ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2020 р. Справа№ 915/243/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Демидової А.М.

Владимиренко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Фесенко І.В., Кеба О.В.

від відповідача: Чуб Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравто Конверсія"

на рішення господарського суду міста Києва від 23.08.2019 (повний текст складено 29.08.2019)

у справі № 915/243/19 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Державного підприємства "Миколаївський бронетанковий завод",

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравто Конверсія",

про стягнення 659 842,62 грн.

ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог та заперечень

В лютому 2019 року Державне підприємство «Миколаївський бронетанковий завод» звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравто Конверсія» неустойки у розмірі 659 842,62 грн, з яких:

- 157 277, 76 грн. пені за прострочення поставки товару за Специфікацією №5 за період з 16.02.2018 по 22.04.2018;

- 362 675, 67 грн. штрафу за прострочення поставки товару за Специфікацією № 5 (7 % від вартості товару);

- 139 889,19 грн. пені за прострочення поставки товару за Специфікацією №6 за період з 19.06.2018 по 14.08.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки № 119 від 07.03.2017.

Відповідач у поданому відзиві проти позову заперечив, мотивуючи тим, що з боку позивача мало місце прострочення кредитора. Також у відзиві відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 20.02.2019 матеріали позовної заяви передано до господарського суду міста Києва за підсудністю.

Фактичні обставини, встановлені місцевим та апеляційним судами

07.03.2017 між Державним підприємством «Миколаївський бронетанковий завод» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укравто Конверсія» (постачальник) було укладено договір поставки № 119 (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, передбачених цим договором, поставити покупцю комплектуючі, запчастини, прилади (далі - товар), асортимент, комплектність, кількість та вартість якого зазначається в Специфікаціях, що є додатком до цього договору, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити поставлений товар в порядку та строки, передбачені даним договором.

Відповідно до п. 3.3 договору товар поставляється в наступні строки: 10 календарних днів з моменту оплати покупцем вартості товару (в тому числі частково), якщо інший строк не визначений сторонами в Специфікації.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що поставка товару здійснюється за цінами, які визначені у Специфікаціях і включають всі податки, збори й інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, пакування, маркування й інші видатки постачальника, пов`язані з поставкою товару.

Згідно з п. 4.4 договору ціна договору становить сумарну вартість отриманого товару згідно специфікацій протягом періоду дії цього договору.

Відповідно до п. 5.1 договору визначено, що оплата покупцем товару здійснюється за відповідним рахунком постачальника в національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у даному договорі (якщо постачальник не повідомить реквізитів іншого рахунка).

Згідно з п. 5.2 договору оплата по даному договору здійснюється наступним чином: передоплата у розмірі 50 % від суми специфікації здійснюється покупцем протягом 3-х банківських днів від дати отримання рахунку постачальника на оплату; остаточний розрахунок за поставлений товар здійснюється покупцем не пізніше 5-ти календарних днів від дати поставки товару. Порядок оплати може бути уточнений сторонами при підписанні специфікації на поставку наступної партії товару в частині визначення процентного співвідношення передоплати до розміру остаточного розрахунку.

Пунктом 7.3 договору встановлено, у випадку порушення погоджених строків та/або обсягів поставки, недопоставки товару, поставки некомплектного, неякісного товару постачальник сплачує покупцеві пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, від суми заборгованості.

Додатковими угодами № 1 від 21.03.2017, № 2 від 27.12.2017 були внесені зміни до договору в частині вимог до якості товару та супровідних документів, а також встановлено, що договір набирає чинності з дати його підписання та діє до 31.12.2018; закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення зобов`язань (у тому числі гарантійних) за даним договором.

18.01.2018 сторони підписали Специфікацію №5 до договору, умовами якої узгодили поставку такого товару: двигун з коробкою передач LHD TYP 2855A.6 (без компресора кондиціонера) лівий - 1 шт., двигун з коробкою передач LHD TYP 2855A.6 (з компресором кондиціонера) лівий - 2 шт., двигун з коробкою передач LHD TYP 2855A.6 (без компресора кондиціонера) правий - 3 шт. загальною вартістю 5 181 080, 94 грн.

