Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2020 р. м. Житомир Справа № 906/1085/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Соловей Л.А.

при секретарі судового засідання: Пеньківській О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Андрійко Є.Л., довіреність №14-182 від 13.05.19;

Орел С.С., довіреність №14-258 від 05.06.19 (був присутній в судових

засіданнях 14.01.20 та 10.02.20;

від відповідача: Корнійчук М.А. - директор, розпорядження від 02.06.15 №81-к;

Мельник О.В., довіреність №518 від 05.11.19;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м.Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест" (м.Малин Житомирської області)

про стягнення 328571,70грн,

з перервами в судовому засіданні з 14.01.2020 до 10.02.2020 та з 10.02.2020 до 19.02.2020 згідно із ст.216 ГПК України.

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест" 328571,70грн заборгованості, з яких: 233132,30грн основного боргу, 9379,66грн пені, 32724,19грн 3% річних та 55335,55грн інфляційних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на несвоєчасне виконання відповідачем умов договору №5102/1718-ТЕ-10 постачання природного газу від 07.09.17 в частині оплати природного газу, отриманого в період з жовтня 2017 по березень 2018 року.

Ухвалою від 17.10.19, зокрема, позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 18.11.19.

У відзиві на позовну заяву відповідач суму основного боргу у розмірі 233132,30грн визнав, зазначив, що станом на 01.11.19 дана заборгованість сплачена у повному обсязі згідно з платіжними дорученнями, копії яких додані до відзиву. У зв`язку з цим просив суд задовольнити позов частково, в межах суми основного боргу; а також звільнити відповідача від сплати пені, інфляційних втрат та 3% річних на підставі ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України (а.с.81-85).

02.12.19 на адресу суду від Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшли пояснення №14/4-1160-19 від 29.11.19, у яких позивач зазначив, що станом на 18.11.19 відповідачем сплачено суму основного боргу у розмірі 233133,30грн, тобто відсутній предмет спору в частині основного боргу. Крім того, позивач виклав свої заперечення проти звільнення відповідача від сплати пені, інфляційних втрат та 3% річних (а.с.123-126).

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 10.12.19 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/1085/19 до судового розгляду по суті на 14.01.20.

14.01.20 представником відповідача в засідання суду подано письмове пояснення від 13.01.20 №21 з додатковим обґрунтуванням підстав для звільнення ТОВ "Малин Енергоінвест" від сплати штрафних санкцій (а.с.137-140).

10.02.20 представником ТОВ "Малин Енергоінвест" в судове засідання надано додаткові письмові пояснення від 07.02.20 №77 (з додатками), у яких зазначено, що 12.12.17 було укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з теплопостачання, транспортування, розподілу природного газу №4297 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України. Спільне протокольне рішення підписано шістьома сторонами, в тому числі ТОВ "Малин Енергоінвест" та АТ "НАК "Нафтогаз України". Предметом спільного протокольного рішення є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до Постанови КМУ від 11.01.05 №20 "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на пільги, субсидії та компенсації" на суму 1484609,26грн. Однак вказані кошти на рахунок підприємства не надходили, що призвело до виникнення заборгованості в розрахунках за спожитий газ. Крім того, протягом лютого-березня 2018 року проводилось відшкодування коштів з загального фонду Державного бюджету на виконання Постанови КМУ №256 та наказу Мінфіну від 04.01.18 №1 по договору від 07.09.17 №5102/1718-ТЕ-10 на загальну суму 2945410,58грн.

Представник позивача в судовому засіданні 10.02.20 заперечив щодо долучення до матеріалів справи поданих представником відповідача додаткових доказів, на стадії розгляду справи по суті.

В судовому засідання 10.02.20 оголошено перерву до 19.02.20.

