціночної діяльності оцінки майна, замовленої іпотекодерджателем, при чому цей договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Дія цього договору також припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, зокрема Закону України "Про іпотеку" (п. 7.4 договору).

19.10.2015 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Український капітал" (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір № 95, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Кисельовою Н.М., зареєстровано в реєстрі за № 2115. Згідно п. 1.1 вказаного іпотечного договору іпотекодавець в якості забезпечення виконання зобов`язань ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд" за кредитним договором від 19.10.2015 № 40кл-15 передав в іпотеку іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 175,9 кв. м.

Вартість предмета іпотеки за згодою сторін становить 26658561,00 грн. Зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання: повернення кредиту в сумі 25000000,00 грн, в строки та в порядку, що визначені кредитним договором, не пізніше 18.10.2017, або достроково в термін, передбачений кредитним договором; сплата процентів за користування кредитом та комісії у розмірі, в строки та в порядку, що визначені кредитним договором; сплата неустойки (пені, штрафу), у розмірі, строки та порядку, що визначені кредитним договором (п. 1.2, 1.4.1 договору з урахуванням договору про внесення змін від 04.03.2016, п. 1.4.2 договору з урахуванням договору про внесення змін від 01.06.2016, п. 1.4.3 договору).

Пунктами 2.4.3, 2.4.7, 2.4.10 договору іпотекодавцю надано право у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги за договорами, якими обумовлене основне зобов`язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; у разі виникнення права на звернення стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до чинного законодавства України, зокрема Закону України "Про іпотеку"; у разі, якщо сума, одержана від реалізації предмета іпотеки, не покриває всіх вимог іпотекодержателя, забезпечених іпотекою, він має право отримати решту суми з іншого майна іпотекодавця у порядку, встановленому законом.

Згідно п. 4.8, 4.10 договору після передачі/продажу предмета іпотеки у випадках, передбачених будь-яким з п.п. 4.5.3, 4.5.4, 4.6.1 цього договору, основне зобов`язання припиняється в сумі вартості предмета іпотеки за якою останній перейшов у власність іпотекодержателя або в сумі, отриманій від продажу предмета іпотеки. Сторони домовились, що цей договір є договором про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі якого іпотекодержатель на власний розсуд може: задовольнити забезпечені іпотекою вимоги іпотекодержателя за кредитним договором шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за ціною, визначеною шляхом проведення суб`єктом оціночної діяльності оцінки майна, замовленої іпотекодерджателем, при чому цей договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Дія цього договору також припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, зокрема Закону України "Про іпотеку" (п. 7.4 договору).

Позивач скористався своїм правом, згідно умов вищезазначених договорів іпотеки та звернув стягнення на предмети іпотеки шляхом оформлення за собою права власності на них.

Отже 20.09.2019 після звернення позивача до суду з позовом ним було в позасудовому порядку звернуто стягнення на майно, яким було забезпечено виконання зобов`язань за кредитним договором від 19.10.2015 № 40кл-15: земельна ділянка у АДРЕСА_4, площею 0,0981 га; земельна ділянка у АДРЕСА_4-б, площею 0,0868 га; земельна ділянка у АДРЕСА_2, площею 0,0938 га; земельна ділянка у АДРЕСА_2-а, площею 0,0936 га; земельна ділянка у АДРЕСА_2, площею 0,0921 га; квартира № АДРЕСА_3, площею 175,9 кв.м. Обставини щодо оформлення права власності на вищезазначене майно за позивачем підтверджуються витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, які долучені до матеріалів справи.

Згідно довідки позивача, загальна вартість предметів іпотеки, на які позивач оформив право власності становить 21000000,00 грн. З огляду на зазначене сума боргу за кредитним договором (включає в себе тіло кредиту, 80% річних нарахованих на прострочені зобов`язання за тілом кредиту та втрати від інфляції), зменшилась до 41673516,30 грн, в зв`язку з чим позивач подав відповідну заяву про зменшення суми позовних вимог.

Згідно меморіальних ордерів було сплачено відповідачем на користь позивача кошти, погашення заборгованості після звернення до суду з позовом: № 2518847 від 23.09.2019 на суму 6818064,82 грн; № 2519154 від 23.09.2019 на суму 3731935,18 грн; № 2534469 від 24.09.2019 на суму 10450000,00 грн; № 2720180 від 09.10.2019 на суму 790644,94 грн; № 2720174 від 09.10.2019 на суму 790644,94 грн; № 2720169 від 09.10.2019 на суму 790644,94 грн; № 2720123 від 09.10.2019 на суму 790644,94 грн.