18.01.2018 сторони підписали Специфікацію № 6 до договору, умовами якої узгодили поставку товару: двигун з коробкою передач LHD TYP 2855A.6 (без компресора кондиціонера) лівий - 3 шт., двигун з коробкою передач LHD TYP 2855A.6 (без компресора кондиціонера) правий - 3 шт., всього вартістю 5 181 080, 94 грн.

Відповідно до Специфікацій № 5 та № 6 сторони погодили такий термін поставки: постачальник передає товар покупцеві протягом 14 днів після сплати 80% відсотків вартості цієї Специфікації.

Згідно з Специфікаціями № 5 та № 6 сторони погодили наступні умови оплати: покупець сплачує передоплату в розмірі 80 % вартості цієї Специфікації протягом 5 банківських днів на підставі рахунку фактури з моменту підписання Специфікації, решту 20 % від суми даної Специфікації покупець сплачує протягом 5 банківських днів з моменту прийняття товару покупцем, та надання документів згідно п. 3.4 договору, а також документів про проходження товару через кордон.

01.02.2018 позивач на підставі виставлених відповідачем рахунків на оплату № 3 від 18.01.2018 та № 4 від 18.01.2018 сплатив відповідачу передоплату у розмірі 80 % вартості Специфікацій № 5 та № 6 у загальній сумі 8 289 729, 56 грн., що підтверджується наявними у справі копіями платіжних доручень № 572 від 01.02.2018 на суму 4 144 864, 78 грн. та № 573 від 01.02.2018 на суму 4 144 864, 78 грн.

Короткий зміст рішення місцевого суду

Рішенням господарського суду Києва від 23.08.2019 у справі №915/243/19 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравто Конверсія" на користь Державного підприємства "Миколаївський бронетанковий завод" неустойки у розмірі 659 842 грн. 62 коп. та судовий збір у розмірі 9 897 грн. 64 коп.

Рішення обґрунтоване тим, що відповідач у встановлений договором строк свого обов`язку з поставки товару належним чином не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 ЦК України), і він вважається такими, що прострочив (ст. 612 ЦК України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Укравто Конверсія" подало до Північного господарського суду апеляційну скаргу, у якій просить скасувати повністю рішення господарського суду міста Києва від 23.08.2019 у даній справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що терміни поставки були прострочені з вини позивача, оскільки відповідно до Специфікацій №№ 5 та 6 були вказані невірні каталожні номери певних агрегатів, які мають бути встановлені на двигуни, а працівники позивача затягували процес погодження вірних каталожних номерів.

Крім того, відповідач стверджує, що невчасна поставки товарів по Специфікації № 5 відбулася з вини позивача, який не приймав товар та вимагав заміни на товар з іншими каталожними номерами.

Заперечення на апеляційну скаргу

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її задоволення, мотивуючи тим, що судом першої інстанції надано оцінку вказаним доводам відповідача. Крім того, відповідні обставини встановлені у справі №910/10939/18.

Надходження апеляційної скарги та її розгляд апеляційним судом

Відповідач звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду міста Києва від 23.08.2019 у справі № 915/243/19.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2019 апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Укравто Конверсія" на рішення господарського суду міста Києва від 23.08.2019 у справі №915/243/19 залишено без руху; надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Укравто Конверсія" строк десять днів з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: надати обґрунтовану заяву про поновлення строку та докази сплати судового збору в сумі 14 846, 46 грн. у встановленому порядку.