В судове засідання 19.02.20 представник відповідача подав в порядку ст.207 ГПК України клопотання від 12.02.20 №82, яке обґрунтоване тим, що в ході судового розгляду справи з`ясувалось, що суттєве значення для вирішення питання про стягнення штрафних санкцій має факт проведення розрахунків за спожитий природний газ за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України. Однак під час підготовчого провадження сторони не повідомляли суд про наявність вказаних обставин (спільного протокольного рішення) та своїх міркувань з цього приводу не висловлювали, у зв`язку з чим відповідач просить суд визнати поважними причини пропуску строку подання доказів та долучити до матеріалів справи завірені копії спільного протокольного рішення від 12.12.17 та платіжні доручення про сплату коштів за спожитий природний газ протягом січня-березня 2018 року.

Враховуючи основні засади (принципи) господарського судочинства, серед яких, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, з метою повного та об`єктивного розгляду справи, керуючись положеннями ст.207 ГПК України (якою передбачена можливість вирішення заяв та клопотань учасників справи, пов`язаних з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом), суд визнав поважними причини пропуску строку подання доказів та прийняв нові докази, подані представниками відповідача після переходу судом до розгляду справи по суті.

При цьому суд відхилив усне клопотання представника позивача про неприйняття доказів, поданих відповідачем, оскільки позовні вимоги позивача ґрунтуються на договорі №5102/1718-ТЕ-10 постачання природного газу від 07.09.17. Для вирішення даного спору визначальним є факт проведення розрахунків за спожитий природний газ в тому числі за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України. Судом встановлено, що АТ "НАК "Нафтогаз України" безпосередньо є стороною спільного протокольного рішення від 12.12.17, однак позивач в порушення вимог ГПК України та ухвали суду від 17.10.2019 не повідомив суд у підготовчому провадженні про вказані обставини (зокрема, про наявність протокольного рішення), які були відомі йому під час розгляду справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що 07.09.17 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник, позивач) та ТОВ "Малин Енергоінвест" (споживач, відповідач) укладено договір №5102/1718-ТЕ-10 постачання природного газу (а.с.18-27).

Пунктом 1.1 договору сторони передбачили, що постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води н а с е л е н н ю (п.1.2 договору).

Згідно до п.1.4 договору, за цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України).

Пунктом 3.7 договору встановлено, що приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Ціна за 1000 куб.м газу на дату укладання договору становить 4 942, 00 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5930,40грн. Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу (п.п.5.2, 5.4 договору).

Відповідно до п.6.1 договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний рахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови КМУ від 11.01.05 №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Додатковою угодою №1 від 15.01.18 до договору постачання природного газу від 07.09.17 №5102/1718-ТЕ-10 сторони, керуючись Законом України "Про ринок природного газу" Положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу, затвердженого постановою КМУ від 22.03.17 №187, постановою КМУ від 04.03.02 №256, іншими нормативно-правовими актами виклали абзац третій п.6.1 договору в наступній редакції: "Сторони погодили, що з урахуванням п.11.3 цього договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою КМУ від 04.03.02 №256, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором".

Також сторони додатковою угодою №1 виклали п.8.2 та 8.3 в наступній редакції:

"8.2 У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови КМУ від 04.03.02 №256".

"8.3 Сторони погодили, що з урахуванням п.11.3 цього договору, підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення та за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою КМУ від 04.03.02 №256 не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до статті 625 ЦК України, нараховані на всю суму заборгованості за цим Договором" (а.с.28-29).

Додатковою угодою №2 до договору постачання природного газу від 01.04.18 сторони погодили п.2.1 викласти у новій редакції. У даному пункті сторони дійшли згоди щодо обсягів поставки природного газу в період з 01.04.18 по 31.05.18 (включно) (а.с.30).

На виконання умов договору №5102/1718-ТЕ-10 постачання природного газу в період жовтень 2017 - березень 2018 року позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 5945196,35грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.17 на суму 491879,23грн, від 30.11.17 на суму 1082066,71грн, від 31.12.17 на суму 1440790,68грн, від 28.02.18 на суму 1443809,26грн, від 31.03.18 на суму 1486650,47грн, які підписані та скріплені печатками сторін (а.с.31-35).

