РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.02.2020Справа № 910/5182/19

Суддя Господарського суду міста Києва ДЖАРТИ В. В., за участі секретаря судового засідання Рєпкіної Ю. Є., розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлантіс",

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес",

про стягнення страхового відшкодування в розмірі 17 695,76 грн (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 24.06.2019),

Представники учасників процесу згідно протоколу від 12.02.2020,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Атлантіс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" про стягнення сплаченого страхового відшкодування в розмірі 41 827,29 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу, як власнику транспортного засобу "Hyundai Accent", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було завдано майнову шкоду. Оскільки, за твердженнями позивача, відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля "Renault Magnum", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , водієм якого скоєно ДТП, застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Брокбізнес", позивач вказує, що обов`язок з відшкодування шкоди в розмірі 41 827,29 грн покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2019 по справі № 910/5182/19 позовну заяву прийнято до розгляду відкрито провадження у справі для розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання). Встановлено строки для надання суду відзиву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив.

06.05.2019 до канцелярію суду від Моторного (транспортного) страхового бюро надійшла довідка про поліс серії АК №8947727.

07.05.2019 відповідачем подано до канцелярії суду відзив на позовну заяву, в якому Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Брокбізнес" проти задоволення позову заперечує, а також клопотання про призначення по справі автотоварознавчої експертизи.

16.05.2019 до канцелярії суду позивачем подано клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2019 вирішено здійснювати розгляд справи №910/5182/19 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 13.06.2019.

13.06.2019 підготовче судове засідання було відкладено на 26.06.2019.

24.06.2019 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, яка обґрунтована тим, що позивачем було здійснено перерахунок заявленої до стягнення суми.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.06.2019 призначено судову авто товарознавчу експертизу проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, зобов`язано сторін вчинити дії, оплату витрат по проведенню судової експертизи покласти на відповідача у справі. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Матеріали справи направлено до експертної установи для проведення експертизи.

08.08.2018 до канцелярії суду надійшло клопотання експерта та матеріали справи № 910/5182/19.

Клопотання експерта було призначено до розгляду в судовому засіданні на 06.09.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.09.2019 було поновлено провадження у справі.

За результатами судового засідання 06.09.2019 суд ухвалив клопотання судового експерта про надання матеріалів, необхідних для проведення автотоварознавчої експертизи задовольнити частково, зобов`язати позивача та відповідача надати суду документи відповідно до навекденого в ухвалі переліку, надати дозвіл на проведення експертизи у термін понад два місяці та зупинити провадження в справі № 910/5182/19 на час проведення експертизи. Матеріали справи повернуто до експертної установи для проведення експертизи.

12.12.2019 до суду надійшов висновок експерта та матеріали справи.

Ухвалою від 20.12.2019 суд викликав представників позивача та відповідача для проведення підготовчого засідання у справі на 15.01.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2020 провадження у справі поновлено.

У судове засідання 15.01.2020 прибули представники сторін та надали пояснення.

Представник позивача підтримав подану заяву про зменшення позовних відповідно до якої просить стягнути з відповідача 17 695,76 грн страхового відшкодування.

Суд встановив, що подана позивачем заява відповідає вимогам процесуального законодавства та підлягає задоволенню, подальший розгляд справи здійснюється з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, а саме, щодо стягнення 17 695,76 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/5182/19 до судового розгляду по суті на 12.02.2020.

10.02.2020 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про призначення по справі повторної судової експертизи.

11.02.2020 від відповідача до канцелярії суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності його представника.

12.02.2020 позивачем подано клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із неможливості явки у судове засідання представника позивача.

У судове засідання 12.02.2020 представники сторін не з`явились.

Під час судового засідання 12.02.2020 судом було розглянуто клопотання позивача про перенесення судового засідання та відмовлено у його задоволенні, оскільки із поданого клопотання не вбачається жодних доказів на підтвердження об`єктивної неможливості представника позивача з поважних причин прибути у судове засідання.

Крім того, суд, розглянувши клопотання позивача про призначення повторної судової експертизи, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на наступне:

Заявлене позивачем клопотання мотивоване тим, що розмір матеріальної шкоди, розрахований у висновку №29620/19-54 від 26.11.2019 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, є меншим ніж розмір, який було визначено у висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 06.11.2018, складеного судовим експертом Мазурек А.А. на замовлення позивача.

Відповідно до частини 2 статті 107 ГПК України за наявності сумнівів у правильності висновку експерта (необґрунтованість, суперечність з іншими матеріалами справи тощо) за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи суд може призначити повторну експертизу, доручивши її проведення іншим експертам.

При цьому вирішення питання про призначення експертизи, відповідно до пункту 8 частини 2 статті 182 ГПК України, має здійснюватись на стадії підготовчого провадження у справі.

Водночас, суд зазначає, що позивач звернувся до суду із відповідним клопотанням вже на стадії розгляду справи по суті. Разом з тим, будь-яких відомостей щодо поважності причин нез`явлення даного клопотання на стадії підготовчого провадження, у відповідності до статті 207 ГПК України, заявником також не вказано.

За таких обставин, суд відхиляє клопотання позивача про призначення по справі повторної судової експертизи.

Відповідно статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України "Про страхування"). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України "Про страхування"). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 Цивільного кодексу України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України "Про страхування". До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Предметом позову є вимога про відшкодування 17 695,76 грн майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Учасники справи згідно з її матеріалами мають декілька зобов`язань :

1) договірне зобов`язання між страховою компанією і потерпілим - за договором добровільного майнового страхування;

2) деліктне зобов`язання між потерпілим та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди;

3) договірне зобов`язання між відповідачем і винною особою - за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

За приписами статті 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.10.2018 о 13 год. 00 хв. в місті Дніпро по вулиці Березинська, 68 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Renault Magnum", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортного засобу "Hyundai Accent", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Атлантіс" та знаходився під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Дорожньо-транспортна пригода відбулась з огляду на порушення водієм транспортного засобу "Renault Magnum", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 пунктів 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України. Вину вказаного водія у скоєнні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального Кодексу України, встановлено постановою Індустріального районного суду міста Дніпро у справі №202/6658/18 (провадження №3/202/3331/2018).

