ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2020 р. м. Київ Справа № 911/3069/19

Суддя Конюх О.В., при секретарі судового засідання Кулаковій С.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро", м. Обухів Київської області,

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Сіренко", м. Біла Церква Київської області

про стягнення 261668,14 грн.

без виклику представників учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

11.12.2019 позивач товариство з обмеженою відповідальністю "Спектр Агро", м. Обухів (далі по тексту ТОВ «Спектр-Агро») звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 10.12.2019 №1012/158 до відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Сіренко", м. Біла Церква (далі по тексту ТОВ «Сіренко»), в якому просить суд стягнути з відповідача 261 668,14. заборгованості за договором поставки №Мк-19/222-КВ від 22.08.2019, з яких 206386,85 грн. основного боргу, 11 351,99 грн. відсотків за користування товарним кредитом на підставі п. 2.6 Договору, 1 227,01 грн. пені (за період з 03.12.2019 по 10.12.2019), 1 424,92 грн. 36% річних (за період з 03.12.2019 по 10.12.2019), 41277,37 грн. штрафу та просить суд покласти на відповідача відшкодування судових витрат.

Ухвалою суду від 13.12.2019 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №911/3069/19, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи). Цією ж ухвалою постановлено, що відповідач має право подати відзив протягом 15 днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі, встановлено позивачу строк для подачі відповіді на відзив протягом 5 днів з дня отримання відзиву, встановлено відповідачу строк для подачі заперечень на відповідь на відзив протягом 5 днів з дня отримання відповіді.

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч.ч. 1-2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

27.12.2019 від ТОВ "Спектр Агро" до господарського суду Київської області надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи, зокрема, доказів на обгрунтування розміру судових витрат на правничу допомогу 52 914,91 грн.

Відповідно до частини 3 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Як свідчить залучене до матеріалів справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач копію ухвали від 13.12.2019 про відкриття провадження отримав 10.01.2020.

29.01.2020 від представника відповідача до суду надійшла заява про ознайомлення, копіювання, фотографування матеріалів справи.

Разом із тим, станом на 17.02.2020 відповідач відзив на позов та витребувані судом документи не подав, не заявив клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, представник відповідача не з`явився до приміщення суду для здійснення ознайомлення з матеріалами справи відповідно до власної заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута по суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для ухвалення обгрунтованого рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, суд

УСТАНОВИВ:

відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів. Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

22.08.2019 між ТОВ "Спектр-Агро" (постачальник) та ТОВ "Сіренко" (покупець) укладено договір поставки №Мк-19/222-КВ, відповідно до умов якого:

- в строки, визначені договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість, сплативши за нього визначену договором грошову суму, а також сплатити відсотки за користування товарним кредитом, в сумі, визначеній відповідно до умов договору (п. 1.1 договору);

- найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки покупцю та базис поставки, порядок та термін оплати товару, та нарахованих відсотків, інші умови, визначені в додатках до договору та у видаткових накладних, які є невід`ємною його частиною (п. 1.2 договору);

- загальна сума договору становить загальну вартість товару, визначену із врахуванням вимог п.п. 2.2.-2.3 договору, що передається за цим договором, та сума належних до сплати відсотків за користування товарним кредитом. Вартість товару вказується у додатках до договору та у видаткових накладних, складених на підставі цього договору. Ціна товару встановлюється у гривнях і відображається в додатках до договору. Вартість тари, упакування та маркування товару включена до ціни товару (п. 2.1 договору);

- покупець проводить розрахунки з постачальником на умовах внесення оплати вартості (ціни) товару, визначеної із врахуванням вимог п.п.2.2-2.3, у вигляді авансової частини та відстроченого платежу, в розмірах, вказаних в додатках до договору, шляхом перерахування коштів в національній валюті на поточний рахунок постачальника, вказаний в даному договорі або в рахунку на оплату вартості товару. Оплата вважається проведеною після зарахування коштів на рахунок постачальника, вказаного в тексті цього договору (п. 2.4 договору);

- за користування товарним кредитом, якщо інше не передбачено додатком до договору, покупець сплачує на користь постачальника відсотки, розмір яких передбачений додатком до договору. Сума відсотків підлягає оподаткуванню податком на додану вартість. Податок на додану вартість додається до нарахованої суми відсотків та підлягає обов`язковій оплаті покупцем. (п. 2.6. договору);