В свою чергу відповідач свої зобов`язання з оплати отриманого природного газу в період жовтень 2017 - березень 2018 року виконав частково на суму 5712064,05грн, що підтверджується бухгалтерською випискою ПАТ НАК "Нафтогаз України" за період з 01.09.17 по 30.04.19, яка міститься в матеріалах справи (а.с.36).

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, за останнім утворилась заборгованість перед позивачем за поставлений природний газ на підставі договору №5102/1718-ТЕ-10 постачання природного газу від 07.09.17 в сумі 233132,30грн.

За вказаних обставин, позивач звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення з відповідача 233132,30грн заборгованості за поставлений природний газ; 9379,66грн пені, 32724,19грн 3% річних та 53335,55грн інфляційних.

Слід зазначити, що в період з 28.10.19 по 29.10.19 відповідач сплатив суму основного боргу у розмірі 233132,30грн, що підтверджується платіжними дорученнями №113 від 28.10.19 на суму 11132,30грн, №84 від 28.10.19 на суму 27000,00грн, №8789 від 29.10.19 на суму 58000,00грн, №8788 від 29.10.19 на суму 26000,00грн, №8783 від 28.10.19 на суму 35000,00грн, №2440 від 28.10.19 на суму 36000,00грн, №114 від 29.10.19 на суму 6000,00грн, від 29.10.19 на суму 10000,00грн (а.с.86-90)

За вказаних обставин, враховуючи, що відповідач сплатив позивачу суму основного боргу у розмірі 233132,30грн, провадження у справі в частині стягнення 233132,30грн основного боргу необхідно закрити за відсутністю предмета спору відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, господарський суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Так, предметом спору у даній справі, який залишився невирішеним, є матеріально правова вимога позивача до відповідача про стягнення заборгованості за газ, пені, 3% річних та інфляційних.

Згідно з ч.1 ст.13, ч.1, 2 ст.14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Статтею 11 ЦК України та ст.174 ГК України унормовано, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Суд встановив, що за своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ч.ч.1-3 ст.12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Як зазначено вище, на виконання умов договору позивач здійснив відповідачу поставку природного газу на загальну суму 5945196,35грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які містяться в матеріалах справи.

Станом на момент прийняття рішення у справі у відповідача відсутня заборгованість за поставлений природний газ у період з жовтня 2017 по березень 2018 на підставі договору №5102/1718-ТЕ-10 від 07.09.17. Остаточний розрахунок відповідачем здійснено 29.10.19.

В обґрунтування підстав для стягнення пені та 3% річних та інфляційних позивач посилається на проведення відповідачем платежів з порушенням термінів оплати, визначених п.6.1 договору.

Пунктом 6.1. договору, з урахуванням додаткової угоди №1 від 15.01.18 передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

З урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 №256, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Положеннями ст.611 ЦК України та ст.230 ГК України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 2 ст.625 вказаного Кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від простроченої суми.

Необхідною умовою для застосування штрафних санкцій та відповідальності за прострочку виконання грошового зобов`язання є факт невиконання або виконання зобов`язання з порушенням строків.

Як слідує зі змісту п.1.2. договору природний газ, що поставляється за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Судом встановлено, що розрахунки за поставлений природний газ за договором постачання природного газу №5102/1718-ТЕ-10 від 07.09.17 відповідачем здійснювались за рахунок фінансування пільг і субсидій населенню відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" від 11.01.05 №20 та згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим Постановою КМУ від 04.03.02 №256.

Матеріалами справи підтверджено, що поставлений на підставі укладеного між сторонами договору природний газ на загальну суму 5945196,357грн був оплачений наступним чином:

- 1484609,26грн - згідно постанови КМУ №20 від 11.01.05, однак спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу №4277 від 12.12.17 не профінансовано державою;

- 2945410,58грн - згідно постанови КМУ №256 від 04.03.02 (за рахунок відшкодування з державного бюджету пільг та субсидій);

- 1515176,51грн - з розрахункового рахунка (коштами підприємства).

