ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м. ОдесаСправа № 916/2287/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів секретар судового засідання Представники сторін: Від ПАТ «ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ» Від ТОВ «ГРУПА ВЕНЕТО»Богатиря К.В. Бєляновського В.В., Мишкіної М.А. Арустамян К.А. адвокат Кохан А.В., довіреність № 01, дата видачі: 03.02.2020; Чепурна С.В., наказ № 28, дата видачі: 14.02.2020; паспорт КЕ 452123 від 27.01.06;
розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ»
на рішення господарського суду Одеської області
від22.11.2019 (суддя суду першої інстанції: Д`яченко Т.Г.; час і місце оголошення рішення: 22.11.2019 об 11:35, м. Одеса, пр. Шевченка,29, Господарський суд Одеської області, зал судового засідання № 16)
у справі за позовом до відповідача про№ 916/2287/19 Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ВЕНЕТО» Приватного акціонерного товариства «ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ» стягнення 3 452 759,91 грн.
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ВЕНЕТО» звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ» про стягнення 3452759,91 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.11.2019 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ВЕНЕТО» задоволено частково; стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ» (68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Рахімова, 300; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ВЕНЕТО» (18006, м.Черкаси, вул. Юрія Іллєнка, 27; ) інфляційні втрати у розмірі 772109 (сімсот сімдесят дві тисячі сто дев`ять) грн. 28 коп., 30% річних у розмірі 1730289 (один мільйон сімсот тридцять тисяч двісті вісімдесят дев`ять) грн. 69 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 37535 (тридцять сім тисяч п`ятсот тридцять п`ять) грн. 99 коп.; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції в рішенні встановив, що предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у сумі 1 220 049,08 грн.; 30 % річних у сумі 2 186 301,37 грн.; 3 % річних у сумі 46 409,46 грн.

Також, суд першої інстанції, на підставі наданих матеріалів справи, дійшов висновку про необґрунтованість вимог в частині нарахування матеріальних втрат, які заявлені позивачем у даному позові, на суму боргу, яка складається з 94027,40 грн. пені за період з 25.09.2015 р. по 02.11.2015 р., 400000,00 грн. штрафу, що була стягнута рішенням суду по справі №916/4791/15.

Також суд першої інстанції вважає необґрунтованим нарахування матеріальних втрат на суму судового збору, в розмірі 38372,06 грн., оскільки право на стягнення суми судового збору не виникає у зв`язку з наявністю порушеного зобов`язання (невиконання умов Договору №1.1-16/327 про надання поворотної фінансової допомоги від 25 червня 2015р.), тобто сума судового збору - не є складовою основної заборгованості за договором, а є лише платою за подання відповідного позову про стягнення такого боргу до суду у відповідності до Закону України «Про судовий збір».

Суд першої інстанції вважає, що правомірно заявленими є матеріальні втрати на суму основного боргу у розмірі 2000000,00 грн., стягнутого рішенням господарського суду Одеської області від 28.07.2016р. у справі № 916/4791/15.

Судом першої інстанції було зроблено перерахунок матеріальних втрат - інфляційних втрат та 30% річних на основний борг, із врахуванням дати фактичного перерахування приватним виконавцем грошових коштів позивачу, строків позовної давності, а також із врахуванням приписів п.3.1. Договору, відповідно до якого визначено, зокрема, що у випадку прострочення терміну виконання зобов`язання по поверненню коштів фінансової допомоги, позичальник сплачує на користь позикодавця 30% річних від простроченої суми.

Здійснивши власний перерахунок матеріальних втрат, суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню інфляційна складова боргу у сумі 772109,28 грн. та 30 % річних у сумі 1730289,69 грн.

В іншій частині позовних вимог суд першої інстанції вирішив відмовити.

17.12.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ» на рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2019 по справі № 916/2287/19, в якій заявник просить рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2019 по справі № 916/2287/19 скасувати; прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ВЕНЕТО» до Приватного акціонерного товариства «ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ» про стягнення інфляційних втрат та річних відмовити повністю.