- строк користування товарним кредитом починається з дня, передбаченого додатком до договору, але не раніше дня, наступного за днем отримання товару покупцем, та закінчується в день розрахунку покупцем за поставлений товар (п. 2.7 договору);

- відсотки за користування товарним кредитом, нараховуються постачальником відповідно до п. 2.6 та п. 2.7 договору. Щомісячно постачальник складає акт нарахування відсотків за користування товарним кредитом. Даний акт надсилається постачальником на адресу покупця, що вказана в тексті цього договору. Покупець зобов`язується підписати акт та повернути його протягом 1 робочого дня з дати отримання. У разі якщо підписаний акт не повертається постачальнику, акт вважається схваленим та підписаним покупцем. Сплата нарахованих відсотків відбувається одночасно з оплатою вартості (ціни) товару, і зараховуються постачальником відповідно до вимог п. 2.10 (п. 2.11 договору);

- моментом переходу права власності на товар від постачальника до покупця є дата складання видаткової накладної на товар та/або, при необхідності, складання інших документів, що посвідчують факт передачі товару покупцю (п. 2.13 договору);

- покупець зобов`язаний провести оплату за товар та сплатити відсотки за користування товарним кредитом з дотриманням порядку та термінів, передбачених п. 2 договору та додатку до договору (п.п. 3.2.1 договору);

- господарські зобов`язання сторін цього договору, які виникли на його основі, існують протягом одного року із дня його підписання уповноваженими представниками сторін, крім обов`язків покупця по виконанню грошових зобов`язань за договором та відповідальності, які припиняються лише їх належним виконанням, а в частині проведення розрахунків за товар, по штрафним санкціям до повного їх виконання (п. 5.1 договору);

- у випадку порушення умов даного договору, постачальник має право притягти покупця до відповідальності за несвоєчасне виконання будь-яких грошових зобов`язань за договором. За порушення даних умов договору покупець: А) сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми боргу, за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання; Б) у випадку прострочення оплати більше ніж на 5 банківських днів, сплачує штраф в розмірі 20% від несплаченої суми, яка склалася на наступний день після прострочення виконання грошового зобов`язання; В) сплачує на користь постачальника 36 (тридцять шість) відсотків річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України) (п. 7.2 договору);

Також сторонами були складені та підписані:

- додаток №1/СА000031378 від 27.09.2019 до договору, в якому було визначено найменування товару до поставки: насіння озима пшениця Скаген, еліта, у кількості 1 т., вартістю 50000,00 грн., насіння соняшнику ЕС Вероніка, (імпорт), у кількості 24 міш., вартістю 81599,91 грн. Всього вартість товару за додатком №1/СА000031378 від 27.09.2019 склала 131599,91 грн.;

- додаток №1/СА000031379 від 27.09.2019 до договору, в якому було визначено найменування товару до поставки: Юнта Квадро 373,4 FS. TH, у кількості 5 л., вартістю 5443,20 грн., Акріс, СЕ, у кількості 150 л., вартістю 63900,00 грн. Всього вартість товару за додатком №1/СА000031379 від 27.09.2019 склала 69 343,20 грн.;

Також у вищевказаних додатках до договору сторонами узгоджено строк оплати товару - по 25.10.2019 (включно) та строк поставки товару - по 27.09.2019 (включно), річну ставку відсотків - 25%.

Крім цього, у вищевказаних додатках до договору сторонами погоджено:

- якщо покупець порушить строки оплати поставленого товару, визначені графіком, то кінцевий розрахунок за поставлений товар переноситься до 30 листопада 2019 р. та щодо поставленого товару застосовуються всі, без винятку, пункти договору (п. 1.2 додаткової угоди 1 та 2);

- нарахування відсотків за користування товарним кредитом, у випадку порушення графіку, та відповідно, оплати поставленого товару після спливу строку, визначеного графіком, починається з дня, наступного за днем отримання поставленого товару покупцем та закінчується в день розрахунку покупцем за поставлений товар (п. 1.3 додаткової угоди 1 та 2);

- відповідальність покупця за несвоєчасну оплату поставленого товару, передбачена п. 7.2 договору, настає для покупця у випадку порушення строку оплати поставленого товару, визначеного пунктом 1.2 договору (п. 1.4 додаткової угоди 1 та 2).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. Згідно положень статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На виконання вищевказаного договору поставки позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товару на суму 206 386,85 грн., що підтверджується залученими до матеріалів справи копіями підписаних обома сторонами та скріплених печатками обох сторін видаткових накладних:

-№35390 від 27.09.2019 на суму 131 599,91 грн.;

-№35391 від 27.09.2019 на суму 69 343,20 грн.;

-№35991 від 30.09.2019 на суму 5 443,74 грн.

