ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2020 р. Справа№ 910/8617/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

секретар судового засідання Нікітенко А.В.

за участю представників:

від позивача: представник Березова І.Г. довіреність № 40 від 02.01.2020;

представник Цвілій І.В. довіреність № 314 від 10.01.2020;

від відповідача: керівник Рубіс В.П.;

розглянувши апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор-8"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2019

у справі № 910/8617/19 (суддя Бондаренко Г.П.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор-8"

про стягнення 86 057,84 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор-8" (далі - відповідач) про стягнення 86 057,84 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням зобов`язання відповідачем щодо оплати отриманих послуг за договором на водопостачання та водовідведення № 00825/4-08 від 09.07.2002. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача 57 125,92 грн. основної заборгованості за договором; 18 712,62 грн. інфляційних витрат; 4 453,73 грн. 3% річних; 5 712,59 грн. штрафу. Позивач також просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.10.2019 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" до Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор-8" про стягнення 86 057,84 грн. задоволено частково. Стягнуто з Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор-8" на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" 54 785,28 грн. основного боргу, 16 781,01 грн. інфляційних втрат, 4 261,30 грн. 3% річних та судовий збір у розмірі 1 692,64 грн. В решті позовних вимог щодо стягнення суми основної заборгованості у розмірі 2 340,62 грн., інфляційних нарахувань у розмірі 1 984,61 грн., 3% річних у розмірі 192,43 грн. та пені у розмірі 5 712,59 грн. відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням місцевого господарського суду, Житлово-будівельний кооператив "Індикатор-8" звернувся до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2019 у справі № 910/8617/19 та прийняти нове про повну відмову Розрахунковому департаменту ПрАТ "АК "Київводоканал" у заявлених позовних вимогах до ЖБК "Індикатор-8" у справі № 910/8617/19. Винести судове рішення, яким стягнути з позивача на користь відповідача вартість сплаченого судового збору.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, послуга водовідведення гарячої води не передбачена ніякими договорами, чи іншими правовими документами, між відповідачем та позивачем договірних стосунків за цією послугою ніколи не було і угоди не узгоджувались.

Скаржник вважає, що нарахування позивача зроблені на підставі даних КП "Київтеплоенерго" або КП ГІОЦ КМДА є довільним, методологія розподілу - хибною, не відповідає здоровому глузду, суперечить чинному законодавству України, тому не можуть бути прийняті до уваги.

Скаржник зазначає, що у п. 3.13 Правил встановлено, що обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку, або в порядку, обумовленому договором, тобто, позивач повинен проводити розрахунок за надану послугу з КП "Київтеплоенерго", а не з відповідачем.

Відповідно до витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2019 апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор-8" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2019 у справі № 910/8617/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Ткаченко Б.О.

Північний апеляційний господарський суд, визнав подані матеріали достатніми для відкриття апеляційного провадження. Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час постановлення ухвали до суду не надійшло.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор-8" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2019 у справі № 910/8617/19, призначено до розгляду апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор - 8" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2019 у справі № 910/8617/19 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

16.12.2019 від позивача через відділ канцелярії суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

20.12.2019 на адресу Північного апеляційного господарського суду від представника ЖБК "Індикатор-8" надійшло клопотання про розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 24.12.2019, у зв`язку із перебуванням судді Ткаченка Б.О. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до витягу із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.12.2019 справу № 910/8617/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.12.2019 прийнято матеріали справи № 910/8617/19 за апеляційною скаргою Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор-8" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2019 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Сулім В.В. Задоволено клопотання Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор-8" про розгляд справи № 910/8617/19 у відкритому судовому засіданні з викликом сторін. Призначено апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор-8" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2019 у справі № 910/8617/19 до розгляду у судовому засіданні 30.01.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2020 клопотання ЖБК "Індикатор-8" подані 02.12.2019, 19.12.2019, 20.12.2019, 02.01.2020, 16.01.2020 та 29.01.2020 задоволено частково. Залучено Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, м. Київ, пл. Івана Франка, 5) до участі у справі № 910/8617/19 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Зобов`язано позивача у строк не пізніше двох днів з дня прийняття даної ухвали суду направити третій особі копії позовної заяви з додатками, а відповідача - апеляційну скаргу з додатками, докази такого направлення надати суду. Запропоновано третій особі - Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" в десятиденний термін з дня отримання даної ухвали надати суду письмові пояснення по справі. Відкладено розгляд апеляційної скарги Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор-8" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2019 у справі № 910/8617/19 на 19.02.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2020 клопотання ЖБК "Індикатор-8" подані 10.02.2020, 13.02.2020 та 19.02.2020 залишено без розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні 19.02.2020 просив рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2019 у справі № 910/8617/19 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення, з підстав, викладених, зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник відповідача у судовому засіданні 19.02.2020 просив рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2019 у справі № 910/8617/19 скасувати, вимоги апеляційної скарги задовольнити.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, доводи відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, встановила наступне.