Апелянт не погоджується з ухваленим судом першої інстанції рішенням та посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перш за все, апелянт зазначає, що відповідно до 3.1. Договору про надання поворотної фінансової допомоги від 25.06.2015 № 1.1-16/327, Позичальник сплачує на користь Позикодавця 30 % річних від простроченої суми у випадку прострочення терміну виконання зобов`язання про повернення коштів фінансової допомоги. Цю суму вже було стягнуто з Відповідача рішенням Господарського суду Одеської області у справі № 916/4791/15.

Апелянт вважає, що повторне стягнення 30 % річних є безпідставним, оскільки відповідні проценти носять штрафний характер, а не компенсаційний та мають визначатися як неустойка, а Договір про надання поворотної фінансової допомоги від 25.06.2015 року № 1.1-16/327 втратив чинність і посилання на нього також є безпідставним.

Також, апелянт стверджує, що Позивач звернувся до суду з пропуском трирічного строку позовної давності. Оскільки, на думку апелянта, строк позовної давності щодо вимог про стягнення інфляційних, 3% річних та 30 % річних закінчився через три роки з моменту виникнення права на позов, тобто до 25.09.2018 року.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.12.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ» на рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2019 по справі № 916/2287/19; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 15.01.2020 року, а також Роз`яснено учасникам справи про їх право до 15.01.2020 подати до суду заяви чи клопотання стосовно призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення у справі спеціаліста, перекладача, вжиття заходів забезпечення позову, відводів, затвердження мирових угод тощо, а також надати заперечення на заяви та клопотання інших осіб із доказами направлення копій таких заяв або заперечень іншим учасникам справи; призначено справу № 916/2287/19 до розгляду на 30 січня 2020 року о 10:15.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.01.2019 розгляд справи № 916/2287/19 перенесено та призначено на 20.02.2020 о 15:30 год.

У судове засідання 20.02.2020 з`явились представники позивача та відповідача.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин:

25 червня 2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ВЕНЕТО» та Приватним акціонерним товариством «ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ» було укладено Договір №1.1-16/327 про надання поворотної фінансової допомоги.

Відповідно до пунктів 1.1, 2.4, 2.4.1 Договору від 25.06.2015 позикодавець (Позивач) зобов`язався надати фінансову допомогу на поворотній основі позичальнику (Відповідачу) у сумі 2 000 000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути фінансову допомогу у визначений даним договором термін. Позичальник зобов`язався повернути кошти фінансової допомоги на поворотній основі позикодавцю до 25.09.2015.

Пунктом 3.1 Договору віл 25.06.2015 встановлено, що у випадку прострочення терміну виконання зобов`язання по поверненню коштів фінансової допомоги, позичальник сплачує на користь позикодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за весь час прострочення платежу та 30 % річних від простроченої суми. Нарахування пені здійснюється протягом трьох років.

Пунктом 3.2 Договору від 25.06.2015 встановлено, що за порушення терміну повернення фінансової допомоги більше ніж на 30 календарних днів позичальник сплачує на користь позикодавця штраф у розмірі 20 % від неповернутих коштів.

Пунктом 3.3 Договору від 25.06.2015 встановлено, що позовна давність до вимог про стягнення неустойки (пені і штрафу) встановлюється у три роки.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ВЕНЕТО» звернулось до господарського суду Одеської області із позовом (від 02.12.2015) до Публічного акціонерного товариства «ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ», про стягнення заборгованості за Договором про надання поворотної фінансової допомоги від 25.06.2015 № 1.1-16/327 у розмірі 2604136,99 грн., з якої 2000000,00 грн. - основна сума боргу, 46 000,00 грн. - інфляційні втрати за період з 25.09.2015 по 02.11.2015, 64 109,59 грн. - 30 % річних за несвоєчасно повернуту позику нарахованих за період з 25.09.2015 по 02.11.2015, 94 027,40 грн. - сума пені за несвоєчасно повернуту позику нарахованих за період з 25.09.2015 по 02.11.2015, 400 000,00 грн. - 20 % штрафу від неповернутої суми фінансової допомоги більше ніж на 30 календарних днів.