Доказів здійснення відповідачем оплати за поставлений товар у повному обсязі, згідно вище перерахованих видаткових накладних, суду не подано.

Згідно до частини 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до умов договору поставки №Мк-19/222-КВ від 22.08.2019 сторони погодили, що покупець проводить розрахунки з постачальником на умовах внесення оплати вартості (ціни) товару, визначеної із врахуванням вимог п.п.2.2-2.3, у вигляді авансової частини та відстроченого платежу, в розмірах, вказаних в додатках до договору, шляхом перерахування коштів в національній валюті на поточний рахунок постачальника, вказаний в даному договорі або в рахунку на оплату вартості товару. Оплата вважається проведеною після зарахування коштів на рахунок постачальника, вказаного в тексті цього договору (п. 2.4 договору).

Згідно з додатком №1/СА000031378 та додатком №1/СА000031379 від 27.09.2019 (п.1 графи "Графік оплати товару покупцем") відповідач був зобов`язаний сплатити грошові кошти в розмірі 131599,91 грн. та 69343,20 грн. у строк по 25.10.2019 (включно).

Крім цього, вищевказаними додатковими угодами сторонами узгоджено, якщо покупець порушить строки оплати поставленого товару, визначені графіком, то кінцевий розрахунок за поставлений товар переноситься до 30 листопада 2019 р. та щодо поставленого товару застосовуються всі, без винятку, пункти договору (п. 1.2 додаткової угоди 1 та 2).

Враховуючи наведене, суд встановив, що строк оплати за поставлений товар є таким, що настав.

Відповідно до частини 2 ст. 74 ГПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою

Доказів здійснення відповідачем оплати за поставлений товар згідно вище перерахованих видаткових накладних, суду не подано, в тому числі і на вимогу ухвали суду про відкриття провадження у справі від 13.12.2019, яка набрала законної сили та є обов`язковою для виконання на всій території України.

На підставі наведеного суд встановив, що розмір простроченої заборгованості відповідача перед позивачем за договором поставки №Мк-19/222-КВ від 22.08.2019 становить 206 386,85 грн., у зв`язку з чим вимогу позивача про стягнення з ТОВ "Сіренко" 206 386,85 грн. основного боргу належить задовольнити повністю.

Щодо вимог позивача про стягнення відсотків за користування товарним кредитом в сумі 11 351,99 грн. суд встановив таке.

Відповідно до приписів ст. 694 Цивільного кодексу України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі невиконання продавцем обов`язку щодо передання товару, проданого в кредит, застосовуються положення статті 665 цього Кодексу. Якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару. Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов`язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем. З моменту передання товару, проданого в кредит, і до його оплати продавцю належить право застави на цей товар.

За приписами ст. 695 Цивільного кодексу України договором про продаж товару в кредит може бути передбачено оплату товару з розстроченням платежу. Істотними умовами договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу є ціна товару, порядок, строки і розміри платежів. Якщо покупець не здійснив у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару. До договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу застосовуються положення частин третьої, п`ятої та шостої статті 694 цього Кодексу.

Враховуючи те, що за спірним договором відповідачу надано товарний кредит, при цьому останній прострочив оплату товару, відповідно позивач як продавець має право на нарахування процентів відповідно до статті 536 ЦК України.

Ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до умов договору поставки №Мк-19/222-КВ від 22.08.2019 сторони погодили:

- за користування товарним кредитом, якщо інше не передбачено додатком до договору, покупець сплачує на користь постачальника відсотки, розмір яких передбачений додатком до договору. Сума відсотків підлягає оподаткуванню податком на додану вартість. Податок на додану вартість додається до нарахованої суми відсотків та підлягає обов`язковій оплаті покупцем. (п. 2.6. договору);

- строк користування товарним кредитом починається з дня, передбаченого додатком до договору, але не раніше дня, наступного за днем отримання товару покупцем, та закінчується в день розрахунку покупцем за поставлений товар (п. 2.7 договору);

Згідно додатків до договору поставки №Мк-19/222-КВ від 22.08.2019 сторонами погоджено наступні умови нарахування процентів за користування товарним кредитом: в додатках №1/СА000031378 та №1/СА000031379 від 27.09.2019 - річна ставка відсотків визначена в розмірі 25,00, а нарахування відсотків за користування товарним кредитом у випадку порушення графіку та відповідно оплати поставленого товару після спливу строку, визначеного графіком, починається з дня, наступного за днем отримання поставленого товару покупцем, та закінчується в день розрахунку покупцем за поставлений товар.

