номер провадження справи 35/152/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2020 Справа № 908/3370/19

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: головуючий суддя Топчій О.А.,

за участю секретаря судового засідання Авраменко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарську справу

за позовом Концерну «Міські теплові мережі» (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, буд. 2-а)

до відповідача Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14)

про стягнення коштів

за участю представників сторін:

від позивача Гончаров В.І., довіреність №540/20-19 від 27.05.2019;

від відповідача Шульга Ю.О., довіреність № 20 від 01.01.2020.

СУТЬ СПОРУ:

03.12.2019 до Господарського суду Запорізької області звернувся позивач Концерн Міські теплові мережі з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго про стягнення пені у розмірі 160 455,46 грн, 3% річних у розмірі 4 811,49 грн та інфляційних втрат у розмірі 12 505,52 грн, нарахованих за порушення виконання грошового зобов`язання в рамках договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді для опалення №100322 від 01.10.2006.

03.12.2019 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справі присвоєно єдиний унікальний номер 908/3370/19, справу призначено для розгляду судді Топчій О.А.

Ухвалою суду від 09.12.2019 позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу для усунення недоліків позовної заяви вказаних в ухвалі.

13.12.2019 до Господарського суду Запорізької області надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 18.12.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №908/3370/19, присвоєно справі номер провадження 35/152/19. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 16.01.2020.

03.01.2020 від відповідача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 16.01.2020 постановлено справу № 908/3370/19 розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 30.01.2020 о 10 год. 45 хв.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 26.07.2018 у справі №908/1136/18, яке на брало законної сили 23.08.2018, стягнуто з відповідача на користь позивача 176 324,68 грн заборгованості на підставі договору №100322 від 01.10.2006. у зв`язку з тим, що борг станом на день подання позову відповідачем не сплачений, позивач на підставі п. 7.2.8 договору №100322 та закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» за період з 03.03.2019 по 31.08.2019 нарахував відповідачеві пеню в сумі 160 455,46 грн, а також на підставі ст. 265 ЦК України нарахував 12 505,52 грн інфляційних втрат та 4 811,49 грн 3 % річних.

30.01.2020 від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача 17 632,48 грн інфляційних втрат, 9 331,98 грн 3 % річних, а також 59 573,58 грн пені, розрахованої з обмеженням подвійною обліковою ставкою НБУ.

Заява не суперечить нормам ГПК України, судом прийнята до розгляду, розглядаються позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 17 632,48 грн інфляційних втрат, 9 331,98 грн 3 % річних, 59 573,58 грн пені.

В судовому засіданні 11.02.2020 представник позивача підтримав позовні вимоги.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві. В обґрунтування заперечень посилається на те, що при поданні позовної заяви про стягнення 3% річних та інфляційних втрат на суму, яка стягнута за рішенням суду від 26.07.2018 № 908/1136/18, позивач не врахував зміну строків сплати заборгованості з основного боргу, яка оформлена графіком, підписаним повноважним представниками сторін на загальну суму 9 061 310 грн. 06 коп. Даний графік був запропонований позивачем, підписаний відповідачем та направлений на адресу позивача разом з супровідним листом від 18.02.2019 вх. № 004-25/2395. Будь-яких заперечень щодо підписаного графіку від позивача на адресу відповідача не надходило. Листами Концерну МТМ від 17.05.2019 № 2019/17, від 30.07.2019 № 2997/08 позивач також підтверджує підписання графіку. Переговори щодо врегулювання питання погашення стягнутої заборгованості за договорами про купівлю-продаж теплової енергії в гарячій воді між ПАТ Запоріжжяобленерго та Концерном Міські теплові мережі тривали декілька місяців і сторони дійшли згоди щодо зміни строків оплати основного боргу на загальну суму 9 061 310,06 грн. на 3 роки, починаючи з квітня 2019 року по жовтень 2021 року. У графіку зазначені номери судових справ, за яким стягнуто основний борг з відповідача, зазначені розміри заборгованості згідно договору та відповідного рішення суду. Щодо кожного рішення суду та договору встановлений конкретний період погашення заборгованості. В листі позивача від 17.05.2019 також підтверджується, що погашення заборгованості згідно графіку починається з квітня 2019. Щодо заборгованості за договором № 100322 на загальну суму 176324,68 грн., яка стягнута судовим рішенням № 908/1136/18 - графіком погашення заборгованості встановлено, що погашення цієї заборгованості повинно настати лише в січні 2020 року та в червні 2021 року. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 254 ЦК України передбачає, що строк, який визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Отже, за умови не здійснення відповідачем оплати до 31.01.2020, прострочка першого платежу згідно графіку почнеться з 01.02.2020. За доводами відповідача, зазначений графік змінив строки виконання обов`язку з оплати заборгованості за спільною згодою сторін, оскільки відбулася заміна зобов`язання в частині строків його виконання, і після підписання графіку повинні виконуватися саме його положення. Підписаний графік погашення заборгованості за правовою природою є додатковим договором до договору № 100322, який укладений в письмовій формі, який підписаний уповноваженими представниками та яким змінені умови договору № 100322 в частині строків оплати за даним договором. Відповідач також зазначив, що безпідставним є стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки відповідач розраховує на перенесені строки оплати для здійснення поступового погашення заборгованості.

