ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2020 Справа № 917/2072/19

м. Полтава

За позовом Фізичної особи-підприємця Фокасієва Владислава Олеговича, АДРЕСА_1

до Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод", вул. Івана Приходька, 141, м. Кременчук, Полтавська область, 39621

про стягнення 87519,57 грн.,

Суддя Господарського суду Полтавської області Семчук О.С.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

ОБСТАВИИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Фокасієв Владислав Олегович (далі - позивач/ ФОП Фокасієв В.О.) звернувся з позовною заявою до Господарського суду Полтавської області про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" (далі - відповідач/ ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод") 87519,57 грн., в тому числі 73380,14 грн. основного боргу, 2358,59 грн. 3% річних та 11780,84 грн. інфляційних нарахувань. В обґрунтування позову позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору фрахту для перевезення пасажирів № 71-ТР від 26.12.2013.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 27.12.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

Відповідач у відзиві заперечує позов в частині стягнення 7273,16 грн. основного боргу, 364,99 грн. 3% річних та 7419,59 грн. інфляційних нарахувань, посилаючись на його необґрунтованість.

Позивач у відповіді на відзив наполягає на задоволенні позову у повному обсязі.

Рішення приймається в порядку ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

26.12.2013 між відповідачем (замовник за договором) та позивачем (перевізник за договором) укладено договір фрахту для перевезення пасажирів № 71-ТР (далі - Договір, копія Договору - в матеріалах справи).

Згідно п. 1.1 Договору перевізник бере на себе зобов`язання доставити по маршруту, визначеному замовником, пасажирів (працівників підприємства), а замовник зобов`язується сплатити за таке перевезення перевізникові встановлену цим Договором плату.

Відповідно до п. 3.3. Договору замовник зобов`язаний своєчасно оплачувати послуги перевізника.

Згідно п. 5.1 Договору за перевезення пасажирів замовник сплачує перевізникові щомісяця плату в сумі 12835,00 грн. з ПДВ за кожний автобус окремо.

Пунктом 5.2 Договору сторони погодили, що розрахунки здійснюються на розрахунковий рахунок перевізника до 15 числа місяця наступного за звітним, на підставі актів виконаних робіт звітного місяця.

Відповідно до п. п. 8.2, 8.9 Договору в редакції додаткової угоди № 1 від 09.03.2016, Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2016. При настанні моменту закінчення строку дії цього Договору, якщо ні одна із сторін не побажає його розірвання, цей Договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік без укладання додаткової угоди.

Позивач у позові зазначає, що за період з травня 2018 року по лютий 2019 року ним надано відповідачу послуги по Договору на загальну суму 80653,30 грн. Проте відповідачем оплачено лише послуги надані в травні 2018 року на суму 7273,16 грн. Таким чином, за підрахунками позивача, заборгованість відповідача за послуги надані по Договору становить 73380,14 грн.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано копії актів приймання-передачі наданих послуг:

- № ФВ-020 від 31.05.2018 на суму 12835,00 грн.;

- № ФВ-024 від 30.06.2018 на суму 12835,00 грн.;

- № ФВ-029 від 31.07.2018 на суму 12835,00 грн.;

- № ФВ-032 від 31.08.2018 на суму 12835,00 грн.;

- № ФВ-035 від 01.10.2018 на суму 12835,00 грн.;

- № ФВ-043 від 30.11.2018 на суму 2139,00 грн.;

- № ФВ-044 від 28.12.2018 на суму 8128,84 грн.;

- № ФВ-0004 від 01.02.2019 на суму 6210,46 грн.

Також позивачем надано копію платіжного доручення № 31542 від 28.12.2018 про сплату відповідачем позивачу 7273,16 грн. за оренду автобуса згідно Договору.

Відповідно до п. 6.1 Договору у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього Договору, сторона несе відповідальність, визначену цим Договором та (або) чинним в Україні законодавством. Порушенням Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору (п.п 6.1.1 Договору).

У зв`язку із порушенням відповідачем умов договору щодо оплати послуг позивач нарахував відповідачу 2358,59 грн. 3% річних та 11780,84 грн. інфляційних за період прострочення з 15.06.2018 по 31.10.2019.

Вказані суми основного боргу, річних та інфляційних втрат позивач просить суд стягнути з відповідача.