В п. 2.11 договору поставки сторони погодили, що відсотки за користування товарним кредитом, нараховуються постачальником відповідно до п. 2.6 та п. 2.7 договору. Щомісячно постачальник складає акт нарахування відсотків за користування товарним кредитом. Даний акт надсилається постачальником на адресу покупця, що вказана в тексті цього договору. Покупець зобов`язується підписати акт та повернути його протягом 1 робочого дня з дати отримання. У разі якщо підписаний акт не повертається постачальнику, акт вважається схваленим та підписаним покупцем. Сплата нарахованих відсотків відбувається одночасно з оплатою вартості (ціни) товару, і зараховуються постачальником відповідно до вимог п. 2.10.

З матеріалів справи вбачається, що 03.12.2019 у відповідності до п. 2.11 договору поставки №Мк-19/222-КВ від 22.08.2019 товариством з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" було складено акт нарахування відсотків за користування товарним кредитом №40152, згідно якого розмір процентів за користування товарним кредитом становить 11 351,99 грн. Акт було направлено 03.12.2019 на адресу відповідача - ТОВ "Сіренко", що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 03.12.2019, накладною №381 від 03.12.2019 та фіскальним чеком № від 03.12.2019, копії яких долучені до матеріалів справи.

Докази оплати нарахованих відсотків за користування товарним кредитом в розмірі 11351,99грн. в матеріалах справи відсутні. Разом із тим, як свідчать дані офіційного сайту «Укпрошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, поштове відправлення №381 не вручено адресату, 19.12.2019 повернуто за зворотною адресою та 27.12.2019 вручено відправнику.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України)

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Дослідивши зміст поданої копії Акту №40153 нарахування відсотків за користування товарним кредитом від 03.12.2019 (який відповідачем не отриманий, з боку відповідача не підписаний), суд встановив, що в указаному Акті відсутній розмір товарного кредиту, на який було нараховано відсотки, а також відсутня ставка відсотків та період, за який відсотки були нараховані позивачем.

Суд звертає увагу, що згідно опису вкладення в лист від 03.12.2019, відповідачу направлялася розшифровка по Акту (яка відповідно також відповідачем не отримана), яка до матеріалів справи не подана, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості дослідити її зміст.

Крім того, у позовній заяві та у додатках до позовної заяви розрахунок відсотків за користування товарним кредитом (із зазначенням бази нарахування, застосованої ставки відсотків, періоду нарахування) також відсутній.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відтак, звертаючись до суду, сторони повинні мати на увазі, що обов`язок доведення своєї позиції та наповнення доказової бази закон покладає на сторони, а не на суд.

Враховуючи викладене, подані позивачем докази не належними та достатніми для встановлення судом обов`язку відповідача сплатити відсотки за користування товарним кредитом саме у тому розмірі, який заявлений позивачем (без зазначення бази нарахування, ставки та періоду нарахування таких відсотків, за Актом без розшифровки, який відповідач не отримував), у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача відсотків за користування товарним кредитом в розмірі 11 351,99 грн. не доведена належними та достатніми доказами та не належить до задоволення.

Позивач просить суд стягнути з відповідача за прострочення оплати за поставлений товар передбачену договором пеню в сумі 1 227,01 грн. (за період 03.12.2019 10.12.2019), 20% штраф в сумі 41 277,37 грн., та 36% річних в сумі 1 424,92 грн. (за період 03.12.2019 - 10.12.2019). Щодо зазначених вимог суд встановив таке.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до п. 7.2 договору у випадках порушення умов даного договору, постачальник має право притягти покупця до відповідальності за несвоєчасне виконання будь-яких грошових зобов`язань за договором. За порушення даних умов договору покупець:

А) сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми боргу, за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання;

Б) у випадку прострочення оплати більше ніж на 5 банківських днів, сплачує штраф розмірі 20 % від несплаченої суми, яка склалася на наступний день після прострочення виконання грошового зобов`язання;

В) сплачує на користь постачальника 36 (тридцять шість) відсотків річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 549 ЦК України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до приписів частини 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Згідно частини 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно частини 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов`язання з оплати мало бути виконано. Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Інше договором між позивачем та відповідачем не встановлено.

