ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2020 р. Справа№ 910/14525/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Яковлєва М.Л.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Приватного виробничого підприємства "Вибір"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2019 (повний текст рішення складено 05.12.2019)

у справі №910/14525/19 (суддя Данилова М.В.)

За позовом Приватного виробничого підприємства "Вибір"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробниче підприємство "Альфа Корм"

про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У 2019 році Приватне виробниче підприємство "Вибір" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробниче підприємство "Альфа Корм" про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позову позивач посилався на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки товару № 09072018 від 30.07.2018 року в частині повної оплати за поставлений товар.

Під час розгляду справи, позивачем було подано заяви про закриття провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 70 000, 00 грн. (а.с. 67-69) та 35 000, 00 грн. (а.с. 88) у зв`язку з погашенням зазначеної заборгованості відповідачем.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.11.2019 року позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробниче підприємство "Альфа Корм" на користь Приватного виробничого підприємства "Вибір" грошові кошти, а саме 3 % річних - 3 370, 93 грн., інфляційні втрати - 2 317, 50 грн., пеня - 11 829, 14 грн. та судовий збір у розмірі 2 336 грн. 70 коп. В решті позовних вимог відмовлено. В частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробниче підприємство "Альфа Корм" суми основного боргу у розмірі 105 000 грн. провадження закрито.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджено, що заборгованість за договором № 09072018. від 30.07.2018 року повністю погашено а тому місцевий господарський суд дійшов висновку, що розмір нарахованої позивачем у позовній заяві пені є досить великим, а фінансовий стан відповідача, на відміну від фінансового стану позивача по цій справі, є не задовільним, та є наслідком, зокрема, не виконанням на користь ТОВ "ТВП "Альфа Корм" судового рішення відтак враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, а саме розмір пені на 70%, а також про закриття провадження у справі в частині стягнення 105 000, 00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне виробниче підприємство "Вибір" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить частково скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2019 року у справі №910/14525/19 в частині зменшення розміру пені та прийняти нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробниче підприємство "Альфа Корм" пеню в розмірі 39 430, 48 грн.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції при вирішенні питання зменшення розміру пені допустив порушення норм матеріального права. Зокрема на думку скаржника «скрутне матеріальне становище» не є підставою для зменшення розміру пені та не звільняє відповідача від відповідальності, внаслідок чого суд першої інстанції зменшив розмір пені, яка підлягає стягненню з порушенням норм чинного законодавства України. Крім того скаржник зазначає, що такими діями, місцевий господарський суд фактично погодився з позицією відповідача, що допустимо не виконувати свої зобов`язання та не здійснювати оплати за товар протягом досить тривалого часу, чим грубо порушив баланс прав та інтересів позивача та відповідача.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2019 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Яковлєв М.Л., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною Приватного виробничого підприємства "Вибір" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2019 року у справі №910/14525/19, вирішено розгляд апеляційної скарги Приватного виробничого підприємства "Вибір" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2019 року у справі №910/14525/19 здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

02.01.2020 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 30.07.2018 року між Приватним виробничим підприємством "Вибір" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробниче підприємство "Альфа Корм" було укладено договір поставки № 09072018. (а.с. 9-10).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується оплатити та прийняти кормові добавки (в подальшому по тексту договору - товар).

Найменування, комплектність, вартість товару вказується в видаткових накладних, які оформлюються на кожну окрему партію товару та є невід`ємними частинами даного договору.

Згідно з п. 2.1. договору вартість товару договірна і визначається у видаткових накладних, які підписуються на кожну окрему партію товару.

Пунктом 2.2. договору також передбачено, що загальна вартість даного договору складає суму всіх видаткових накладних.

Відповідно до п. 3.1. договору покупець здійснює оплату за даним договором за допомогою банківського переказу на рахунок постачальника, вказаний в договорі або іншій банківській рахунок додатково вказаний постачальником, в наступному порядку:

3.1.1. оплата 100% суми вказаної у відповідній видатковій накладній, протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати поставки відповідної окремої партії товару.

Згідно з п. 7.3. договору за порушення строків оплати за товар за цим договором, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого зобов`язання за кожний день прострочення по день фактичної оплати.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання і діє по 31.12.2019 року. (п. 10.1. договору).