Позивач надав відповідь на відзив, зазначивши, що графік, на який посилається відповідач, хоча й підписаний сторонами, не встановлює будь-яких зобов`язань сторін. Даний графік відповідачем не виконується в будь-якому обсязі. Так, сума основного боргу встановлена до сплати рішенням Господарського суду Запорізької області у відповідно до графіку, однак жодних надходжень від відповідача не було. Відповідальність за порушення виконання зобов`язання за договором № 100322 встановлена в самому договорі. Жодної додаткової угоди, яка б встановлювала відмову позивача від своїх прав по договору між сторонами не укладалось. Визначення порядку і строку виконання рішення суду є прерогативою суду, який ухвалив рішення (ст.ст. 239, 331 ГПК України). Стягувач може скористатись своїм правом примусового стягнення або ж відкласти звернення до органів виконавчої державної служби. Позивач скористався своїм правом та звернувся до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ҐТУЮ у Запорізькій області із заявою про відкриття виконавчого провадження. 10.10.2019 Вознесенівським відділом державної виконавчої служби винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідачем 22.01.2020 подано заперечення на відповідь на відзив, в якому викладено заперечення, аналогічні відзиву.

11.02.2020 відповідач надав відзив на заву про зменшення позивних вимог, в якому зазначив, що підписаний графік згідно ст. 604 ЦК України є новацією. Підписаний графік змінив строки виконання обов`язку з оплати заборгованості за спільною згодою сторін. Таким чином відбулася заміна (новація) зобов`язання в частині строків його виконання, а тому після підписання графіку повинні виконуватися саме його положення. При даній новації припиняється одна юридична підстава, натомість виникає інша, нова юридична підстава, у чому і полягає зміст новації. Новою юридичною підставою в нашому випадку є підписаний між сторонами графік погашення заборгованості, та припинення зобов`язання щодо строків оплати заборгованості на підставі п. 8.1 договору саме щодо вказаної суми заборгованості (176 324, 68 грн.) (даний правовий висновок стосовно графіку погашення встановлений рішенням суду від 10.01.2020 по справі 908/2595/19).

Новацію характеризують наступні ознаки:

- це двосторонній правочин - (наявність листування, яке передувало підписанню графіка та підписаний графік дає підстави вважати, що згідно чинного законодавства даний графік є додатковим договором до договору №100322).

- нове зобов`язання повинно пов`язувати тих самих сторін, що і первісне (графік погашення укладений між тими самими сторонами, що і договір №100322)

- наявність взаємної згоди сторін щодо припинення дії попереднього зобов`язання та щодо умов нового зобов`язання (графік погашення заборгованості, який знаходиться в матеріалах справи підписаний обома сторонами, також лист Позивача від 17.08.2018 свідчить про намір Позивача на укладання даного договору про зміну строків погашення заборгованосі, подальші листи Відповідача також свідчать про згоду на укладання даного договору, Листами Концерну «МТМ» від 17.05.2019 №2019/17, від 30.07.2019 №2997/08 Позивач також підтверджує визнання нових строків оплати заборгованості, в графіку передбачені нові терміни погашення, які і є умовами нового зобов`язання)

- наявність умови про припинення попереднього зобов`язання (зазначення в графіку конкретних судових рішень, номерів договорів та нових строків оплати заборгованості за даними договорами і свідчить про припинення попереднього зобов`язання щодо оплати, яке випливає з договору №100322);

- виникнення між тими ж особами нового зобов`язання, яке, як правило, містить умову про інший предмет чи спосіб виконання (в графіку передбачено встановлення іншого способу виконання договірних відносин, а саме передбачені нові інші строки оплати заборгованості у розмірі 176 324,68 грн. за договором №100322, відбулася заміна зобов`язання в частині строків його виконання, після підписання графіку повинні виконуватися саме його положення.