Суд зазначає, що правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України від 5 жовтня 2000 року № 2017-III "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Статтею 12 ГК України передбачено, що держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є, зокрема, регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій.

Наведене регулювання реалізовано шляхом прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (далі - Порядок від 11.01.2005 №20).

Відповідно до Порядку від 11.01.2005 №20 держава взяла на себе бюджетне зобов`язання із відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Наслідком підписання спільних протокольних рішень на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 є фактична зміна визначеного у договорі №5102/1718-ТЕ-10 від 07.09.17 порядку і строку проведення розрахунків за природний газ відносно сум, які охоплюються такими рішеннями, оскільки підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у такий спосіб виявило згоду зі зміною порядку та строків проведення розрахунків за наданий ним газ за договором від №5102/1718-ТЕ-10 від 07.09.17.

Вказана Постанова втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2017 року №951 із 01.01.2018.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 запроваджено механізм фінансування субвенцій на надання пільг та житлових субсидій населенню.

Затверджений постановою №256 Порядок визначає, зокрема, що відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання).

Відтак правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. На виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти, до яких належить Порядок від 11.01.2005 №20 та Порядок №256 від 04.03.2002.

Аналіз змісту Порядку вказує на те, що держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто, держава офіційно визнає неспроможність підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (залежно від рівня наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами паливно-енергетичного комплексу, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Таким чином, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами на підставі постанови КМУ № 256 від 04.03.2002 зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій, зокрема таким актом є постанова Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування, чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Покладення обов`язків щодо оформлення та підписання відповідних документів, у даному випадку, на органи державної влади, позбавило відповідача можливості самостійно впливати в повній мірі на правовідносини за договором купівлі-продажу природного газу стосовно виконання обов`язку з оплати обсягів природного газу.

Судом встановлено, що за спірний період державою профінансовано пільг та субсидій на суму 2945410,58грн, які спрямовано АТ "НАК "Нафтогаз України" на проведення розрахунків за спожитий природний газ за договором постачання природного газу №5102/1718-ТЕ-10 від 12.09.17.

З аналізу положень Порядку № 256 вбачається, що державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що по суті усуває відповідача від процесу сплати за поставлений природний газ та полягає в автоматичному перерахуванні грошових коштів за рахунок державних субвенцій.

Аналогічні правові висновки міститься в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 31.05.2019р. у справі №924/296/18 та постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.04.2019р. №906/278/18, постанові Верховного суду від 09.09.19 у справі №908/885/18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №922/3013/18, постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 17.12.2019 у справі №922/932/19.

Відповідачем надано до матеріалів справи спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу №4237 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України від 12.12.17, підписане Головним управлінням Державної казначейської служби України у Житомирській області, Департаментом фінансів Житомирської обласної державної адміністрації, Управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Малинської міської ради, Товариством з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест" та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (а.с.156-159).

Предметом спільного протокольного рішення є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до Постанови КМУ від 11.01.05 №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" на суму 1484609,26грн за природний газ 2017 року згідно з договором від 07.09.17 №5102/1718-ТЕ-10.

Відповідно до п.5.2 спільного протокольного рішення №4237 від 12.12.17 останнє набирає чинності з моменту його підписання всіма сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим спільним протокольним рішенням.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що виконання спільного протокольного рішення до 01.01.18 (дата втрати чинності постанови №20 від 11.01.05 Кабінету міністрів України №20), не було здійснено через ненадходження грошових коштів з Державного бюджету України від Державної казначейської служби України, при цьому відповідач власними коштами сплатив дану заборгованість.

Разом з тим, за висновками суду, самостійна оплата ТОВ "Малин Енергоінвест" боргу фактично не нівелює змісту та не скасовує спільного протокольного рішення №4237 від 12.12.17, яке було прийнято під час чинності Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, який було затверджено постановою КМУ №20 від 11.01.05, та ніяким чином не встановлює іншого порядку оплати заборгованості, ніж той, який було визначено вказаним спільним протокольним рішенням.