09.12.2019 на адресу Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравто Конверсія" надійшла заява про усунення недоліків (згідно з описом вкладення до цінного листа надіслана на адресу Північного апеляційного господарського суду 05.12.2019) відповідно до вищезазначеної ухвали суду, до якої додано платіжне доручення № 38825 від 05.12.2019 про сплату судового збору у розмірі 14 846,46 грн. та клопотання про продовження строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 відкрито апеляційне провадження у справі № 915/243/19, розгляд апеляційної скарги призначено на 22.01.2020.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2020, у зв`язку з перебуванням судді Корсака В.А. у відпустці, матеріали даної справи передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Демидова А.М., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2020 в зазначеному складі колегії суддів апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравто Конверсія" на рішення господарського суду міста Києва від 23.08.2019 у справі №915/243/19 прийнято до свого провадження; задоволено клопотання Державного підприємства "Миколаївський бронетанковий завод" про проведення засідання в режимі відеоконференції; розгляд справи призначено на 22.01.2020.

У судовому засіданні 22.01.2020 оголошено перерву до 05.02.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2020 в зазначеному складі колегії суддів розгляд справи за клопотанням скаржника відкладено на 25.02.2020.

В судовому засіданні 25.02.2020 представник скаржника та його директор підтримали апеляційну скаргу і просили суд скасувати рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні 25.02.2020 представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги і просив суд залишити її без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

Застосоване законодавство

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами договір за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм Параграфа 3 Глави 54 ЦК України та Параграфа 1 Глави 30 ГК України.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 712 ЦК України також регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями у ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Позиція апеляційного суду

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки № 119 від 07.03.2017, на виконання якого відповідач зобов`язався поставити позивачу відповідно до:

- Специфікації № 5 до договору - двигун з коробкою передач LHD TYP 2855A.6 (без компресора кондиціонера) лівий - 1 шт., двигун з коробкою передач LHD TYP 2855A.6 (з компресором кондиціонера) лівий - 2 шт., двигун з коробкою передач LHD TYP 2855A.6 (без компресора кондиціонера) правий - 3 шт. загальною вартістю 5181080,94 грн;

- Специфікації № 6 до договору - двигун з коробкою передач LHD TYP 2855A.6 (без компресора кондиціонера) лівий - 3 шт., двигун з коробкою передач LHD TYP 2855A.6 (без компресора кондиціонера) правий - 3 шт., всього вартістю 5181080,94 грн.

Також встановлено, що відповідно до Специфікацій № 5 та № 6 від 18.01.2018 сторони погодили, постачальник передає товар покупцеві протягом 14 днів після сплати 80 % відсотків вартості цієї Специфікації.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.02.2018 позивач на підставі виставлених відповідачем рахунків на оплату №3 від 18.01.2018 та № 4 від 18.01.2018 сплатив відповідачу передоплату у розмірі 80 % вартості Специфікацій № 5 та № 6 у загальній сумі 8 289 729, 56 грн., що підтверджується наявними у справі копіями платіжних доручень № 572 від 01.02.2018 на суму 4 144 864,78 грн. та № 573 від 01.02.2018 на суму 4 144 864,78 грн.

Зазначений у Специфікації № 5 до договору товар було поставлено відповідачем лише 23.04.2018, тобто з порушенням встановленого для цього строку поставки, що підтверджується видатковою накладною № 13 від 23.04.2018.

Зобов`язань з поставки товару, визначеного у Специфікації № 6 від 18.01.2018, відповідач не виконав взагалі. Доказів приймання-передачі товару постачальником покупцю, підписання видаткових накладних/актів приймання товару, надання оригіналів супровідних документів відповідно до умов розділу 3 Договору та Специфікації № 6 матеріали справи не містять.

Невиконання відповідачем договірних зобов`язань за Специфікацією № 6 відповідачем не заперечується.

Факт того, що товар за Специфікацією № 6 від 18.01.2018 у встановлений договором строк відповідачем не поставлено, встановлено також рішенням господарського суду міста Києва від 10.01.2019 у справі № 910/10939/18, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.08.2019 та постановою Верховного Суду від 12.12.2019.