В матеріалах справи наявна видаткова накладна №109 від 11.02.2019 року на суму 257 500, 00 грн. відповідно до якої відповідач отримав поставлений позивачем товар. (а.с. 11).

Також в матеріалах справи наявна довіреність №42 від 11.02.2019 року видана відповідачу на отримання товару позивача. (а.с. 12).

Отже, спір у даній справ виник у зв`язку з тим, що позивач поставив відповідачу товар на суму 257 500, 00 грн., проте відповідач розрахувався за поставлений товар частково, а тому позивач просив стягнути з відповідача основну заборгованість в розмірі 105 000, 00 грн., 39 430, 48 грн. пені за період з 26.02.2019 року по 14.10.2019 року, інфляційних втрат в розмірі 7 978, 75 грн. за період з лютого 2019 року по серпень 2019 року та 3% річних в розмірі 3 370, 93 грн. за період з 26.02.2019 року по 14.10.2019 року.

Однак, з банківських виписок (а.с. 13-34,57-61, 89-90) та платіжного доручення №7149 від 25.11.2019 року (а.с. 83) вбачається сплата відповідачем основної суми заборгованості в розмірі 105 000, 00 грн. у зв`язку з чим суд першої інстанції закрив провадження в даній частині позовних вимог.

Окрім цього, місцевий господарський суд дійшов висновку про зменшення розміру пені на 70%, у зв`язку з чим позивач звернувся з даною апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені і стягненні пені в розмірі 11 829, 14 грн. та прийняти в цій частині рішення про стягнення на користь позивача пені в розмірі 39 430, 48 грн.

Отже, колегія суддів розглянувши матеріали справи в межах апеляційної скарги, а саме в частині зменшення розміру пені і стягненні пені в розмірі 11 829, 14 грн. зазначає наступне.

За своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

При цьому, частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як зазначалось вище, сторони погодили, що за порушення строків оплати за товар за цим договором, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого зобов`язання за кожний день прострочення по день фактичної оплати. (п. 7.3. договору).

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Однак в матеріалах справи наявне клопотання відповідача у своїх запереченнях на відповідь на відзив про зменшення суми заявленої до стягнення пені позивачем. (а.с. 78-80).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем обґрунтовано скрутне матеріальне становище підприємства та зменшено розмір пені на 70%, тобто до 11 829, 14 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, і дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

«Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена і в рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013.»

Правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 26.03.2019 року у справі № 913/284/18.

«При цьому, ні у зазначених нормах, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.»

Правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № 902/855/18 в постанові від 03.01.2020 року.

«Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду» (правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18 та від 03.01.2020 року у справі №902/855/18).

Місцевий господарський суд встановив, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області по справі № 940/2295/19, яке не виконано, Стягнуто з ТОВ "Авіас-2000" стягнуто на користь ТОВ "ТВП "Альфа Корм" (відповідача у даній справ) заборгованість у розмірі 5 918 061, 09 грн.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу не те, що відповідач, незважаючи на скрутне матеріальне становище сплатив суму основної заборгованості до подання позовної заяви частково, та повністю вже одразу після подання позовної заяви, тобто вбачається намагання відповідача розрахуватися з позивачем якомога швидше задля меншого завдання збитків позивачу.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем обґрунтовано винятковість обставин, які призвели до порушення ним умов договору, невідповідності розміру пені наслідкам порушення та інших обставин, з якими законодавець пов`язує право суду на зменшення штрафних санкцій.

Отже колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скаржника, що такими діями, місцевий господарський суд фактично погодився з позицією відповідача, що допустимо не виконувати свої зобов`язання та не здійснювати оплати за товар протягом досить тривалого часу, чим грубо порушив баланс прав та інтересів позивача та відповідача, оскільки відповідачем здійснено всі необхідні дії задля погашення основної заборгованості.

Колегія суддів також звертає увагу, що цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18 та від 03.01.2020 року у справі №902/855/18.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано позивачу вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного виробничого підприємства "Вибір" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2019 року у справі №910/14525/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2019 року у справі № 910/14525/19 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/14525/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

М.Л. Яковлєв