ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2020 м.Дніпро Справа № 904/2858/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів Широбокової Л.П., Подобєда І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального закладу вищої освіти "Дніпровська академія неперервної освіти" Дніпропетровської обласної ради" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2019 у справі №904/2858/19 (повний текст складений 25.11.2019, суддя Васильєв О.Ю.)

за позовом: Фізичної особи - підприємця Могильного Олександра Івановича, м. Запоріжжя

до відповідача: Комунального закладу вищої освіти "Дніпровська академія неперервної освіти" Дніпропетровської обласної ради", м. Дніпро

про стягнення 26 951 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року Фізична особа - підприємець Могильний Олександр Іванович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Комунального закладу вищої освіти "Дніпровська академія неперервної освіти" Дніпропетровської обласної ради" на свою користь 26 951 грн. заборгованості та понесені судові витрати по справі.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2019 у справі №904/2858/19 позов задоволено; з Комунального закладу вищої освіти "Дніпровська академія неперервної освіти" Дніпропетровської обласної ради" на користь Фізичної особи - підприємця Могильного Олександра Івановича стягнуто 26 951 грн. заборгованості, 1 921 грн. судового збору та 5 400 грн. витрат на правничу допомогу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Комунальний заклад вищої освіти "Дніпровська академія неперервної освіти" Дніпропетровської обласної ради" подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права, а також неправильне застосування норм матеріального права, просить Центральний апеляційний господарський суд його скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що

- в судовому засіданні, яке відбувалось 29.10.2019, судом було зобов`язано позивача надати докази виконання зобов`язань за лютий 2019 року, а відповідача - заперечення на акт надання послуг №19 від 28.02.2019; позивач жодних доказів виконання та реального надання послуг охорони відповідачу у лютому 2019 року до суду не надав, а судом не вжито жодного заходу для з`ясування обставин, що мають значення для справи та на які відповідач посилається як на підставу своїх заперечень;

- у оскарженому рішенні судом визнано встановленими обставини, що у відповіді на претензію №528 від 14.06.2019 відповідач повідомив позивача про відмову від підписання акту виконаних робіт за лютий 2019 року з посиланням на неналежне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором №5 від 24.01.2018, внаслідок чого відповідачу були завдані матеріалі збитки; проте, зазначені обставини є недоведеними та не відповідають дійсності; заперечення на акт надання послуг №19 від 28.02.2019 та докази його направлення 15.04.2019 на адресу позивача були подані суду та наявні на аркушах справи 54-55, проте, зазначені обставини судом залишені поза увагою;

- окрім тверджень про те, що послуги були надані, позивачем не подано жодних доказів фактичного надання КЗВО «Дніпровська академія непереривної освіти» Дніпропетровської обласної ради» послуг охорони у лютому 2019 року, в тому числі на підтвердження того, які ж особи у кількості не менше двох, що є штатним працівниками виконавця, з досвідом роботи не менше одного року, чоловічої статі та які мають посвідчення робітничої кваліфікації не менш 11 розряду, охороняли КЗВО «Дніпровська академія непереривної освіти» Дніпропетровської обласної ради» у лютому 2019 року;

- судом здійснено стягнення з відповідача суми за послуги, які фактично не були надані позивачем у лютому 2019 року; Акт надання послуг №19 від 28.02.2019 є недійсним, а мотиви відмови замовника (відповідача) від його підписання є необґрунтованими, з огляду на невиконання у лютому 2019 року виконавцем (позивачем) взятих на себе зобов`язань за договором №5 на надання охоронних послуг від 24.01.2018;

- відповідач заперечує факт надання позивачем послуг у лютому 2019 року за договором №5 на надання охоронних послуг від 24.01.2018; вказує, що організація охорони об`єкта Фізичної особи - підприємця Могильного Олександра Івановича взагалі не відбувалась, що і спричинило крадіжку майна 11.02.2019; витрати позивача на послуги адвоката не підтверджені належними фінансовими документами та не встановлено й не зазначено, якими доказами підтверджується фактичне понесення позивачем витрат на правову допомогу (їх оплати).

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.12.2019 відкрито апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Комунального закладу вищої освіти "Дніпровська академія неперервної освіти" Дніпропетровської обласної ради" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2019 у справі №904/2858/19, розгляд скарги призначений у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, в порядку письмового провадження.