Підписаний графік погашення заборгованості с таким, що породжує правові наслідки та застосовується до правовідносин сторін за договором №100322 щодо оплати наявної заборгованості у розмірі 176 324,68 грн. (яка стягнута за рішенням суду по справі №908/1136/18), оскільки Позивач підписуючи графік самостійно за власною згодою погодив нові строки оплати.

Також у відзиві на заяву про зменшення позовних вимог відповідачем викладено клопотання про зменшення розміру пені до 50 %.

Розгляд справи відповідно до вимог ст. 222 ГПК України здійснювався за допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме програмно - апаратного комплексу «Акорд».

В судому засіданні 11.02.2020 судом, в порядку ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення, судом оголошено, що повний текст рішення буде складено протягом 10 днів.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

УСТАНОВИВ:

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Згідно статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність здійснюється суб`єктами господарювання, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

01.10.2006 між Концерном Міські теплові мережі в особі директора філії Концерну Міські теплові мережі Ленінського району (теплопостачальна організація, позивач у справі) та Відкритим акціонерним товариством Запоріжжяобленерго (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Запоріжжяобленерго, споживач, відповідач) укладений договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 100322 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді споживачу, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та в порядку, встановленими умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід`ємними частинами.

Відповідач плату за надані послуги по постачанню теплової енергії з жовтня 2016 по березень 2017 та з жовтня 2017 по квітень 2018 в розмірі 176324,68 грн. не здійснив, в результаті чого у нього виникла заборгованість.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 26.07.2018 у справі № 908/1136/18 позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» основний борг в розмірі 176324 грн 68 коп., пеню в розмірі 7177 грн 43 коп., 3 % річних в розмірі 3191 грн 24 коп., інфляційні втрати в розмірі 12810 грн 20 коп.

Рішення в апеляційному порядку не оскаржено та 23.08.2018 набрало законної сили.

У зв`язку з тим, що на день подання даної позовної заяви Концерном Міські теплові мережі, рішення Господарського суду Запорізької області № 908/1136/18 не виконане відповідачем, позивачем нараховано відповідачу 59 573,58 грн пені, 17 632,48 грн інфляційних втрат, 9 331,98 грн 3% річних.

Згідно положень ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішень суду.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 1 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який право чин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За приписами ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, ст. 525 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За умовами ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Обставини виконання сторонами умов договору стали предметом дослідження господарським судом Запорізької області у справі № 908/1116/18.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, факт порушення з боку відповідача зобов`язань щодо оплати вартості отриманої від позивача теплової енергії на загальну суму 176 324,68 грн у визначений договором строк остаточно встановлено рішенням господарського суду від 26.07.2018 у справі № 908/1136/18.

В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Під належним виконанням зобов`язання розуміють виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобов`язань. Якщо учасники зобов`язання порушують хоч би одну з умов його належного виконання, зобов`язання не припиняється, а трансформується (змінюється), оскільки в такому разі на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки у вигляді відшкодування збитків, сплати неустойки тощо. Виконання таких додаткових обов`язків, як правило, не звільняє боржника від виконання зобов`язання в натурі. Лише після того, як сторони здійснять усі дії, що випливають із зобов`язання, воно вважатиметься припиненим. Виконання, яке припиняє зобов`язання, має бути належним чином оформлене (підтверджене).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов`язання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 ЦК України.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 17 632,48 грн інфляційних витрат та 9 331,98 грн 3 % річних.

Відповідно до ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Таким чином, заявляючи вимогу щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних, позивач правомірно скористався наданим йому законодавством правом.

Три відсотки річних - це спосіб захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, в якому зазначено, що при застосуванні індексу інфляції потрібно мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, тому умовно необхідно вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з врахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Оскільки заборгованість за договором боржником не сплачено, тому нарахування позивачем сум 3% річних та інфляційних втрат від знецінення грошових коштів є правомірним.