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з приймання стічних вод через приєднані мережі в розмірі 57 125,90 грн., інфляційних втрат в розмірі 18 765,62 грн., трьох відсотків річних в розмірі 4 453,73 грн., штрафу в розмірі 5 712,59 грн.; судового збору.

08.07.2019 відповідачем до Господарського суду міста Києва подано заяву про застосування строку позовної давності.

Як вбачається із матеріалів справи, 09.07.2002 між Відкритим акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» та відповідачем укладено договір № 00825/4-08 на послуги водопостачання та водовідведення.

На підставі наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву від 20.07.2001 № 359 Державне комунальне об`єднання "Київводоканал" було перетворено у Відкрите акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал".

Із Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи № 768385 вбачається, що Відкрите акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" ідентифікаційний код 03327664 було перетворене на Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" ідентифікаційний код 03327664, яке в подальшому, перейменовано у Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал".

Відповідно до п. 1.1 договору позивач, за договором постачальник, зобов`язується надавати відповідачу, за договором абоненту, послуги з постачання питної води та водовідведення, а відповідач зобов`язується розраховуватися за вищезазначені послуги згідно умов договору та Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 №65, які втратили чинність 18.10.2008, у зв`язку із введенням в дію Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190 (далі - Правила користування), Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затвердженими наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 за №37 (далі - Правила приймання), а також дотримуватись норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим договором.

Відповідно до п 2.2 договору відповідач сплачує вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством. У разі зміни тарифів сплата послуг відповідачем здійснюється за новим тарифом з часу його введення в дію без внесення змін до цього договору.

Згідно з пунктом 2.3 договору відповідач в кінці кожного місяця направляє до позивача свого повноважного представника з письмовою інформацією, згідно з Додатком № 1 до даного договору, щодо об`єму спожитих ним послуг з водопостачання (водовідведення) за останній місяць для проведення звірки розрахунків з позивачем та підписання відповідного акту.

Кількість води, що подається позивачем та використовується відповідачем, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих позивачем. Зняття показників водолічильника здійснюється, як правило, щомісячно представником позивача спільно з представником відповідача. Для абонентів із стабільним об`ємом водоспоживання (або незначним коливанням), зняття показників може здійснюватись один раз на квартал (п. 3.1 договору).

За приписами п. 3.4 договору відповідач розраховується за надані послуги у порядку, встановленими органами виконавчої влади у п`ятиденний термін з дня представлення позивачем платіжних документів до банківської установи.

У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг відповідач зобов`язаний у 5-ти денний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи, направити повноважного представника з обгрунтовуючими документами для проведення звірки даних та підписання відповідного акту в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані позивача вважаються прийнятими відповідачем (п. 3.5 договору ).

Відповідно до п. 3.7 договору щомісячно позивач виставляє платіжну вимогу за надані послуги згідно цього договору. Оплата проводиться шляхом зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача.

Згідно з пунктом 7.1 договору даний договір є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту його підписання сторонами.

За приписами пункту 7.2 договору він може бути розірваний за згодою сторін. Договір може бути розірвано у судовому порядку на вимогу однієї із сторін у разі порушення другою стороною договірних зобов`язань. Сторона, що бажає розірвати договір, має письмово попередити про це другу сторону за один місяць. Цей договір може бути розірвано при умові обов`язкового погашення абонентом заборгованості за надані послуги.

Відповідно до п. 12.17 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України № 65 від 01.07.1994, розрахунки за воду, яка відпускається для централізованого гарячого водопостачання, та за відповідний обсяг стічних вод здійснюються з підприємствами, які споживають воду; порядок взаємовідносин встановлюється Водоканалом.

18.10.2008, у зв`язку з набуттям чинності Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190 (далі - Правила № 190) втратили чинність Правила користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджені наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 № 65.

Пунктами 3.1, 3.7 Правил № 190 встановлено, що розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюється на основі показів засобів обліку; розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору.