Відповідач у відзиві заперечує позов в частині стягнення 7273,16 грн. основного боргу, 364,99 грн. 3% річних та 7419,59 грн. інфляційних нарахувань, посилаючись на його необґрунтованість.

Зокрема, відповідач зазначає, що позивачем враховано не всі оплати здійснені відповідачем по Договору. Згідно контррозрахунку позивача основна заборгованість за Договором складає 60545,14 грн.

Так, відповідачем надано копії наступних платіжних доручень на оплату послуг по Договору на загальну суму 232681,04 грн.:

- № 22185 від 25.04.2018 на суму 189028,30 грн.;

- № 22468 від 04.05.2018 на суму 12420,90 грн.;

- № 31544 від 28.12.2018 на суму 11123,68 грн.;

- № 31543 від 28.12.2018 на суму 12835,00 грн.;

- № 31542 від 28.12.2018 на суму 7273,16 грн.

Крім цього, на підтвердження вартості послуг наданих позивачем відповідачу за період з січня 2017 року по квітень 2018 року відповідачем надано копії наступних актів приймання-передачі наданих послуг:

- № ФВ-000001 від 31.01.2017 на суму 11592,90 грн.;

- № ФВ-000007 від 28.02.2017 на суму 11001,43 грн.;

- № ФВ-000008 від 28.02.2017 на суму 9626,26 грн.;

- № ФВ-0000011 від 31.03.2017 на суму 1518,11 грн.;

- № ФВ-0000012 від 31.03.2017 на суму 10350,76 грн.;

- № ФВ-0000017 від 30.04.2017 на суму 8128,78 грн.;

- № ФВ-0000018 від 30.04.2017 на суму 4278,30 грн.;

- № ФВ-0000022 від 31.05.2017 на суму 8280,65 грн.;

- № ФВ-0000023 від 31.05.2017 на суму 4140,32 грн.;

- № ФВ-0000027 від 30.06.2017 на суму 1283,50 грн.;

- № ФВ-0000028 від 30.07.2017 на суму 10268,16 грн.;

- № ФВ-0000032 від 31.07.2017 на суму 11123,58 грн.;

- № ФВ-0000035 від 31.08.2017 на суму 12835,00 грн.;

- № ФВ-0000039 від 30.09.2017 на суму 12835,00 грн.;

- № ФВ-0000043 від 31.10.2017 на суму 12835,00 грн.;

- № ФВ-0000047 від 30.11.2017 на суму 12835,00 грн.;

- № ФВ-0000051 від 29.12.2017 на суму 12835,00 грн.;

- № ФВ-002 від 31.01.2018 на суму 12835,00 грн.;

- № ФВ-008 від 28.02.2018 на суму 12835,00 грн.;

- № ФВ-011 від 30.03.2018 на суму 12420,90 грн.;

- № ФВ-015 від 30.04.2018 на суму 11123,68 грн.

На вказані заперечення відповідача позивач у відповіді на відзив зазначив, що раніше він вже звертався до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за послуги надані за період з січня 2017 року по січень 2018 року на суму 176193,30 грн. Загальна ціна позову у справі № 917/223/18, з врахуванням заяви про зменшені позовних вимог, становила 193819,62 грн., в тому числі: основна заборгованість за Договором - 176193,30 грн., 3% річних - 2715,27 грн., інфляційні нарахування від суми невиконаного грошового зобов`язання - 14311,05 грн. Сума-сплаченого судового збору становила 3289,31 грн.

Позивач стверджує, що з метою мінімізації витрат, до початку розгляду справи по суті, відповідачем було запропоновано сплатити йому суму заборгованості за Договором, покрити витрати, понесені позивачем по зверненню до суду і частково погасити нарахування зі штрафних санкцій. Як зазначає позивач, угоду щодо сплати основного боргу, частини штрафних санкцій та судового збору було укладено між сторонами в усній формі. Загальна сума оплати по домовленості становила 189028,30 грн.

В зв`язку з досягненням домовленості щодо проведення розрахунків за минулі періоди та компенсації інших витрат, позивачем було відкликано позов у справі № 917/223/18, а обумовлена сторонами сума була сплачена відповідачем згідно платіжного доручення від 25.04.2018 № 22185 на суму 189028,30 грн.

Також позивач звертає увагу суду на те, що платіжне доручення від 25.04.2018 № 22185 на суму 189028,30 грн. в призначенні платежу не містить посилання на оплату послуг за лютий 2018 року згідно з актом приймання-передачі послуг № ФВ-008 від 28.02.2018 в сумі 12835,00 грн.