Такого ж висновку дійшов Верховний суд України в ухвалі від 12.03.2009 у справі № 6-9743сво08, в якій зазначено, що саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Доводи відповідача відносно неправильного визначення позивачем періоду нарахування 3% річних та інфляційних втрат суд не приймає о уваги, оскільки, з огляду на приписи ст. 599 ЦК України, за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Доказів виконання рішення суду у справі № 908/1136/18 та грошового зобов`язання ані в добровільному, ані в примусовому порядку суду не надано.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство за заявлений позивачем період, судом встановлено, що розрахунок позивача є правильним, складеним відповідно до вимог чинного законодавства, вимоги про стягнення інфляційних втрат задовольняються судом повністю.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 59 573,58 грн, розраховану із застосуванням обмеженням подвійною обліковою ставкою НБУ, що діяла в період прострочення.

Відповідно до п. 7.2.8 Договору передбачено, що у разі несплати або несвоєчасної оплати споживачем за теплову енергію відповідно до терміну, встановленого у пункті 6.3 цього договору, з наступного дня після закінчення терміну сплати споживачу нараховується пеня у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу (але не більше суми обумовленої чинним законодавством) за кожен день прострочення по день фактичної оплати.

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з положеннями ст.ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню, в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Перевіривши правильність нарахування пені, судом встановлено, що розрахунок виконано вірно, відтак стягненню підлягає пеня в сумі 59 573,58 грн.

В той же час, судом враховано заявлене відповідачем клопотання про зменшення розміру пені на 50%.

Обґрунтовуючи дане клопотання, відповідач посилається на те, що на даний час останній знаходиться у вкрай тяжкому фінансовому стані у зв`язку з наявною багатомільйонної заборгованості з податкового боргу. Станом на 15.11.2019 у відповідача наявний податковий борг, який становить 1,053 млрд. грн. Окрім першочергової виплати податкового боргу товариство має щомісячно проводити виплату інших обов`язкових платежів, зокрема, таких як оплата за: сировину та матеріали; паливо для автотранспорту та його утримання; закупівлю лічильників, оренду приміщень, охорону праці; витрати на зв`язок тощо. Сума мінімально необхідних платежів ПАТ Запоріжжяобленерго (лікарняні, відрядження, ПДВ, комісійний збір банкам, комунальні платежі тощо) в межах, передбаченою структурою тарифів з 01.10.2019 року складає 170 464 тис. грн. на місяць. Також, на рахунках ПАТ Запоріжжяобленерго відсутні грошові кошти, відповідач не може розраховувати на кошти, що надходять на його рахунки, оскільки на ці рахунки постановою від 22.09.2017 № 53254372 накладено арешт. Станом на 18.11.2019 кредиторська заборгованість ПАТ Запоріжжяобленерго за роботи, послуги, ТМЦ (без врахування заборгованості за електроенергію та штрафних санкцій ДП Енергоринок) становить 118,71 млн. грн. Станом на 01.07.2019 дебіторська заборгованість становила: - 1 693,8 млн. грн. - споживачів за електроенергію, відпущену до 01.01.2019, у тому числі найбільші боржники: ТОВ ЗТМК - 778,2 млн. грн., ПАТ ЗЗФ - 414,9 млн. грн., ДП Кремнійполімер - 172 млн. грн., Запорізьке ДП Радіоприлад - 30, 8 млн. грн., ТОВ Завод напівпровідників - 20, 9 млн. грн., ДП Доркомунгосп - 27, 1 млн. грн. Недостатність обігових коштів виникла в наслідок: вилучення з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання товариства коштів за спожиту електроенергію в погашення реструктуризованої заборгованості в ДП Енергоринок термін сплати якої не настав; несвоєчасної та неповної сплати зобов`язань з послуг розподілу електричної енергії. Станом на 01.11.2019 заборгованість ТОВ Запоріжжяенергопостачання становить 80,7 млн. грн. та ДПЗД Укрінтеренерго - 17,9 млн. грн. Станом на 31.10.2019 загальний розмір заборгованості відповідача перед ДП Енергоринок становить 412,4 млн. грн. Відповідач, зі свого боку, приймає всі можливі заходи по недопущенню неналежного виконання договірних зобов`язань споживачів, оскільки здійснює всі можливі заходи спрямовані на погашення заборгованості, зокрема направляє претензії, звертається до суду з позовними заявами про стягнення заборгованості, здійснює обмеження або припинення електропостачання, бо повне відключення деяких споживачів може призвести до соціальної та технологічної катастрофи на території всієї Запорізької області. Основною причиною зростання дебіторської заборгованості відповідача визначає падіння рівня платоспроможності споживачів. Отже, ступінь виконання зобов`язання відповідача перед ДП Енергоринок знаходиться в прямій залежності від ступеню виконання зобов`язання споживачів перед відповідачем. Таким чином, наявна дебіторська заборгованість не тільки не приносить прибутку, але і поставила відповідача у скрутне становище при здійсненні розрахунків з іншими підприємствами.

