СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2020 р. Справа № 922/3483/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Білецька А.М. , суддя Гребенюк Н.В.

при секретарі Казаковій О.В.

за участю представників сторін:

позивача - Карабак В.А., посвідчення адвоката №ЗП001567 від 28.02.2018; ордер на надання правової допомоги №ЗП11297 від 18.02.20,

відповідача - Макаренко О.А., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №837 від 09.12.2010; довіреність б/н від 29.11.19,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.408) на рішення господарського суду Харківської області від 09.01.2020 (суддя Погорелова О.В., повний текст складено 10.01.2020) у справі №922/3483/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка", м.Запоріжжя

до Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод", м. Чугуїв про стягнення 264325,28 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка", звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача, Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод", в якому (з урахуванням заяви від 12.12.2019, а.с.94) просив суд стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 260377,31 грн., з яких: 208638,00 грн. - основний борг, 4904,42 грн. - 3% річних, 9805,97 грн. - інфляційні втрати, 37028,92 грн. - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором №ПЕ22/02-19 від 22.02.2019 в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару за видатковою накладною №РН-0000227 від 04.03.2019.

Рішенням господарського суду Харківської області від 09.01.2020 у справі №922/3483/19 позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" 208638 грн. основного боргу, 4904,42 грн. три проценти річних, 5667,37 грн. інфляційних втрат, 2086,38 грн. пені, 3319,44 грн. судового збору та 8159,09 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В решті позову - відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу, суд першої інстанції встановив, що відповідач не оплатив поставлений позивачем за видатковою накладною №РН-000227 від 04.03.2019 товар на суму 208638 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені задоволено судом першої інстанції частково, на суму 2086,38 грн., з тих підстав, що позивачем при здійсненні розрахунку не враховано положення п.8.3 договору, відповідно до яких, при порушенні умов договору покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товару за кожен день прострочення, але не більше 1% від вартості товару.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 4904,42 грн. задоволені судом першої інстанції в повному обсязі, з посиланням на їх обґрунтованість та арифметичну вірність здійсненого позивачем розрахунку.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат, суд першої інстанції зазначив, що позивачем здійснено розрахунок без врахування того, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції меншим за одиницю (тобто мала місце дефляція). З урахуванням наведеного, здійснивши власний розрахунок, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги частково та стягнув з відповідача 5667,37 грн. інфляційних втрат.

Також суд першої інстанції, враховуючи часткове задоволення позову, дослідивши надані позивачем докази на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, частково задовольнив заяву позивача та стягнув з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8159,09 грн.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить це рішення скасувати в частині відмови в стягненні пені в розмірі 34942,54 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що суд першої інстанції здійснив неправильне тлумачення п.8.3 договору, у зв`язку з чим фактично стягнув з відповідача пеню в розмірі 1% від вартості товару. Як зазначає позивач, за змістом п.8.3 договору, пеня нараховується за кожен день прострочення оплати товару у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості неоплаченого товару, однак, розмір пені, нарахованої за один день (а не за весь період) прострочення, не повинен перевищувати 1% вартості товару. Враховуючи наведене, позивач вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про те, що пунктом 8.3 договору розмір пені за весь період прострочення обмежується одним відсотком вартості товару.

Також позивач не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8159,09 грн. Позивач вважає, що стягненню з відповідача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі - 9600 грн.

В апеляційній скарзі позивач посилається на положення ч.5 ст.126 ГПК України та зазначає про те, що зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу можливе виключено на підставі клопотання іншої сторони, втім, відповідачем не заявлялося відповідного клопотання.

В судовому засіданні 18.02.2020 представник позивача підтримав вказані доводи апеляційної скарги.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу суду не надав.

В судовому засіданні 18.02.2020 представник відповідача просив суд апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - без змін.

Позивачем надано суду заяву про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн., понесених позивачем у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

До заяви позивач додав договір про надання правової допомоги від 07.05.2019 та додаткову угоду №1 до нього, акт приймання-передачі наданих послуг від 23.01.2010, рахунок - фактуру №СФ-0000009 від 23.01.2020 на суму 5000 грн., платіжне доручення №6859 від 23.01.2020 про сплату витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №864 від 27.04.2011, ордер на надання правової допомоги серія ЗП №101071 від 07.05.2019 (а.с.163-171).

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Позивач звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача, в якому (з урахуванням заяви від 12.12.2019, а.с.94) просив суд стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 260377,31 грн., з яких: 208638,00 грн. - основний борг, 4904,42 грн. - 3% річних, 9805,97 грн. - інфляційні втрати, 37028,92 грн. - пеня, за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором №ПЕ22/02-19 від 22.02.2019 в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару.

Позивач в позові також просив суд стягнути з відповідача 9600 грн. витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку з поданням позову.

Рішенням господарського суду Харківської області від 09.01.2020 у справі №922/3483/19 позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" 208638 грн. основного боргу, 4904,42 грн. три проценти річних, 5667,37 грн. інфляційних втрат, 2086,38 грн. пені, 3319,44 грн. судового збору та 8159,09 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В решті позову - відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду оскаржується позивачем в частині відмови у стягненні з відповідача пені у розмірі 34942,54 грн., а також в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8159,09 грн.

