ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

28.02.2020 Справа № 908/519/20

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі суду: судді Науменка А.О., розглянувши матеріали заяви вих. № 479 від 24.02.2020 про видачу судового наказу

заявника: Комунального підприємства «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7», ідентифікаційний код юридичної особи 05478717 (69032, м. Запоріжжя, пр. Металургів, 11)

до боржника: Товариства з обмеженою відповідальністю «Техніка та Сервіс», ідентифікаційний код юридичної особи 22131990 (69006, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 183-А)

за вимогою про стягнення суми 20552, 43 грн,

Без повідомлення(виклику)заявника і боржника

УСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7» звернулося до Господарського суду Запорізької області із заявою вих. № 479 від 24.02.2020 (вх. № 585/08-07/20 від 27.02.2020) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техніка та Сервіс» 20552, 43 грн.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу від 27.02.2020 здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/519/20 та визначено до розгляду судді Науменку А.О.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про наявність його заявнику невідомо.

Судовий наказ, відповідно до положень статті 232 ГПК України, є судовим рішенням.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.148 цього Кодексу. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

За змістом статті 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним в письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 154 ГПК України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судовогонаказу.

Суддя постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст. 152 ГПК України).

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

Згідно з п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо: заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Так, згідно з вимогами п. п. 4, 5 ч. 2, ч. 3 ст. 150 ГПК України у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. До заяви про видачу судового наказу, зокрема, додаються: копія договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Таким чином, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів.

Відповідно до ст.ст.76-78 ГПК України належними, допустимими та достовірними доказами є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 86 цього Кодексу суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, в також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зі змісту заяви, поданої Комунальним підприємством «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7» вбачається, що стягувач просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техніка та Сервіс» 20552, 43 грн, заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення № 1186/13 від 18.02.2005 зі сплати орендної плати в розмірі 30% на користь стягувача.

На підтвердження виникнення заборгованості стягувач надав копію відповідного договору оренди нежитлового приміщення № 1186/13 від 18.02.2005 з додатковими угодами до нього б/н від 01.06.2011, б/н від 01.10.2018, б/н від 01.10.2019 та розрахунок заборгованості.

Разом із цим, суд зазначає, що вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, не підтверджуються доданими до неї документами.

З розрахунку заборгованості на користь стягувача вбачається, що станом на 01.02.2020 за боржником обліковується заявлена до стягнення заборгованість в сумі 20552,43 грн. При цьому у розрахунку значиться про часткову сплату заборгованості, однак доказів сплати не надано. Посилання на відповідні платіжні документи у розрахунку та судовому наказі також не міститься.

Отже, із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу про стягнення суми грошової заборгованості.

Також суд зауважує, що надана стягувачем копія заяви з доданими до неї документами для надсилання боржнику не містить усіх додатків до заяви про видачу судового наказу, зокрема договору з додатковими угодами, правовстановлюючих документів стягувача.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що в задоволенні заяви про видачу судового наказу слід відмовити на підставі п. п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

За змістом ч. 1 ст. 153 цього Кодексу відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків.

У разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається (ч. 2 ст. 151 ГПК України).

Керуючись ст.ст. 147, 150, п. п. 1, 8 ч. 1 ст. 152, ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Комунальному підприємству «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7» у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техніка та Сервіс» 20552,43 грн.

Додаток: оригінал платіжного доручення № 631 від 21.02.2020 (#09) про сплату судового збору у розмірі 210,20 грн. (на 1 арк.), копія заяви стягувача про видачу судового наказу із доданими до неї документами, наданих для направлення боржникові в порядку, передбаченому ст. 156 ГПК України (на 3 аркушах).

Отримати інформацію по справі можливо на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: http://court.gov.ua/sud5009/.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її підписання в порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Ухвала підписана 28.02.2020.

Суддя А.О. Науменко