Як вказує позивач у позовній заяві, позивачем за період з 01.06.2016 по 31.01.2018 відповідачеві було надано послуг на загальну суму 79 464,69 грн., що підтверджується актами про зняття показників лічильників (приладів обліку), погодженими та підписаними відповідачем, які є первинними документами й підтверджують факт надання послуг та їх об`єми, розшифровками рахунків відповідача, в яких вказані об`єми спожитих послуг, тарифи, за якими проводилися нарахування та вартість наданих послуг, довідками з банків, які підтверджують надсилання на адресу відповідача дебетових повідомлень.

Однак, за отримані послуги сплачено частково, на суму у розмірі 22 338,79 грн., в результаті чого, як стверджує позивач у позовній заяві, у відповідача виникла заборгованість в розмірі 57 125,90 грн.

Позивач, починаючи з липня 2014 року здійснює нарахування питної холодної води, для виготовлення гарячої води Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго») на підставі Договору про надання послуг з централізованого постачання питної холодної води, що призначена, для виробництва послуг з централізованого постачання гарячої води №12477/5-01 від 07.08.2014.

Як зазначено позивачем, на виконання пункту 2.2 вищезазначеного договору ним та ПАТ «Київенерго» були здійснені зняття показання лічильників води щомісячно по графіку зняття показань, погодженому між сторонами, по кожному вузлу обліку, виключно представником сторони-1 у присутності сторони-2 із складанням відповідних двосторонніх актів про зняття показань лічильника води (по одному для кожної сторони).

Зазначений спосіб обліку відведення гарячої води повністю відповідає умовам п. 3.1 договору. Прилад обліку, що встановлений в центральному тепловому пункті належать позивачу та ним зареєстрований.

Крім того, відповідно до п. 3.1 Методичних рекомендацій щодо розподілу між окремими системами гарячого водопостачання будинків, будинками і спорудами послуги з централізованого постачання гарячої води, виробленої на центральних теплових пунктах, та обліку стоків після використання гарячої води, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства Україні №213 від 06.07.2010, розрахунок виробника послуг з централізованого постачання гарячої води (далі - ЦПГВ) з водопостачальною організацією доцільно проводити за об`єми холодної води, визначені за показами лічильника води, встановленого на відгалуженні трубопроводу холодної води перед водопідігрівачем гарячого водопостачання (далі - ГВП) в центральному тепловому пункті (далі - ЦТП).

Згідно до п. 6.2 зазначених Методичних рекомендацій кількість стоків від системи приготування послуг з ЦПГВ в ЦТП дорівнює витратам та втратам гарячої води в ЦТП.

Таким чином, визначення обсягу стоків гарячої води відповідно до показників приладу обліку встановленого в центральному тепловому пункті, відповідає умовам договору між сторонами на послуги з водопостачання та водовідведення та зазначеним вище Методичним рекомендаціям.

Також слід зазначити, що згідно із п. 3.3 договору № 00825/4-09 кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначаються за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно із показниками водолічильника та інших способів визначення об`ємів стоків, що потрапляють у міську каналізацію у відповідності з п. 21.2 Правил.

Тобто, твердження відповідача про неправомірність врахування обсягів стічних вод від використання гарячої води є безпідставним та необґрунтованим.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем про незгоду щодо кількості отриманих з 01.06.2016 по 31.01.2018 послуг не повідомляв, свого представника з обґрунтовуючими документами, відповідно до п. 3.5 договору № 00825/4-08, для проведення звіряння розрахунків та підписання акту не направляв. Тому, в силу положень п. 3.5 договору № 00825/4-08, кількість та вартість наданих позивачем з 01.06.2016 по 31.01.2018 послуг з водовідведення вважаються прийнятими відповідачем.

Також слід зазначити, що згідно із п. 3.1 договору № 00825/4-08 зняття показань водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником позивача спільно з представником відповідача, тобто, присутність представника відповідача при знятті показань лічильника є правом, яким останній не скористався.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позивачем доведено обсяг та вартість надання послуг щодо прийняття стоків як холодної води, так і гарячої води.

Відповідно ст.526 ЦК України та ч.1 ст.193 ГК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.4 договору № 00825/4-08 сторони погодили умову про те, що відповідач розраховується за послуги водопостачання та водовідведення у п`ятиденний термін з дня представлення позивачем платіжних документів до банківської установи.