Позивачем долучено до матеріалів справи висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 18.10.2019 № 34, який складений судовим експертом Барабашем Русланом Віталійовичем, на замовлення ПАТ "Банк "Український капітал" для подання до суду у справу № 910/11124/19 Господарського суду міста Києва. Про кримінальну відповідальність експерт попереджений.

Згідно вказаного висновку розрахунок заборгованості та відсотків за період з 19.10.2015 по 03.09.2017 за кредитним договором від 19.10.2015 № 40кл-15 відповідає умовам договору. З урахуванням наданих первинних документів, сума заборгованості за кредитним договором від 19.10.2015 № 40кл-15 становить: по тілу кредиту - 20611841,00 грн, інфляційні втрати в зв`язку з простроченням сплати кредиту у розмірі 4303068,11 грн, інфляційні втрати в зв`язку з простроченням сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1324492,31грн, 80% річних від простроченої суми кредиту у розмірі 15396014,47 грн; пеня - відсутня, заборгованість за простроченими процентами - відсутня.

Відповідно до ст. 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини.

Експертний висновок, поданий до матеріалів справи позивачем, відповідає вимогам ст. 98 ГПК України та приймається судом у якості доказу. Суд відзначає, що відповідач не заперечував щодо висновків (розрахунків) експерта та визначених ним сум зобов`язань відповідача за кредитним договором від 19.10.2015 № 40кл-15.

Крім того, з урахуванням висновку експерта, позивач зменшив позовні вимоги, і відповідне зменшення прийнято судом.

Спір виник в зв`язку з неповерненням відповідачем суми отриманого кредиту.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач взяті на себе зобов`язання по погашенню кредиту, сплаті відсотків за користування кредитними коштами в передбачені строки не виконав.

Згідно з п. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до п. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України).

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч.3 ст.1049 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як визначено абзацом 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки, відповідач не виконував свої зобов`язання по поверненню кредиту, згідно обумовленого сторонами графіку, позивач скористався своїм правом вимагати дострокового повернення кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач отримав вимогу про дострокове повернення кредиту 30.08.2017. А отже, з огляду на положення п. 5.3 кредитного договору відповідач зобов`язаний був погасити свої кредитні зобов`язання протягом 3 календарних днів. Отже з 03.09.2017 року відповідач є таким, що прострочив повернення кредиту та сплату відсотків за договором від 19.10.2015 № 40кл-15 і строк виконання всіх зобов`язань настав.

Враховуючи вищезазначене, станом на дату прийняття рішення обов`язок по поверненню кредитних коштів у повному обсязі настав, заборгованість по кредиту в розмірі 20611841,00 грн., клієнта перед банком належним чином доведена, документально підтверджена та клієнтом не спростована, а тому вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України).

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч.2 ст.1056-1 Цивільного кодексу України).

Умовами договору сторони передбачили нарахування відсотків за користування кредитом у розмірі 31% річних, проте у разі прострочення сплати кредиту, підлягають нарахуванню відсотки на прострочену суму грошового зобов`язання у розмірі 80% річних.

Оскільки, сторонами було погоджено у договорі в разі прострочення повернення кредиту нарахування відсотків за ставкою 80% річних (п. 3.1 договору), заперечення відповідача щодо безпідставності нарахування відсотків за підвищеною ставкою є безпідставним та спростованим матеріалами справи.

З огляду на долучені до матеріалів справи первинні документи та висновки експерта суд вбачає огрунтованим розмір 80% річних від простроченої суми, який заявлений позивачем до стягнення.

Суд задовольняє позовні вимоги щодо стягнення 80% річних у розмірі 15396014,47 грн за період з 19.10.2017 по 14.07.2019.

Також позивач просить стягнути з відповідача втрати від інфляції за прострочення повернення кредиту у розмірі 4303068,11 грн та відсотків у розмірі 1324492,31 грн за період з 03.10.2016 по 14.07.2019.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки судом встановлено прострочення відповідача за кредитним договором, суд вважає обгрунтованими вимоги позивача про стягнення втрат від інфляції.

Суд перевірив розрахунок позивача та вважає його обгрунтованим та таким, що є арифметично вірним, а тому стягує з відповідача втрати від інфляції за прострочення повернення кредиту у розмірі 4303068,11 грн та відсотків у розмірі 1324492,31 грн.

З огляду на все вищезазначене, суд визнає позовні вимоги обгрунтованими у повному обсязі та такими, що підлягають задоволенню.

Суд наголошує, що відповідач не надав суду належних, допустимих та вірогідних доказів того, що він сплатив заборгованість за кредитом у поновному обсязі.