Одним із джерел інформації, які об`єктивно відображають майнове і фінансове становище підприємства і використовуються для аналізу господарської діяльності підприємства є: баланс підприємства (ф.1) та звіт про фінансові результати (ф.2), з яких вбачається збиток підприємства. Також, критичний фінансово-господарський стан, на думку відповідача, підтверджується висновком судового експерта, наданого в рамках проведеного економічного дослідження №282 від 17.05.2018. За наслідками експертного дослідження, мотивованим висновком судового експерта встановлено, що станом на 31.12.2017 основні економічні показники (ліквідність, платоспроможність, рентабельність) характеризують фінансовий стан ПАТ Запоріжжяобленерго ознаками критичної неплатоспроможності, фінансової нестабільності та потенційного банкрутства. Велика частка дебіторської заборгованості в загальній структурі активів знижує ліквідність і фінансову стійкість підприємства та підвищує ризик фінансових збитків підприємства. ПАТ Запоріжжяобленерго не може погасити свої короткострокові зобов`язання та не має резервів для розширення діяльності, чистий фінансовий результат Товариства за 2017 є збиток (копія висновку № 282 від 17.05.2018).

Крім того, у зв`язку з тяжким фінансовим станом споживачів юридичних осіб, ПАТ Запоріжжяобленерго змушене укладати договори про реструктуризацію заборгованості, що по суті є перенесенням термінів оплати за спожиту електричну енергію.

ПАТ Запоріжжяобленерго є підприємством державного сектору економіки та включено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 р. № 83. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.01.2019 № 36-р. ПАТ Запоріжжяобленерго включено до переліку об`єктів великої приватизації державної власності.

На сьогоднішній день у ПАТ Запоріжжяобленерго відсутні кошти для фінансування в необхідному обсязі першочергових та обов`язкових витрат товариства, таких як податковий борг, проведення поточних ремонтів мереж, тому задоволення судом у повному обсязі вимоги позивача щодо стягнення пені призведе до появи додаткового фінансового тягаря на підприємство.

Заявлена до стягнення сума пені не відповідає наслідкам здійсненого відповідачем правопорушення і позивачем не надано суду жодних документів в підтвердження понесених ним збитків та інших негативних наслідків, які настали для нього через несвоєчасну оплату теплової енергії, та зважаючи на неможливість відповідача самостійно впливати на своєчасність розрахунків споживачів, та приймаючи до уваги майновий стан відповідача та погашення заборгованості за Договором №600277 в повному обсязі останній звернувся до суду з клопотанням про зменшення розміру пені до 2000 грн.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але і інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України також передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та наявність інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, при цьому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Дослідивши надані відповідачем докази, заслухавши думку представника позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання відповідача та зменшення заявленої суми пені на 50%, відтак стягненню з відповідача підлягає пеня у сумі 29 786,79 грн.

Твердження відповідача про те, що підписаний між сторонами графік погашення згідно ст.ст. 203, 207 Цивільного кодексу України є укладеним додатковим договором до договору № 100322 у письмовій формі, яким визначені нові строки оплати заборгованості та підлягає виконанню обома сторонами, не приймаються судом, враховуючи наступне.

Графік погашення заборгованості ПАТ Запоріжжяобленерго перед концерну Міські теплові мережі, на який посилається відповідач, як на узгодження сторонами нового строку виконання зобов`язання щодо сплати заборгованості, не є новим правочином (новацією) або додатком до договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 100322 від 01.10.2006.