Враховуючи матеріали справи, колегія суддів апеляційного господарського суду також погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позивачем належним чином виконано умови п. 3.6 Договору та направлено до банківської установи відповідача у спірний період платіжні документи на оплату послуг з водовідведення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 № 2189-VІІІ споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Пунктом 3.7 Правил № 190 встановлено, що розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору.

Отже, враховуючи норму ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України, п. 3.7 Правил № 190, у відповідача, як споживача послуг за договором № 00825/4-08, був обов`язок оплачувати послуги щомісячно, тобто, за спожиті послуги у поточному місяці - не пізніше кінця місяця, наступного за звітним.

Відповідачем доказів оплати послуг з водовідведення суду не надано, наявність заборгованості в розмірі 57 125,90 грн. не спростовано, в зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 00825/4-08 у розмірі 57 125,90 грн. є доведеною матеріалами справи та є такою, що відповідає вимогам ст.ст. 193 ГК України, 526 ЦК України та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Слід зазначити, що надання послуг із приймання стічних вод (у тому числі, гарячого водопостачання) регулюється умовами укладеного сторонами договору № 00825/4-08, а вартість таких послуг підлягає оплаті абонентом (яким є відповідач) на користь водоканалу (позивача).

Зазначена правова позиція відповідає судовій практиці (постанови Вищого господарського суду України від 26.01.2016 у справі № 910/19808/15, від 19.03.2014 у справі № 910/13220/13, від 17.04.2014 у справі № 910/13142/13).

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що 13.12.2017 між позивачем (далі - виконавець) та відповідачем (далі - управитель) укладено договір про співпрацю виконавця послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) з управителем під час надання послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та приймання стічних вод (з використанням внутрішньобудинокових мереж) № 863/1198-08, відповідно до умов якого управитель зобов`язується забезпечити належні умови для передачі (транзиту) питної води внутрішньобудинковими мережами та скид стічних вод через внутрішньобудинкові мережі, що знаходяться у його власності або на його балансі, при наданні послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та приймання стічних вод у систему каналізації м. Києва їх виконавцем у житлових будинках, зазначені у переліку (дислокації), який є невід`ємною частиною цього договору (Додаток №1). Управитель зобов`язаний забезпечити виконавця інформацією щодо кількості мешканців та поквартального переліку фізичних осіб, що мають оформити договору на послуги водопостачання та водовідведення за встановленою формою, а також інформацію щодо нежитлових приміщень в житлових будинках із зазначенням орендарів та/або власників цих приміщень , нежитлових будівель, що знаходяться у нього на балансі (в управлінні).

Згідно з п.4.1 договору зобов`язання сторін за цим договором виконуються сторонами на безоплатній основі.

Інші зобов`язання сторін, що виконуються на оплатній основі, регулюються окремим (и) договором (договорами) (п. 4.2 договору).

У пунктах 6.1, 6.2 договору передбачено, що він набирає чинності з 01.02.2018 і діє протягом 2018 року. У разі коли за місяць до закінчення дії цього договору жодною із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду, цей договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік.

Апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що існування договору про співпрацю виконавця послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) з управителем під час надання послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та приймання стічних вод (з використанням внутрішньобудинокових мереж) № 863/1198-08 від 13.12.2017 не відміняє дії договору, який став підставою позовних вимог в даній справі.

За приписами статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, як вбачається із першої вимоги-доручення №21067048 від 21.06.2016 на суму 2 340,62 грн. відповідач мав здійснити платіж у строк до 29.06.2016, то відповідно перебіг строку позовної давності розпочався з 30.06.2016 та спливає 01.07.2019 включно.

Як вбачається із матеріалів справи, позовну заяву подано позивачем 02.07.2019, про що свідчить відмітка канцелярії суду про прийняття позовної заяви, тобто з пропуском встановленого строку позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду про те, що вимога про стягнення заборгованості за першою вимогою-дорученням від 21.06.2016 на суму 2 340,62 грн. є такою, що заявлена з пропуском строку позовної давності, у зв`язку із чим позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Натомість заборгованість розмірі 54 785,28 грн., є такою, що заявлена в межах строку позовної давності.

Згідно із ч. 2 ст. 193, ч. 1. ст. 216 ГК України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

В ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що за безпідставну відмову оплатити направлений рахунок, відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 10% від суми, яку відмовився оплатити.