В апеляційній скарзі позивач зазначив, що погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 208638 грн., 4904,42 грн. три проценти річних та 5667,37 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги та переглядаючи справу в межах, встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 2 статті 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 4, 6 статті 231 ГК України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, …

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 вказаного Закону).

За положеннями ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання умов договору №ПЕ22/02-19 від 22.02.2019 та специфікації до нього, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 208638 грн., що підтверджується видатковою накладною №РН-0000227 від 04.03.2019.

Відповідно до п.5.1 договору, покупець здійснює оплату наступним чином: 100% вартості товару перераховує постачальнику після отримання товару та проходження вхідного контролю.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач, в порушення п.5.1 договору, поставлений товар не оплатив.

Відповідно до п.8.3 договору, при порушенні строків оплати товару покупець сплачує постачальнику, за вимогою останнього, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення, але не більше 1% від вартості товару.

Отже, стягнення пені у разі неналежного виконання замовником взятих на себе зобов`язань передбачено умовами укладеного сторонами договору та узгоджується з приписами чинного законодавства.

Позивачем нараховано пеню за період з 05.03.2019 по 05.09.2019 в розмірі 37028,92 грн., тобто, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Однак, зі змісту п.8.3 договору №ПЕ22/02-19 від 22.02.2019 вбачається, що розмір нарахованої позивачем пені за весь період прострочення не повинен перевищувати 1% від вартості товару.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в розмірі 2086,38 грн., оскільки розмір нарахованої пені за період з 05.03.2019 по 05.09.2019 перевищує 1% вартості товару.

Позивач в апеляційній скарзі зазначає про те, що за умовами п.8.3 договору, розмір пені не може перевищувати 1% від вартості товару за кожен день прострочення, а не за весь період прострочення.

Однак, судова колегія не погоджується з такими доводами позивача.

В п.8.3 договору сторонами визначено порядок нарахування пені у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, а саме зазначено: «При порушенні строків оплати товару покупець сплачує постачальнику, за вимогою останнього, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення... ».

Отже, сторони узгодили у вказаній частині пункту договору розмір пені за кожен день прострочення.

Зазначення далі по тексту «але не більше 1% вартості товару» стосується саме загального розміру пені за весь період прострочення, оскільки у протилежному випадку, слова «за кожен день прострочення» повинні зазначатись після слів «але не більше 1% вартості товару».

Крім того, тлумачення слів «але не більше 1% вартості товару» як таких, що обмежують нарахування пені одним відсотком вартості товару за кожен день прострочення суперечить першій частині спірного пункту договору, в якому вже зазначено розмір пені за кожний день прострочення.

Трактування п.8.3 договору позивачем може тягнути за собою висновок про невизначення сторонами розміру пені.

Також слід врахувати, що нарахування пені за кожен день прострочення в розмірі, не більшому 1% вартості товару не відповідає положенням ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, відповідно до яких, розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги позивача про неправильне тлумачення судом першої інстанції умов п.8.3 договору є безпідставними.

З огляду на вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача пені в розмірі 2086,38 грн.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що при розподілі судових витрат судом першої інстанції неправомірно, за відсутності клопотання відповідача, зменшено розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частини 1 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно ч.4 ст.129 ГПК України, у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач в позові просив суд стягнути з відповідача 9600 грн. витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку з поданням позову.

Позивач представив суду першої інстанції договір про надання правової допомоги від 07.05.2019 та додаткову угоду до нього, укладені позивачем з Адвокатським бюро «Сергія Жечева»; акт наданих послуг від 21.10.2019 на суму 9600 грн.; рахунок - фактуру №СФ-0000109 від 21.10.2019 та платіжне доручення №6691 від 22.10.2019 про оплату ТОВ «Промелектроніка» на користь Адвокатського бюро «Сергія Жечева» наданих послуг з правової допомоги в розмірі 9600 грн.

За результатами розгляду справи, Господарським судом Харківської області прийнято рішення про часткове задоволення позовних вимог, загалом на суму 221 296,17 грн., що складає 84,99% від ціни позову.

Враховуючи приписи ч.4 ст.129 ГПК України, понесені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 9600 грн. покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто з відповідача 8159,09 грн. витрат на професійну правничу допомогу (84,99% від 9600 грн.).

Суд першої інстанції не зменшував розмір витрат на професійну правничу допомогу, а здійснив їх розподіл у відповідності до вимог ч.4 ст.129 ГПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, про що вказано в рішенні суду, що оскаржується (а.с.141).

У зв`язку з наведеним, доводи апеляційної скарги позивача є безпідставними.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 09.01.2020 року у справі №922/3483/19 - без змін.

З урахуванням приписів статті 129 ГПК України, витрати позивача зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги та витрати позивача на професійну правничу допомогу, понесені ним у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.270, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст.276, 282, Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення

Рішення господарського суду Харківської області від 09.01.2020 року у справі №922/3483/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 24.02.2020р.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя А.М. Білецька

Суддя Н.В. Гребенюк