Слід відмітити, що постанова КМУ №20 від 11.01.05 втратила чинність згідно з постановою КМУ від 08.11.17 №951 із 01.01.18.

Суд приймає до уваги, що ні постановою КМУ №256 від 04.03.02 (в редакції, чинній з 01.01.18) "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету", ні постановою КМУ №951 від 08.11.2017р. "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" не передбачено втрати чинності спільними протокольними рішеннями, які було прийнято на виконання Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, проте не виконано станом на момент втрати чинності останнім.

З урахуванням наведеного, суд вважає безпідставними усні доводи позивача стосовно того, що спільне протокольне рішення №4237 від 12.12.17 втратило чинність відповідно до п.5.3, оскільки не було профінансоване державою.

За таких обставин, виходячи з всього вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку, що незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава має компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Тобто, підписавши спільне протокольне рішення на суму 1484609,26грн сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, у тому числі, за договором.

Крім того відповідач провів розрахунки за отриманий від позивача природний газ частково за рахунок коштів підприємства, оскільки, як підтверджується довідкою відповідача (а.с.141), в цій частині споживачі не провели розрахунки за надані послуги з централізованого опалення.

Відповідно до ст.6 Господарського кодексу України свобода підприємницької діяльності обмежується відповідними законами, крім того господарювання в Україні може мати обмеження з боку держави (державних органів) для регулювання економічних процесів у зв`язку з необхідністю забезпечення соціальної спрямованості економіки, добросовісної конкуренції у підприємництві, екологічного захисту населення, захисту прав споживачів та безпеки суспільства і держави.

Згідно зі ст.7 ГК України, відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

За приписами ст.12 ГК України, держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

На підставі ч. 4 ст.179 ГК України, при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

З огляду на викладені обставини, оскільки оплата поставленого позивачем природного газу на підставі укладеного між сторонами договору здійснювалась в порядку та на умовах, визначених постановою КМУ №20 від 11.01.2005 та Постановою КМУ № 256 від 04.03.2002, суд дійшов висновку, що відповідач позбавлений можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків.

Відповідач позбавлений можливості керуватися загальними принципами здійснення господарської діяльності на власний розсуд за наявності покладених на нього зобов`язань з безперебійного забезпечення споживачів теплопостачанням, оскільки повинен діяти виключно в межах норм чинного законодавства, що регулює енергетичну галузь.

З наведених вище обставин суд дійшов висновку, що у відповідача відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за поставлений природний газ, що, зокрема, виключає можливість застосування до відповідача відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді нарахування пені, 3 % річних та інфляційних.

Водночас суд не приймає доводи позивача щодо того, що відповідач мав передбачену умовами договору та нормативними актами можливість впливу на стан розрахунків, однак не сплатив за поставлений природний газ у строк встановлений п. 6.1 договору, оскільки як вже встановлено судом, у правовідносиних, які склались між сторонами, державою визначено спеціальний режим проведення розрахунків за отриманий природний газ, який використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії та надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно із ч.ч.2, 3 ст.13 ГПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст.13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення 233132,30грн основного боргу за відсутністю предмета спору.

Суд відмовляє в позові в частині стягнення 9379,66грн пені, 32724,19грн 3% річних та 55335,55грн інфляційних.

Враховуючи положення ст.129 ГПК України, суд вважає за доцільне судовий збір у розмірі 3496,98грн (1,5% х 233132,30грн основний борг, який був сплачений відповідачем після відкриття провадження у справі) покласти на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі в частині стягнення 233132,30грн основного боргу за відсутністю предмета спору.

2. В позові відмовити в частині стягнення 9379,66грн пені, 32724,19грн 3% річних та 55335,55грн інфляційних.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест" (11601, Житомирська область, м.Малин, вул.Українських Повстанців , 25А, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6, ):

3496,98грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 28.02.20

Суддя Соловей Л.А.