Оскільки відповідач допустив порушення строків оплати товару, йому на підставі наведених вище норм чинного законодавства та п. 4.1 договору № 00825/4-08 нараховано та заявлено до стягнення штраф у розмірі 5 712,59 грн.

Як встановлено п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Враховуючи те, що відповідач останню вимогу-доручення № 24017066 від 24.01.2018 на суму 4 858,18 грн. мав виконати у строк до 29.01.2018 включно, а з самою позовною завою позивач звернувся до суду 02.07.2019, тому колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу у розмірі 10% від суми, яку відповідач відмовився платити, належить відмовити, оскільки вказана позовна вимога заявлена позивачем із пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вже зазначалось, позивачем пропущено строк позовної давності про стягнення за вимогою-дорученням № 21067048 від 21.06.2016 на суму 2 340,62 грн., у зв`язку із чим інфляційні нарахування та 3% річних на цю частину заборгованості не здійснюються, оскільки застосовується загальний строк позовної давності.

Щодо позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних заявлених у межах позовної давності, колегія суддів апеляційного господарського суду, здійснивши власний розрахунок, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції та вважає суми інфляційних втрат у розмірі 16 781,01 грн. та 3% річних у розмірі 4 261,30 грн. правильними та такими, що підлягають стягненню з відповідача.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, за період, вказаний у позовній заяві, відповідач не надавав позивачу інформації щодо стоків гарячої води, не направляв представника для проведення звірки розрахунків з позивачем та підписання акту звірки відповідно до п. 3.5 договору, у зв`язку із чим обсяг спожитих послуг за вказаний період вважається прийнятим відповідачем за даними позивача.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду вказує на те, що позивач є єдиним підприємством, яке має технічну можливість здійснювати приймання каналізаційних стоків, тому позивач має виключне право отримувати плату за надання даного виду послуг. Дане право підтверджується не лише договором між сторонами та можливістю фактично ці послуги надавати, а й законодавчо закріплено у Правилах приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду від 19.02.2002 № 37, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 26.04.2002 за № 403/6691, відповідно до яких позивач цілодобово приймає від відповідача каналізаційні стоки.

Як вже зазначалось, відповідно до п. 2.3 договору відповідач в кінці кожного місяця направляє до позивача свого повноважного представника з письмовою інформацією, відповідно з додатком № 1 даного договору, щодо об`єму спожитих ним послуг з водопостачання (водовідведення), за останній місяць, для проведення звірки розрахунків з позивачем та підписання відповідного акту. Інформація повинна бути надана у такому розрізі: заборгованість мешканців, на власні потреби, орендарів і суд абонентів, що фінансуються з районного і міського бюджетів, інших орендарів і субабонентів, за холодну воду для приготування гарячої води, субсидії ветеранам ВВВ, пільги учасникам ліквідації ЧАЕС, різницю в тарифах, а згідно із п. 3.5 договору у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг відповідач зобов`язаний у 5-ти денний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи, направити повноважного представника з обгрунтовуючими документами для проведення звірки даних та підписання відповідного акту в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані позивача вважаються прийнятими відповідачем.

Тобто, відповідач, незважаючи на погоджені умови договору, не скористався своїм правом та не направляв до позивача свого повноважного представника з письмовою інформацією, відповідно з додатком № 1 даного договору, щодо об`єму спожитих ним послуг з водопостачання (водовідведення), за останній місяць, для проведення звірки розрахунків з позивачем та підписання відповідного акту та не надавав заперечень щодо кількості або вартості отриманих послуг.

Також у матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до позивача, відповідно до п.п. 2.3, 3.5, саме за спірний період.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Однак, скаржник, заперечуючи кількість стічних вод гарячої води, зазначену позивачем, не вказав свої дані про кількість стічних вод гарячої води та не навів обґрунтованих підстав невиконання зобов`язання щодо здійснення вчасно та у повному обсязі розрахунків згідно із вказаним договором.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Порівняльні реєстри, надані відповідачем, не є належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України.

З огляду на вищевикладене, правові підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2019 у справі 910/8617/19 та для задоволення апеляційної скарги Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор-8", відсутні.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Скаржником у апеляційній скарзі не наведено порушень норм процесуального права, передбачених ч. 3 ст. 277 ГПК України, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 25.10.2019 у справі № 910/8617/19.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги - Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор-8", згідно із ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор - 8" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2019 у справі № 910/8617/19 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Житлово-будівельний кооператив "Індикатор - 8".

4. Справу № 910/8617/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім