ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2020 справа № 914/2180/19

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашко М.М. розглянув матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

до відповідача Акціонерного товариства ДТЕК Західенерго

про стягнення 41488,00 грн. штрафу за неправильне зазначення коду та адреси одержувача

за участю представників:

від позивача Хлабистін Д.М.

від відповідача не з?явився

Суть позовних вимог:

Позов заявлено Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до відповідача Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» про стягнення 41488,00 грн. штрафу за невірно зазначений код вантажоодержувача.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та відображено у протоколах судового засідання.

Протокольною ухвалою суду від 16.01.2020р. суд закрив підготовче провадження та призначив справу для розгляду по суті на 13.02.2020р.

Представник позивача позовні вимоги в судовому засіданні 13.02.2020р. підтримав повністю, просив позов задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві та у відповіді на відзив.

Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, проте подав клопотання (вх. № 7833/20 від 12.02.2020р.) про відкладення розгляду справи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю представника та неможливості забезпечити іншого представника.

Однак, суд відмовив у задоволенні вказаного клопотання, оскільки доказів у підтвердження наведених у ньому обставин до клопотання не долучено, а відтак причини неявки суд не визнає поважними. Водночас, у справі міститься достатньо матеріалів для вирішення даного спору, а тому неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд встановив таке.

Відповідно до залізничних накладних №40909749 та №40908014 відповідач зі станції Ладижин Одеської залізниці здійснив відправку вагонів №56045883 та №61297941 на станцію Кам`янське Придніпровської залізниці.

Як зазначено у позовній заяві, 27.04.2019р. по прибутті вагонів №56045883 та №61297941 на станцію призначення Кам`янське Придніпровської залізниці, було виявлено, що в залізничних накладних №40909749 та №40908014 невірно зазначено код та адресу одержувача.

Зважаючи на це, 27.04.2019р. станцією призначення Кам`янське на станцію відправлення вантажу Ладижин було відправлено телеграму №40 від 27.04.2019р., в якій міститься повідомлення про те, що вантажоодержувач (код 8887), зазначений у накладних, відсутній. У зв`язку з чим станція призначення Кам`янське у відправленій телеграмі просить уточнити адресу вантажоодержувача.

28.04.2019р. зі станції відправлення Ладижин на станцію призначення Кам`янське надійшли телеграми-відповіді №HP46 від 28.04.2019р. та № HP49 від 28.04.2019р. щодо виправлення реквізитів одержувача у накладних на: ТзОВ «Лемтранс» (код 0136).

Як зазначено у позовній заяві, на підставі вказаних телеграм станції відправлення Ладижин у накладних №40909749 та №40908014 було виправлено дані щодо одержувача, а саме: одержувач ТзОВ «Лемтранс»; адреса одержувача 03150, м.Київ, вул.Антоновича, 46-46а; код одержувача: 0136.

Враховуючи неправильне зазначення вантажовідправником адреси одержувача та коду одержувача, залізницею був складений акт загальної форми №261 від 27.04.2019р., про що в залізничних накладних №40909749 та №40908014 зроблено відповідні відмітки.

У зв`язку з наведеним, позивач звернувся до Господарського суду Львівської області та просить стягнути з відповідача штраф у п`ятикратному розмірі провізної плати за неправильне зазначення коду одержувача по кожній із залізничних накладних. Зокрема позивач у позовній заяві просить стягнути на його користь з відповідача штраф в розмірі 41488,00 грн.

Відповідач проти позову заперечив, подавши відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив. Зокрема, відповідач зазначає про те, що будь яких претензій на адресу вантажовідправника, ні зі сторони залізниці, ні зі сторони одержувача з приводу перевезення по накладних №40909749 та №40908014 не надходило.

При цьому відповідач зазначає, що ніяких збитків чи додаткових витрат у зв`язку з неправильним зазначенням адреси одержувача та коду одержувача позивач не поніс, ніяких негативних наслідків для позивача чи інших учасників господарських відносин не настало.

Також відповідач зазначив, що в даному випадку вагони були прийняті до перевезення пусті, і не потребували під час перевезення особливих заходів безпеки.

Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до статті 43 Статуту залізниць України вантажовідправник має право змінити зазначеного у накладній вантажоодержувача без зміни станції призначення, що за твердженням відповідача в даному випадку і відбулось, оскільки з боку відправника було надіслано на ім`я начальника станції Ладижин письмове повідомлення про заміну вантажоодержувача, внаслідок чого начальником станції Ладижин було направлено телеграму на станцію Кам`янське Придніпровської залізниці про заміну одержувача.

Враховуючи наведені обставини, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу.

У відзиві на позовну заяву також зазначено про те, що в даний час у відповідача склалась важка фінансова ситуація, яка спричинена невідповідністю тарифів на виробництво електроенергії фактичним затратам та невчасними розрахунками за вироблену електричну енергію, у зв`язку з чим, посилаючись на статтю 551 Цивільного кодексу України та статтю 233 Господарського кодексу України, у випадку задоволення позову, відповідач просить зменшити суму штрафу з 41488,00 грн. до 4148,80 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи представника позивача, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно з статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною 2 статті 908 Цивільного кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до частини 5 статті 307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з законів України "Про транспорт", "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України «Про залізничний транспорт», нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Відповідно до статті 2 Статуту залізниць України, Статут залізниць України (далі Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Пунктом «а» частини 1 статті 5 та частиною 2 статті 5 Статуту передбачено, що на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує Правила перевезення вантажів (далі Правила). Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту встановлено, що накладна основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача.

У відповідності до статті 23 Статуту залізниць України, відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Відправка вагону №56045883 підтверджується накладною №40909749, а відправка вагону №61297941 підтверджується накладною №40908014.

Оформлення накладної здійснюється у відповідності до Правил оформлення перевізних документів, що затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644.

Відповідно до пункту 1.1. Правил оформлення перевізних документів, на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. У разі пред`явлення до перевезення вантажу груповою відправкою або маршрутом відправник додає до накладної відомість вагонів (додаток 2 до цих Правил) або відомість вагонів і контейнерів, що перевозяться маршрутом (групою) за накладною (додаток 4 до Правил перевезення вантажів в універсальних контейнерах, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 N 542, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 10.09.2001 за N 798/5989).

Накладна згідно з цими Правилами може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП)). Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Згідно з пунктом 1.3. Правил оформлення перевізних документів, усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником до відповідних граф.

Пунктами 2.1. та 2.3. Правил оформлення перевізних документів передбачено, що відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил. У графі 55 "Правильність внесених відомостей підтверджую" представник відправника вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. Представник відправника повинен мати довіреність на оформлення перевезення.

Відповідно до додатку 3 до Правил оформлення перевізних, відправником у графі 4 зазначається одержувач вантажу, а у графі 5 зазначається 4-значний код одержувача.

Відповідно до статті 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Статтею 24 Статуту передбачено, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Відповідно до статті 122 Статуту залізниць України, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту.

Згідно з пунктом 5.5. Правил оформлення перевізних документів, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Як вбачається із графи 4 та 5 у накладній №40909749 та накладній №40908014, відправником невірно вказано адресу одержувача та код одержувача. Факт невірного зазначення адреси одержувача та коду одержувача у вказаних накладних підтверджується актом загальної форми №261 від 27.04.2019р., що є підставою для покладення на відповідача відповідальності шляхом застосування господарських санкцій.

Статтею 118 Статуту залізниць України встановлено, що за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Згідно частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як вбачається із накладної №40909749 та накладної №40908014 розмір провізної плати становить по 4148,80 грн. З врахуванням наведених положень, позивач правомірно нараховано штраф в розмірі 41480,00 грн.

Щодо заперечень наведених відповідачем у відзиві на позовну заяву суд зазначає таке.

У пункті 6.2. Рекомендацій президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008 р. №04-5/225 роз`яснено, що у застосуванні статей 118 та 122 Статуту слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв`язку з цим збитки.

Збитки (додаткові витрати, якщо вони є), завдані залізниці через допущені відправником порушення, зазначені у статтях 118 та 122 Статуту, підлягають відшкодуванню відправником незалежно від сплати ним штрафу, оскільки згідно зі статтею 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Враховуючи наведене, твердження відповідача про те, що ніяких збитків чи додаткових витрат у зв`язку з неправильним зазначенням адреси одержувача та коду одержувача позивач не поніс в даному випадку не може бути підставою для відмови у позові про стягнення з відповідача штрафу.

Щодо твердження відповідача про те, що відповідно до статті 43 Статуту залізниць України вантажовідправник має право змінити зазначеного у накладній вантажоодержувача без зміни станції призначення суд зазначає таке.

Так, частиною 1 статті 43 Статуту передбачено, що вантажовідправник має право змінити зазначеного у накладній вантажоодержувача без зміни станції призначення.

Однак, частиною 2 статті 43 Статуту встановлено, що заява про зміну вантажоодержувача подається начальнику станції відправлення з доданням вантажної квитанції. У разі неможливості подання вантажної квитанції відправник подає копію письмового або телеграфного повідомлення на адресу першого вантажоодержувача про таку зміну.

Відповідачем до відзиву на позовну заяву долучено копію листа б/н від 28.04.2019р., адресатом в якому зазначений начальник станції Ладижин Одеської залізниці Ільченко Д.М., в якому Акціонерне товариство ДТЕК Західенерго просить відправити телеграму на станцію Кам`янське Придніпровської залізниці для того, щоб змінити та вважати вірним отримувача, а саме: ТзОВ «Лемтранс» по накладних №40909749 та №40908014, зазначаючи при цьому код: 0136 та адресу: 03150, місто Київ, вулиця Антоновича, 46-46а.