Щодо заперечень відповідача про недійсність вимог кредитора, в зв`язку зі зверненням стягнення на іпотечне майно в позасудовому порядку з посиланням на ч. 4 ст.36 Закону України "Про іпотеку" в редакції, що була чинною на момент виникнення у відповідача зобов`язання з дострокового погашення кредиту, суд відзначає наступне.

Дійсно, відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" було передбачено, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Однак, вказана норма у даній редакції не може застосовуватись до правовідносин, які виникли після її зміни, з огляду на прикінцеві положення, закону, яким відповідні зміни були внесені.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування" цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку", що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону.

Відповідно до ст. 36 Закону України "Про іпотеку" у чинній редакції (в тому числі чинній на момент звернення стягнення на предмет іпотеки) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. У договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні в іпотечному договорі зазначаються: умови, у разі настання яких іпотекодержатель може використати своє право на позасудове стягнення; порядок визначення вартості, за якою іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки; прийнятні та належні способи обміну повідомленнями між сторонами договору. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання: боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя; боржником - юридичною особою або фізичною особою - підприємцем є дійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі якщо вимоги іпотекодержателя забезпечені декількома предметами іпотеки (у тому числі за декількома договорами іпотеки), а позасудове звернення стягнення здійснюється за рахунок окремого предмета іпотеки, іпотекодержатель має право вимагати (у тому числі шляхом позасудового врегулювання) виконання зобов`язання боржником та/або іпотекодавцем в частині, що залишилася невиконаною після завершення позасудового врегулювання за таким окремим предметом іпотеки. Завершенням позасудового врегулювання є державна реєстрація прав власності на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням: за іпотекодержателем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем); за покупцем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем третій особі).

З огляду на внесені в закон зміни, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, зобов`язання за кредитним договором не припиняється у разі недостатності вартості предмета іпотеки для погашення заборгованості у повному обсязі.

Крім того, суд наголошує, що не дивлячись на чинну на момент укладення договору редакцію ч. 4 ст. 36 Закону України "Про іпотеку", яка передбачала недійсність подальших вимог кредитора за кредитним договором, сторони в іпотечних договорах скористались своїм правом та обумовили інше, вказавши, що зобов`язання за кредитним договором продовжують існувати в частині не покритій вартістю предмета іпотеки, не зважаючи на звернення стягнення на предмет іпотеки.

А договір для сторін є обов`язковим до виконання.

Також, суд зазначає, що зобов`язання за кредитним договором не припинились і після звернення позивача з вимогою про дострокове погашення кредиту, оскільки, умовами кредитного договору передбачено припинення зобов`язань лише їх виконанням у повному обсязі, а тому безпідставним є твердження відповідача про застосування до правовідносин, що виникли у 2019 році (оформлення права власності на предмет іпотеки) норм права, чинних на 2017 рік (дату направлення повідомлення про дострокове повернення кредиту).

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України. Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїм вимог або заперечень вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на вищезазначене, позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню і не спростованими відповідачем.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивачем надано до матеріалів справи платіжне доручення № 2703080 від 08.10.2019 про оплату вартості судово-економічної експертизи у розмірі 24178,00 грн.

Суд вважає, що вказані витрати є судовими витратами і вони підлягають покладенню на відповідача.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладають на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн "Київпідземшляхбуд" (01034, м. Київ, вул. Пушкінська, 9-Б; ідентифікаційний код 31169965) на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Український капітал" (03062, м. Київ, проспект Перемоги, 67, ідентифікаційний код 22868414) заборгованість за кредитним договором № 40кл-15 від 19.10.2015: заборгованість по сплаті кредиту у розмірі 20611841 (двадцять мільйонів шістсот одинадцять тисяч вісімсот сорок одна) грн 00 коп, інфляційні втрати в зв`язку з простроченням сплати кредиту у розмірі 4303068 (чотири мільйони триста три тисячі шістдесят вісім) грн 11 коп., інфляційні втрати в зв`язку з простроченням сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1324492 (один мільйон триста двадцять чотири тисячі чотириста дев`яносто дві) грн 31 коп, 80% річних від простроченої суми кредиту у розмірі 15396014 (п`ятнадцять мільйонів триста дев`яносто шість тисяч чотирнадцять) грн 47 коп, судовий збір у розмірі 624531 (шістсот двадцять чотири тисячі п`ятсот тридцять одна) грн 24 коп, витрати на проведення експертизи у розмірі 24178 (двадцять чотири тисячі сто сімдесят вісім) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили, видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 28.02.2020

Суддя І.В.Усатенко