У зв`язку з прострочкою поставки товару позивач на підставі п.7.3. договору нарахував до стягнення з відповідача 157 277, 76 грн. пені за прострочення поставки товару за Специфікацією № 5 за період з 16.02.2018 по 22.04.2018, 139 889, 19 грн. пені за прострочення поставки товару за Специфікацією №6 за період з 19.06.2018 по 14.08.2018, та на підставі ч.2 ст. 231 ГК України - 362 675, 67 грн. штрафу за прострочення поставки товару за Специфікацією № 5 (7 % від вартості товару).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого суду про правомірність стягнення з відповідача нарахованих позивачем пені та штрафу у заявленому позивачем розмірі.

Апеляційний суд відхиляє доводи відповідача, що недотримання строків поставки спричинене діями позивача, оскільки такі обставини не підтверджені належними засобами доказування.

У відзиві на позовну заяву позивач просив застосувати наслідки спливу позовної давності щодо заявлених позивачем вимог.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як вірно встановлено місцевим судом, відповідач зобов`язаний був здійснити поставку обумовленого договором товару у строк до 15.02.2018 включно. В рамках даної справи позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача неустойки за прострочення поставки за відповідним договором. Відтак, строк позовної давності щодо заявлених позивачем вимог спливає 16.02.2019.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

З даним позовом до господарського суду Миколаївської області позивач звернувся 15.02.2019 (тобто в межах встановленого п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України строку). В свою чергу, ухвалою господарського суду Миколаївської області від 20.02.2019 позовну заяву передано за підсудністю до господарського суду міста Києва.

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заява відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної даності є безпідставною та задоволенню не підлягає з огляду на те, що подання позову з недодержанням правил підсудності справ перериває перебіг позовної давності з дня такого подання, оскільки процесуальним законом передбачено надсилання господарським судом матеріалів справи з позовною заявою за встановленою підсудністю.

Відповідач під час перегляду цієї справи у суді апеляційної інстанції встановлені місцевим господарським судом обставини не спростував і відповідних доказів суду не надав.

Доводи скаржника про те, що причиною прострочення поставки товару було затягування позивачем погодження та надання вірних каталожних номерів продукції, відхиляються судовою колегією, виходячи з такого.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення боржника або кредитора.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Загальним наслідком прострочення кредитора є зменшення відповідальності боржника за невиконання зобов`язання (ст. 616 ЦК України). Тобто, в такому випадку боржник не буде вважатися таким, що прострочив, та не буде нести за це відповідальність до моменту вчинення кредитором передбачених договором, законодавством або звичаями ділового обороту необхідних дій (ст. 612 ЦК України).

До матеріалів справи залучено Специфікації №№ 5 та 6 від 18.01.2018, які є додатками до договору поставки № 119 від 07.03.2017, з яких вбачається, що ці документи підписані уповноваженими представниками сторін без зауважень та застережень, їх підписи скріплені печатками (а.с.36-37).

Таким чином, скаржник був ознайомлений та погодився з умовами та позиціями, які зазначені у вказаних документах, в т.ч. з каталожними номерами.

Скаржником не надано доказів, які зумовили прострочення поставки товару з вини позивача.

Отже, в діях позивача відсутнє прострочення кредитора, про що йдеться в ст. 613 ЦК України.

Колегією також відхиляються посилання в апеляційній скарзі на постачання позивачу запчастин до двигунів, оскільки відповідно до Специфікацій №№ 5, 6 відповідач мав передати у власність позивачу (покупцю) саме двигуни, а не їх комплектуючі.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що місцевим господарським судом не відображено у мотивувальній частині оскаржуваного рішення всіх доводів відповідача та підстав їх відхилення є неспроможним, оскільки аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії), від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Водночас вимога п. 1 ст. 6 названої Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Висновки апеляційного суду

Згідно зі ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 23.08.2019 у справі № 915/243/19 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравто Конверсія" має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі ст. 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравто Конверсія" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 23.08.2019 у справі №915/243/19 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення господарського суду міста Києва від 23.08.2019 у справі № 915/243/19.

4. Матеріали справи № 915/243/19 повернути господарському суду міста Києва.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 27.02.2020.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді А.М. Демидова

С.В. Владимиренко