Усього за рішенням суду з врахуванням судового збору було стягнуто 2 596 509,05 грн.

За матеріалами справи судом встановлено, що рішенням господарського суду Одеської області від 28.07.2015 по справі № 916/4791/15 позов задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ» на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ВЕНЕТО» 2000000,00 грн. - суму основного боргу, 64 109,59 грн. - 30 % річних, 94027,40 грн. - пені, 400000,00 грн. - 20 % штрафу від неповернутої суми фінансової допомоги більше ніж на 30 календарних днів. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ» на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ВЕНЕТО» витрати на сплату судового збору у розмірі 38 372,06 грн.

За текстом рішення суду від 28.07.2015 по справі № 916/4791/15 вбачається, що розрахунок 30% річних було проведено за період з 25.09.2015 по 02.11.2015, розрахунок пені було проведено за період з 25.09.2015 по 02.11.2015.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 19.10.2016 рішення господарського суду Одеської області від 28.07.2016 у справі №916/4791/15 залишено без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Після повернення матеріалів справи №916/4791/15 до господарського суду Одеської області 01.11.2016 було видано відповідні накази на виконання рішення суду.

Посилаючись на положення ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», позивачем у даній справі було зазначено, що 04.06.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ВЕНЕТО» подало приватному виконавцю виконавчого округу Одеської області Долинському М.М. заяви про примусове виконання рішення господарського суду Одеської області від 28.07.2016 по справі №916/4791/15.

За твердженням Позивача, наданими в позовній заяві, 24.06.2019 р. на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ВЕНЕТО» на виконання наказів господарського суду Одеської області від 01.11.2016 у справі №916/4791/15 були перераховані приватним виконавцем кошти у сумі 2 596 509,05 грн.

Факт перерахування коштів Відповідачем не був оспорений та доказуванню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст. 75 ГПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до рішення Пленуму Вищого господарського суду України у п. 5.4 Постанови від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», за приписом частини п`ятої статті 11 ЦК України грошове зобов`язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов`язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим, відповідальність за невиконання такого зобов`язання, що виникла з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

Частиною 4 ст. 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, вищевказаним рішенням були встановлені обставини невиконання відповідачем умов Договору №1.1-16/327 про надання поворотної фінансової допомоги від 25 червня 2015 року та визначено обов`язок відповідача сплатити на користь позивача, зокрема, 2000000,00 грн. - суму основного боргу, 64 109,59 грн. - 30 % річних, 94027,40 грн. - пені, 400000,00 грн. - 20 % штрафу від неповернутої суми фінансової допомоги більше ніж на 30 календарних днів.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Провівши системний аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України, можна зробити висновок, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 Цивільного кодексу України (вказана правова позиція викладена Верховним Судом України у Постанові від 12.04.2017 у справі № 913/869/14, від 26.04.2017 у справі №918/329/16).

Так само, відповідно до п. 7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних з моменту невиконання та до повного виконання грошового зобов`язання (судового рішення).

Отже, право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Колегія суддів зазначає, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, у зв`язку з чим суд відхиляє необґрунтовані доводи скаржника про відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 625 ЦК України.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вищенаведені норми законодавства, вимоги про стягнення інфляційної складової боргу та річних є такими, що були заявлені правомірно.

А посилання апелянта на те, що відповідно до 3.1. Договору про надання поворотної фінансової допомоги від 25.06.2015 року № 1.1-16/327 Позичальник сплачує на користь Позикодавця 30 % річних від простроченої суми у випадку прострочення терміну виконання зобов`язання про повернення коштів фінансової допомоги та цю суму вже було стягнуто з Відповідача рішенням Господарського суду Одеської області у справі № 916/4791/15, є безпідставними.