Однак, докази подання разом із вказаною заявою вантажної квитанції чи копії письмового або телеграфного повідомлення на адресу першого вантажоодержувача про таку зміну, як цього вимагає частина 2 статті 43 Статуту залізниць України, в матеріалах справи відсутні.

При цьому в матеріалах справи відсутні також і докази, які б могли підтвердити сам факт подання вказаної заяви від 28.04.2019р. на ім`я начальника станції відправлення, в якій відповідач просить вважати вірним отримувача ТзОВ «Лемтранс».

Таким чином в суду немає достатніх підстав вважати, що телеграма від 28.04.2019р. станції Ладижин Одеської залізниці була надіслана на адресу станції Кам`янська Придніпровської залізниці саме на виконання розпорядження відправника в порядку статті 43 Статуту залізниць України, а не як відповідь на телеграму №40 від 27.04.2019р. зі станції призначення (Кам`янське).

Щодо твердження відповідача про те, що акт загальної форми від 27.04.2019р. містить посилання на телеграму №40 від 27.04.2019р., яка надіслана о 22:00 год., суд зазначає, що передача оператору телеграми для її відправлення на станцію Ладижин передує вчиненню оператором дій по відправці такої телеграми на станцію Ладижин, а відтак підстав вважати, що телеграма не була підготовлена та відправлена у ході складення акту загальної форми немає.

Разом з тим, суд зазначає, що складення цього акту з порушеннями судом не встановлено.

Щодо заяви відповідача про зменшення розміру штрафу до 4148,80 грн. суд зазначає таке.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зазначені норми законодавства ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

При цьому слід враховувати, що правила статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Суд враховує правову позицію, викладену в рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 р., про те, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін, беручи до уваги значний розмір штрафу, суд дійшов висновку про можливість зменшення його до трикратного розміру по кожній накладній.

При цьому, зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів (позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 01.08.2019р. у справі № 922/2932/18, від 08.10.2019р. у справі № 922/2930/18, від 08.10.2019р. у справі №923/142/19, від 09.10.2019р. у справі №904/4083/18).

У відзиві на позовну заяву, заявляючи про зменшення розміру штрафу, відповідач посилається на те, що Акціонерне товариство ДТЕК Західенерго в даний час перебуває у важкому фінансовому становищі, що зумовлене невідповідністю тарифів на виробництво електроенергії фактичним затратам та невчасними розрахунками за вироблену електричну енергію.

На підтвердження фінансового становища відповідачем долучено до матеріалів справи баланс (звіт про фінансовий стан) Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» станом на 30.09.2019р. з відображенням відповідних даних балансу підприємства на початок та на кінець звітного періоду.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що основним різновидом господарської діяльності відповідача є виробництво електричної енергії, а також торгівля електроенергією, тому господарська діяльність відповідача є суспільно необхідною та відіграє особливу соціальну роль.

Крім того, пунктом 6.4 роз`яснення Вищого господарського суду України № 04-5/601 від 29.05.2002 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" визначено, що виходячи з наведених норм, суди мають право при прийнятті рішення про стягнення штрафу зменшувати його розмір з урахуванням усіх конкретних обставин справи. Підстави та розмір зменшення стягуваного штрафу повинні бути мотивовані та обґрунтовані в рішенні суду.

Виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін, фінансове становище відповідача, статус відповідача, який має стратегічне значення для регіону, суд вважає за можливе застосувати частину 3 статті 551 Цивільного кодексу України та частину 1 статті 233 Господарського кодексу України та зменшити розмір штрафу з п`яти до трьох розмірів провізної плати по кожній накладній та стягнути з відповідача на користь позивача штраф в розмірі 24892,80 грн.

Таке зменшення розміру штрафу суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, не спростовані відповідачем та підлягають задоволенню частково. Зокрема суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 24892,80 грн. штрафу за неправильне зазначення коду та адреси одержувача.

Позивачем при поданні позовної заяви до Господарського суду Львівської області було сплачено судовий збір в розмірі 1921,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2171542 від 23.09.2019р.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, оскільки судом зменшено розмір штрафу, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено, у зв`язку з чим відповідно до вимог статті 129 ГПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236, 237, 238, 239, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства ДТЕК Західенерго (79026, місто Львів, вулиця Козельницька, будинок 15, ідентифікаційний код 23269555) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, місто Київ, вулиця Тверська, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» (адреса відокремленого підрозділу: 49602, Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 108, код ЄДРПОУ ВП: 40081237) штраф в розмірі 24892,80 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили, відповідно до статті 327 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 24.02.2020р./

Суддя Петрашко М.М.