Статтею 604 ЦК України унормовано порядок припинення зобов`язання за домовленістю сторін. Так, зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). Новація не допускається щодо зобов`язань про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, про сплату аліментів та в інших випадках, встановлених законом. Новація припиняє додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором.

Отже, одним із способів припинення зобов`язання за домовленістю сторін є новація зобов`язання або заміна первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами.

Новацію характеризують наступні ознаки: наявність взаємної згоди сторін щодо припинення дії попереднього зобов`язання та щодо умов нового зобов`язання; наявність умови про припинення попереднього зобов`язання; припинення всіх додаткових зобов`язань; виникнення між тими ж особами нового зобов`язання, яке, як правило, містить умову про інший предмет чи спосіб виконання. Так, наприклад, ст. 1053 ЦК встановлює, що за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням.

Головним критерієм розмежування новації та відступного (ст. 600 ЦК) є мета та наслідки укладення угоди про припинення зобов`язання. Так, метою та наслідками відступного є припинення зобов`язання та всіх відносин між сторонами. У випадку новації сторони шляхом заміни предмета чи способу виконання зобов`язання припиняють його і створюють нове.

За загальним правилом підписання договору про новацію припиняє не тільки основне зобов`язання, але й інші додаткові зобов`язання, пов`язані із основним (застава, зокрема, іпотека, порука, гарантія тощо). Причому таке припинення має місце автоматично, незалежно від вказівки на це в договорі. А для того щоб залишити додаткове зобов`язання чинним, сторони мають прямо зазначити про це в договорі про новацію або погодити це будь-яким іншим чином.

Аналіз наданого графіку погашення заборгованості не свідчить про укладання сторонами нового правочину, оскільки він не укладений аналогічно формі договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, як то вимагає діюче законодавство.

Доказів узгодження сторонами припинення або зміни умов договору №100322 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.10.2006 суду не надано.

Тобто на момент звернення позивача з позовом до суду господарські правовідносини щодо надання позивачем послуг з теплопостачання на об`єкт відповідача регулюються нормами чинного законодавства та умовами договору № 100322 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.10.2006.

Суд зауважує, що графік погашення заборгованості по суті є лише відстроченням виконання встановленого судом боргу та не породжує для сторін нових прав та обов`язків, як на то вказує відповідач.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у встановлений строк.

Відповідно до чинного законодавства України, позовні заяви повинні подаватись до суду в разі порушення відповідачем законних прав та інтересів позивача. Тобто, подання позовної заяви є способом захисту порушених прав та законних інтересів правомірної сторони.

В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Під належним виконанням зобов`язання розуміють виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобов`язань. Якщо учасники зобов`язання порушують хоч би одну з умов його належного виконання, зобов`язання не припиняється, а трансформується (змінюється), оскільки в такому разі на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки у вигляді відшкодування збитків, сплати неустойки тощо. Виконання таких додаткових обов`язків, як правило, не звільняє боржника від виконання зобов`язання в натурі. Лише після того, як сторони здійснять усі дії, що випливають із зобов`язання, воно вважатиметься припиненим. Виконання, яке припиняє зобов`язання, має бути належним чином оформлене (підтверджене).

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Заперечення відповідача спростовуються матеріалами справи та вищевикладеним.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейского суду з прав людини від 19.03.1997 р. (п. 40) по справі Горнсбі поти Греції зазначено: …Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні Гарантії, що надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним і не передбачив при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію.

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).

Згідно до статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності,та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є: обов`язковість судового рішення ст.2 ч.3 п.7 ГПК України.

Відповідно до статті 96 частина 2 Цивільного кодексу України юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном.

Позивачем доведено у повному обсязі, а відповідачем не спростовано обґрунтованість заявлених позовних вимог.

З урахуванням наведеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заснованими на законі та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 86, 202, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14; ) на користь Концерну Міські теплові мережі (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, буд. 2-а; ) пеню у розмірі 29786,79 грн. (двадцять дев`ять тисяч сімсот вісімдесят шість гривень 79 коп.), інфляційні збитки у розмірі 17632,48 грн. (сімнадцять тисяч шістсот тридцять дві гривні 48 коп.), 3% річних у розмірі 9327,22 грн. (дев`ять тисяч триста двадцять сім гривень 22 коп.) та судовий збір у розмірі 1921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня 00 коп.).

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Запорізької області протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26 лютого 2020 року.

Суддя О.А. Топчій