При вирішенні позову суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), підставами для виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 912 ЦК України за договором чартеру (фрахтування) одна сторона (фрахтівник) зобов`язується надати другій стороні (фрахтувальникові) за плату всю або частину місткості в одному чи кількох транспортних засобах на один або кілька рейсів для перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти або з іншою метою, якщо це не суперечить закону та іншим нормативно-правовим актам. Порядок укладення договору чартеру (фрахтування), а також форма цього договору встановлюються транспортними кодексами (статутами).

Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно наявних в матеріалах справи доказів, а саме копій актів приймання-передачі наданих послуг, за період з січня 2017 року по січень 2019 року позивач надав відповідачу послуги фрахту згідно з умовами Договору на загальну суму 293226,18 грн. В свою чергу відповідач розрахувався за надані позивачем послуги частково, на суму 232681,04 грн.

Таким чином, судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем по Договору становить 60545,14 грн.

При цьому суд не бере до уваги твердження позивача щодо того, що частина оплати здійсненої відповідачем 25.04.2018 на суму 189028,30 грн. (платіжне доручення № 22185) за усною домовленістю сторін була зарахована позивачем в оплату витрат понесених ним на сплату судового збору по справі № 917/223/18 та штрафних санкцій, які стягувалися у вказаній справі, оскільки вказане твердження позивача заперечується відповідачем.

Крім цього, судом встановлено, що ухвалою від 27.03.2018 по справі 917/223/18 позовну заяву ФОП Фокасієва В.О. до ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод" про стягнення 219287,24 грн. повернуто без розгляду у зв`язку із неусуненням позивачем недоліків позовної заяви. При поверненні позовної заяви без розгляду судові витрати за клопотанням заявника повертаються з Державного бюджету.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення основного боргу підлягають задоволенню частково, на суму 60545,14 грн. В іншій частині стягнення основного боргу позов задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

У зв`язку із порушенням відповідачем умов договору щодо оплати послуг позивач нарахував відповідачу 2358,59 грн. 3% річних та 11780,84 грн. інфляційних за період прострочення з 15.06.2018 по 31.10.2019.

Відповідач у відзиві заперечує позов в частині стягнення 364,99 грн. 3% річних та 7419,59 грн. інфляційних нарахувань.

Судом встановлено, що позивачем неправомірно нараховано 3 % річних на суму боргу 5561,84 грн. за травень 2018 року за період з 28.12.2019 по 31.10.2019, оскільки вказана сума боргу була сплачена 28.12.2018. Так само безпідставно позивачем нараховано 3% річних на суму боргу 12835,00 грн. за червень 2018 року за період з 28.12.2019 по 31.10.2019, оскільки у вказаний період сума боргу відповідача за послуги надані позивачем в червні 2018 року становила 5561,84 грн.

Також відсутні підстави для нарахування річних на суму боргу за червень 2018 року в період з 15.07.2017 по 16.07.2018, оскільки останній день оплати - 14.07.2017 припадає на вихідний день (субота) і відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України днем закінчення строку оплати послуг за червень 2018 року є 16.07.2018.

З врахуванням викладеного, судом здійснено перерахунок 3% річних і встановлено, що стягненню підлягають річні в сумі 2043,56 грн. В іншій частині стягнення річних позов задоволенню не підлягає.

При нарахуванні інфляційних втрат позивачем допущені ті ж самі помилки при визначенні сум боргу, на які нараховуються інфляційні втрати, що і в нарахуванні річних.

Крім цього, при нарахуванні суми інфляційних втрат позивачем не дотримано вимоги п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", відповідно до якого індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З врахуванням викладеного, судом здійснено перерахунок інфляційних втрат та встановлено, що стягненню підлягають інфляційні втрати на суму 4893,79 грн. В іншій частині інфляційних втрат позов задоволенню не підлягає

Судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" (вул. Івана Приходька, 141, м. Кременчук, Полтавська область, 39621; ) на користь Фізичної особи-підприємця Фокасієва Владислава Олеговича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 60545 грн. 14 коп. основного боргу, 2043 грн. 56 коп. 3% річних, 4893 грн. 79 коп. інфляційних втрат та 1481 грн. 20 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.С. Семчук