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 06.11.2018, складеного судовим експертом Мазурек А . А . на замовлення позивача, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Hyundai Accent", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 87 761,57 грн.

Крім того, відповідно до акту виконаних робіт № НОМЕР_3 від 12.01.2019 вартість ремонту автомобіля "Hyundai Accent", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 становила 81 778,00 грн.

Крім того, до відзиву на позовну заяву Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Брокбізнес" також додано висновок експертного автотоварознавчого дослідження №89/18 від 24.10.2018 про оцінку транспортного засобу, складений судовим експертом Різниченко В.Д., відповідно до якого ринкова вартість вказаного транспортного засобу на дату складання оцінки з урахуванням пошкоджень становить 41 950,71 грн.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлюють певні умови для визначення розміру шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а саме: відшкодовується оцінена шкода, розмір шкоди обмежується лімітом відповідальності, встановленим в полісі (пункту 22.1 статті 22 Закону); розмір шкоди обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону); розмір шкоди зменшується на суму франшизи, встановленої в полісі (статті 9, 12 Закону). Крім того, страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу (пункти 32.4., 32.7. статті 32 Закону).

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що позивач звертався до відповідача із заявою про настання страхового випадку просив здійснити виплату страхового відшкодування потерпілій особі в 81 778,00 грн.

Відповідно до платіжних доручень № 6535 від 22.11.2018 на суму 36 777,22 грн та № 9119 від 11.02.2019 на суму 3 173,49 грн відповідачем було виплачено позивачу страхове відшкодування в загальному розмірі 39 950,71 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач, як страховик особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний відшкодувати суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, розмір якої становить 59 646,47 грн, а тому Товариство з обмеженою відповідальністю "Атлантіс" звернувся до суду з позовом про стягнення недоплаченого відповідачем страхового відшкодування в розмірі 17 695,76 грн відповідно до встановлених Полісом №АК/8947727 лімітів відшкодування по майну та франшизи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Положення статті 22 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в положеннях статті 1166 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" закріплено обов`язковість укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності (полісу) юридичними та фізичними особами, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Згідно з частинами 1, 4 статті 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Як вказувалося вище, вина водія транспортного засобу "Renault Magnum", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 встановлена постановою Індустріального районного суду міста Дніпро у справі №202/6658/18 (провадження №3/202/3331/2018).

Позивач, в обґрунтування підстав звернення з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" посилається на те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Renault Magnum", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди 07.10.2018, була застрахована відповідачем згідно полісу №АК/8947727 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Наразі, відповідно до наявної в матеріалах справи довідки Моторного (транспортного) страхового бюро України щодо полісу №АК/8947727 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпеченим Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Брокбізнес" транспортним засобом є "Renault Magnum", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Вказаний поліс діяв станом на дату дорожньо-транспортної пригоди - 07.10.2018, ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну - 100 000,00 грн, франшиза - 2 000,00 грн.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи наявні достатні доказами страхування цивільно-правової відповідальності власника (водія) транспортного засобу "Renault Magnum", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 саме відповідачем.

Нормами статті 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Враховуючи те, що винна у дорожньо-транспортній пригоді особа має поліс страхування цивільно-правової відповідальності, то відповідно до статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Абзацом 2 пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Так як цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Renault Magnum", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди 07.10.2018 була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Брокбізнес" за полісом №АК/8947727 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов`язок відшкодувати шкоду замість винуватця у заподіянні такої шкоди несе страховик (відповідач) в межах встановлених лімітів відповідальності та за вирахуванням франшизи.

Як вже було зазначено, з метою визначення дійсного розміру відновлювального ремонту транспортного засобу "Hyundai Accent" державний номерний знак НОМЕР_1 за наслідками пошкоджень під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 07.10.2018, Господарським судом міста Києва було призначено у справі № 910/5182/19 судову експертизу.

За наслідками проведення судової експертизи Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз складено висновок №29620/19-54 від 26.11.2019, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Hyundai Accent" державний номерний знак НОМЕР_1 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу станом на 07.10.2018 та з урахуванням акту виконаних робіт № АСГ0000056 від 12.01.2019 складала 40 584,21 грн.

Таким чином, відповідач повинен виплатити позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 38 584,21 (в межах лімітів відповідальності та за вирахуванням франшизи, встановлених полісом №АК/8947727).

Отже, приймаючи до уваги, що відповідно до наявних в матеріалах справи платіжних доручень №6535 від 22.11.2018 на суму 36 777,22 грн та №9119 від 11.02.2019 на суму 3 173,49 грн, відповідачем було виплачено позивачу страхове відшкодування в загальному розмірі 39 950,71 грн, звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлантіс" з розглядуваним позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" про стягнення недоплаченого страхового відшкодування на розмірі 17 695,76 грн (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 24.06.2019) є безпідставним та необґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 3 частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії".). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів відповідача та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статтею 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018р. Верховного суду по справі №910/13407/17.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статті 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевказані обставини, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлантіс" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" про стягнення недоплаченого страхового відшкодування на розмірі 17 695,76 грн (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 24.06.2019) задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, беручи до уваги висновки суду про відмову у задоволенні позову, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 232, 236 - 242, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлантіс" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" про стягнення страхового відшкодування на розмірі 17 695,76 грн (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 24.06.2019) - відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов`язані з розглядом позову, покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Атлантіс".

Рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 24.02.2020.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