17.01.2020 від Фізичної особи - підприємця Могильного Олександра Івановича надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій він проти задоволення апеляційної скарги заперечує та просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін. Вважає, що:

- послуги з охорони надавались у повному обсязі протягом дії договору, що підтверджується укладанням додаткової угоди, якою, у свою чергу, продовжено його дію;

- охоронці були присутні на об`єкті замовника та виконували покладені па них обов`язки, що підтверджував сам відповідач у листуванні між сторонами, а також у своїх заявах по суті справи;

- відповідач відмовився від виконання умов договору в частині оплати послуг через крадіжку майна, що сталась 11.02.2019;

- відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, крадіжка сталась внаслідок вільного доступу до кабінету академії, на підтвердження чого суду було надано витяг з реєстру кримінальних проваджень;

- відповідач своїм правом на звернення до суду із позовом про відшкодування збитків не скористався;

- судовою практикою у справах за подібних правовідносин встановлено, що визначальною ознакою при наданні послуг є сама діяльність виконавця, оскільки при послугах продається не сам результат, а дії, які до нього призвели, так як в силу самого характеру послуги досягнення результату виконавцем не гарантується.

27.01.2020 від Комунального закладу вищої освіти "Дніпровська академія неперервної освіти" Дніпропетровської обласної ради" надійшла відповідь на відзив, в якій апелянт заперечує проти доводів, наведених у відзиві на апеляційну скаргу та вказує, що:

- після укладення Додаткової угоди №2 від 31.01.2019 до договору №5 від 24.01.2018 позивач до виконання послуг з охорони належним чином не приступив, у зв`язку з чим акт виконаних робіт за лютий 2019 року не підписувався та оплата послуг охорони за лютий 2019 року не здійснювалась;

- позивачем не надано актів виконаних робіт за послуги, надані адвокатом із детальним описом робіт, у зв`язку з чим суд першої інстанції, стягуючи витрати на правову допомогу, не виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (частина 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України)

Враховуючи, що апелянтом не наведено конкретних обставин справи, які перешкоджали б розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд здійснює перегляд оскаржуваного рішення суду першої інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, між Комунальним вищим навчальним закладом "Дніпровська академія неперервної освіти" Дніпропетровської обласної ради (замовник) та Фізичною особою - підприємцем Могильним Олександром Івановичем (виконавець) укладений договір №5 від 24.01.2018 на надання охоронних послуг.

Предметом даного договору є надання послуг з охорони території замовника - Комунального вищого навчального закладу "Дніпровська академія неперервної освіти" Дніпропетровської обласної ради (навчальний корпус та гуртожиток), а також об`єктів та іншого майна, що знаходиться на даній території; територія замовника, що охороняється за даним договором, розташована за адресою: м.Дніпро, вул. Володимира Антоновича, 70.

Охоронні послуги надаються персоналом виконавця цілодобово з використанням системи відеоспостереження замовника, тривожної кнопки, засобів індивідуального захисту і спеціальних засобів активної оборони, дозволених до застосування законодавством України (п.1.2. договору).

В пункті 2.1. договору сторони погодили обов`язки виконавця, серед яких, зокрема, забезпечення пропускного режиму на об`єкті, що охороняється; недопущення несанкціонованого проникнення сторонніх осіб на об`єкт, що охороняється; контроль ввезення/вивезення (внесення/винесення) майна та інших матеріально-товарних цінностей на територію або з території об`єкта, що охороняється; реєстрація видачі ключів від навчальних аудиторій , кабінетів, кімнат в "Журналі видачі ключів".

Згідно п. 3.1. договору загальна вартість послуг складає 308 000 грн. без ПДВ.

Оплата вартості послуг виконавця здійснюється замовником на підставі акта виконаних робіт за надані послуги в термін до 20 числа місяця наступного за місяцем надання послуг; оплата здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця. (п.3.2. договору).

Акт виконаних робіт за надані послуги підписується щомісяця в строк до 20 числа місяця наступного за звітним і є підставою для здійснення оплати (п.3.3. договору).

Оплата за надані послуги проводиться замовником відповідно до п.1. ст.49 Бюджетного Кодексу України після фактичного надання послуг шляхом безготівкового перерахування коштів на банківський рахунок виконавця, вказаний у договорі, протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання фінансування (п.3.4. договору).

Відповідно до розділу 4 договору виконавець несе матеріальну відповідальність за завдані збитки замовнику розкраданням майна та інших товарно-матеріальних цінностей в результаті неналежного забезпечення охорони; за збитки , завдані знищенням або пошкодженням майна сторонніми особами, які незаконно проникли на об`єкт, що охороняється; збитки, заподіяні з вини персоналу виконавця, який безпосередньо здійснює охорону (п.4.1. договору); факт наявності збитків, зазначених у п.4.1. договору встановлюється за поданням замовника шляхом переговорів, або органами дізнання слідством або судом (п.4.2. договору); відшкодування завданих замовникові збитків здійснюється виконавцем після надання замовником письмової претензії, або після отримання відповідних довідок органів дізнання, слідства, які встановили факт розкрадання, знищення майна та інших подій, які спричинили збитки; розмір збитку повинен бути підтверджений відповідними документами і розрахунком вартості викраденого або знищеного майна та інших ТМЦ; до збитку, що підлягає поверненню, відноситься вартість викраденого або пошкодженого майна, грошових сум та інших ТМЦ, розмір зниження вартості пошкодженого майна та інших ТМЦ, здійсненні витрати на відновлення пошкодженого майна (п.4.3. договору); у разі виявлення винних осіб майновий збиток стягується з них виконавцем в порядку регресу (п.4.4. договору).

Згідно п.6.1. договору він набуває чинності з дня підписання та діє до 31.12.2018, але у будь якому випадку до повного виконання фінансового зобов`язання.

31.01.2019 сторони уклали додаткову угоду №2 до вищезазначеного договору , в якій домовились збільшити суму договору на 53 902 грн. (п.1 угоди); п.6.1. договору виклали в наступній редакції "Цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 28.02.2019 , але в будь-якому випадку, до повного виконання фінансових зобов`язань сторонами. Умови цього договору застосовуються до відносин, які виникли з 01.01.2019 ( ч.3. ст. 631 Цивільного кодексу України)" (п.2. угоди); п.3.1. договору виклали в наступній редакції: "Загальна вартість послуг 361 902 грн., без ПДВ згідно з п.291 ПКУ у тому числі: на 2018 рік - 308 000 грн., на 2019 рік - 53 902 грн." (п.3. угоди); та в п.4 угоди погодили, що послуги з охорони території здійснюються на протязі 12 місяців 2018 року (1 послуга) та 2 місяців 2019 року (0, 168 послуги).

Позивач посилається на ті обставини, що він надав відповідачу на підписання акт №19 наданих послуг від 28.02.2019 з охорони за лютий 2019 року на загальну суму 26 951 грн. (а.с.16), однак відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань вищезазначені послуги не оплатив, а надіслав на адресу позивача претензію №147 від 19.02.2019 щодо невиконання умов договору, в якій повідомив позивача, що 11.02.2019 було встановлено факт розкрадання майна відповідача - монітору "Philips 21.5" та ноутбуку "Аsus К50IJ"; розкрадання сталося саме з вини позивача, у зв`язку з чим вимагав сплати збитків в сумі 9 908 грн. Окрім того, повідомив позивача, що у разі незадоволення цієї претензії він буде змушений звернутися до відповідних органів за захистом своїх прав та законних інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що у відповіді на претензію позивач відмовив відповідачу в її задоволенні з підстав недоведеності факту крадіжки та вартості викраденого майна (а.с.14-15). Також , позивач звертався з претензією вих.№170519/1 від 17.05.2019 до відповідача про сплату вищезазначеної заборгованості з наданих послуг за лютий 2019 року (а.с.17). Відповідач у своїй відповіді на претензію №528 від 14.06.2019 повідомив позивача про відмову від підписання акту виконаних робіт за лютий 2019 року з посиланням на неналежне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором №5 від 24.01.2018. Також повідомив позивача, що його претензійні вимоги є необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають до моменту відшкодування збитків , понесених відповідачем внаслідок неналежного виконання позивачем умов договору №5 про надання послуг охорони від 24.01.2018 (а.с.21).

Предметом спору є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги за лютий 2019 року в розмірі 26 951 грн.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина 1 статті 901 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 978 Цивільного кодексу України за договором охорони охоронець, який є суб`єктом підприємницької діяльності, зобов`язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов`язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату.

Законодавець презюмує оплатність договору охорони, залишаючи при цьому за сторонами право погодити розмір відповідної плати, яка проводиться за фактично надані послуги якщо сторони не домовились про інше.

З урахуванням наведеного, умовою для задоволення позову про стягнення заборгованості за надані послуги з охорони майна, є установлення обставин фактичного надання виконавцем (охоронцем) послуг за договором.

Факт надання послуг за наявності дій виконавця щодо їх надання в будь-якому випадку є незмінним, тоді як результат надання послуг визначається наслідком дотримання зобов`язання.

Місцевим господарським судом встановлено, що на підтвердження виконаних зобов`язань за умовами договору на надання охоронних послуг на суму 26 951 грн. позивачем надано акт надання послуг №19 від 28.02.2019, який не підписаний зі сторони відповідача (замовника послуг) (а.с.16).

З листування між сторонами вбачається, що в якості підстав для відмови від підписання вищезазначеного акту відповідач послався на неналежне виконання позивачем взятих на себе зобов`язань за договором, що мало наслідком, як стверджує відповідач, розкрадання переданого відповідачем під охорону майна.

Тобто підставою відмови відповідача від підписання акту надання послуг за лютий 2019 року слугувало фактично неналежне (неякісне), за його твердженням, надання позивачем послуг за договором, що призвело до втрати переданого під охорону майна та завданню збитків відповідачеві у розмірі вартості вкраденого майна.

Як зазначено вище, умовами пункту 3.2. договору сторонами погоджено, що оплата вартості послуг виконавця здійснюється замовником на підставі акта виконаних робіт, за надані послуги в термін до 20 числа місяця наступного за місяцем надання послуг; оплата здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця.

Отже, сторонами договору визначено порядок дій сторін щодо засвідчення факту надання послуг та претензій (зауважень) щодо належності їх надання. При цьому укладений сторонами договір не містить умов щодо звільнення замовника від оплати або зменшення розміру оплати фактично наданих послуг з охорони майна за наявності претензій (заперечень) щодо належності наданих послуг.

Згідно статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги містить і стаття 193 Господарського кодексу України.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У розділі 2.2.3 договору сторонами погоджено обов`язки замовника обов`язок замовника своєчасно проводити розрахунки з виконавцем за надані послуги.

У випадку встановлення обставин, які свідчать про фактичне надання виконавцем (охоронцем) послуг за договором та відсутності у зазначеному договорі умов щодо звільнення замовника послуг від оплати неналежним чином наданих договірних послуг, підстави для звільнення замовника від оплати зазначених послуг відсутні. У такому разі у випадку неналежного виконання зобов`язання зі сторони виконавця (охоронця) послуг за договором замовник вправі заявити про відшкодування збитків тощо, у зв`язку з чим, твердження відповідача в обґрунтування підстав для непідписання акту наданих позивачем послуг за лютий 2019 рік в розмірі 26 951 грн., і як наслідок, неоплата цих послуг відповідачем, місцевий господарський суд вірно визнав такими, що не заслуговують на увагу.

Окрім того, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що відповідачем не надано доказів на підтвердження понесення ним збитків у певному розмірі, так і доказів, які б беззаперечно встановлювали факт крадіжки на об`єкті, який охоронявся позивачем, оскільки станом на час прийняття рішення у цій господарській справі відсутній вирок по кримінальній справі, порушеній за фактом крадіжки майна ,належного відповідачу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Стосовно стягнутих місцевим господарським судом витрат на професійну правничу допомогу, слід зазначити, що за змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим, згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Позивачем в обґрунтування понесення ним витрат на оплату послуг адвоката надано договір про надання правничої допомоги від 01.07.2019, укладений між Фізичною особою - підприємцем Могильним Олександром Івановичем та АО "Юридична компанія Радник", додаткову угоду до вищезазначеного договору від 01.07.2019, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Штабовенко Д.В., платіжне доручення №660 від 01.07.2019 про сплату на користь адвокатського об`єднання 2 000 грн., рахунок-фактура АО "Юридична компанія Радник" №СФ-0000274 від 19.09.2019 на суму 2 200 грн., платіжне доручення №730 від 19.09.2019 про сплату на користь адвокатського об`єднання 2 200 грн. та платіжне доручення №762 від 04.11.2019 про сплату на користь адвокатського об`єднання 1 200 грн.(а.с.9, 23-24, ,91, 92, 147 ).

Враховуючи вищезазначене, місцевий господарський суд правомірно стягнув з відповідача 5 400 грн. витрат на правничу допомогу, оскільки наданими позивачем доказами підтверджено надання послуг адвоката та понесення витрат на правничу допомогу на зазначену суму коштів.

Окрім того, апеляційний господарський суд відхиляє заперечення Комунального закладу вищої освіти "Дніпровська академія неперервної освіти" Дніпропетровської обласної ради" щодо розподілу витрат на правничу допомогу у зв`язку із відсутністю доказів понесення таких витрат, оскільки за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Натомість положеннями пункту 2 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.

Згідно частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального закладу вищої освіти "Дніпровська академія неперервної освіти" Дніпропетровської обласної ради" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2019 у справі №904/2858/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2019 у справі №904/2858/19 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Комунальний заклад вищої освіти "Дніпровська академія неперервної освіти" Дніпропетровської обласної ради".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.М. Подобєд