Також, відповідно до п. 7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв`язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються. При цьому обов`язок сплатити суму неустойки (штрафу, пені) за невиконання зобов`язання не є зобов`язанням в розумінні положень частини першої статті 509 ЦК, а отже відсутні підстави і для застосування до цих правовідносин статті 625 ЦК України.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про необґрунтованість вимог Позивача в частині нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу, яка складається з 94027,40 грн. - пені за період з 25.09.2015р. по 02.11.2015р., 400000,00 грн. - штрафу, що була стягнута рішенням суду по справі №916/4791/15, є абсолютно вірним.

Також колегія суддів господарського суду погоджується з судом першої інстанції та вважає необґрунтованим нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму судового збору в розмірі 38372,06 грн., оскільки право на стягнення суми судового збору не виникає у зв`язку з наявністю порушеного зобов`язання (невиконання умов Договору №1.1-16/327 про надання поворотної фінансової допомоги від 25 червня 2015р.), тобто сума судового збору не є складовою основної заборгованості за договором, а є лише платою за подання відповідного позову про стягнення такого боргу до суду у відповідності до Закону України «Про судовий збір».

Також, апелянт в апеляційній скарзі вказав, що Позивач звернувся до суду з пропуском трирічного строку позовної давності. Оскільки, на думку апелянта, строк позовної давності щодо вимог про стягнення інфляційних, 3% річних та 30 % річних закінчився через три роки з моменту виникнення права на позов, тобто до 25.09.2018 року.

Згідно умов Договору позичальник зобов`язався повернути кошти фінансової допомоги на поворотній основі позикодавцю до 25.09.2015. Тобто прострочення виконання грошового зобов`язання для відповідача наступило з 25.09.2015 (підтверджено рішенням Господарського суду Одеської області від 28.07.2016 по справі № 916/4791/15).

Період прострочення, за який були нараховані інфляційні та річні, у рішенні Господарського суду Одеської області від 28.07.2016 по справі № 916/4791/15 визначений з 25.09.2015 по 02.11.2015, а у даній справі позивачем нарахування здійснені за період з 03.11.2015 по 24.06.2019 (день фактичного погашення грошового зобов`язання шляхом повної оплати).

Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).

У п. 5.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» роз`яснено, що зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

При цьому, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, і таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення процентів річних виникає за кожен день з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, а інфляційних втрат за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Отже, до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

У даному випадку, суд апеляційної інстанції повністю підтримує позицію суду першої інстанції та вважає, що встановлений ст. 257 ЦК України строк позовної давності щодо нарахування інфляційних втрат та 30% річних необхідно обраховувати за період з 05.08.2016 р., тобто на протязі трьох років, які передували зверненню кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ВЕНЕТО» із даним позовом до Приватного акціонерного товариства «ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ» (06.08.2019р., відповідно до поштового штемпелю, наявного на конверті позовної заяви).

Що стосується проведених судом першої інстанції самостійних розрахунків сум заявлених позивачем позовних вимог, то апелянтом будь-яких доводів із запереченнями на вказані розрахунки заявлено не було.

Згідно ст. 269 ч. 1, 2 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку щодо правомірності винесення судом першої інстанції рішення про стягнення з Відповідача на користь Позивача інфляційних втрат у розмірі 772109 (сімсот сімдесят дві тисячі сто дев`ять) грн. 28 коп., 30% річних у розмірі 1730289 (один мільйон сімсот тридцять тисяч двісті вісімдесят дев`ять) грн. 69 коп., витрат по сплаті судового збору у розмірі 37535 (тридцять сім тисяч п`ятсот тридцять п`ять) грн. 99 коп.; відмову в іншій частині позовних вимог.

Висновки апеляційного господарського суду:

За таких обставин колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга на рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2019 по справі № 916/2287/19 не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2019 по справі № 916/2287/19 залишається без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 269-270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ» на рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2019 по справі № 916/2287/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2019 по справі № 916/2287/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 21.02.2020.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: В.В. Бєляновський

М.А. Мишкіна