За таких обставин, здійснивши перевірку розрахунку пені (за заявлений позивачем період 03.12.2019 10.12.2019), суд встановив, що вірно розрахований розмір належної до стягнення з відповідача на користь позивача пені становить 1 402,30 грн.

Позивач заявив до стягнення 1 227,01 грн. пені. Частиною 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, відтак вимога про стягнення пені належить до задоволення повністю у заявленій сумі 1 227,01 грн.

Щодо вимог про стягнення штрафу в сумі 41 277,37 грн. суд зазначає таке.

Виходячи з вищенаведених норм закону умовою застосування до боржника неустойки у вигляді штрафу є по-перше, наявність порушення боржником зобов`язання, а по-друге, така неустойка (штраф) за порушення зобов`язання має бути передбачена Договором.

Щодо одночасного стягнення передбачених договором пені та штрафу, суд зазначає, що зазначене не суперечить статті 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

По-перше, таке формулювання пункту 7.2 договору сторони погодили у договорі, укладеному на підставі вільного волевиявлення, що відповідає положенням частини 2 ст. 231 ГК України.

По-друге, стаття 61 Конституції України розміщена у розділі ІІ Конституції України Права, свободи та обов`язки людини і громадянина, та не стосується прав, обов`язків та юридичної відповідальності юридичних осіб у зобов`язальних відносинах, заснованих на господарському договорі.

У зв`язку із викладеним, позовна вимога про стягнення штрафу є такою, яку належить задовольнити в сумі 20% від 206 386,85 грн., тобто в сумі 41 277,37 грн.

Щодо нарахування 36% річних суд зазначає таке.

Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Інший розмір процентів встановлено підпунктом В пункту 7.2 Договору 36 відсотків річних.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перевірку розрахунку суми 36% річних за заявлений позивачем період (03.12.2019 10.12.2019), суд встановив, що його виконано арифметично вірно, у відповідності до умов договору та вимог закону, відтак, вимога позивача про стягнення з відповідача 36% річних за несвоєчасну оплату вартості поставленого товару в розмірі 1424,92 грн. належить до задоволення повністю.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши наявні у справі докази, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунок позовних вимог, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню частково. Суд ухвалює рішення про стягнення з відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Сіренко" на користь позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро» 206 386,85 грн. основного боргу, 1 227,01 грн. пені, 1 424,92 грн. 36% річних, 41 277,37 грн. штрафу.

У зв`язку із частковим задоволенням позову, витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються судом на відповідача в сумі 3 753,99 грн. пропорційно задоволеним вимогам.

Також позивач просить суд включити до судових витрат та покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 52 914,91 грн.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1-3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивач на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу надав суду: копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 21.01.2019 з додатком, копію довіреності від 01.11.2019, що видана адвокату Білецькій Н.С., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №3422/10 від 20.09.2007, копію акту №10 здачі приймання наданих правових послуг за договором про надання правової (правничої) допомоги від 24.12.2019, відповідно до якого вартість наданих правових послуг складає 52914,91 грн., детальний опис робіт (наданих послуг).

До акту №10 здачі приймання наданих правових послуг за договором про надання правової (правничої) допомоги від 24.12.2019 позивачем та адвокатом включені такі позиції:

- зустріч з клієнтом з метою з`ясування обставин справи 1 година, 1 051,00 грн.;

- правовий аналіз наданих клієнтом документів 0,5 годин, 525,50 грн.;

- пошук та аналіз законодавства та актуальної судової практики з питань 1 година, 1051,00 грн.;

- складання позовної заяви 1 година, 12 000,00 грн.;

- складання розрахунку позовних вимог 2 години, 2 102,00 грн.;

- складання попереднього (орієнтованого) розрахунку судових витрат 0,5 годин, 525,00 грн.;

- підготовка письмових доказів (додатків до позовної заяви) 1 година, 1 051,00 грн.;

- підготовка копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідачу 0,5 годин, 1 000,00 грн.;

- подання позову 0,5 годин, 525,00 грн.;

- участь у судовому розгляді справи (написання відповіді на відзив, клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, інших процесуальних документів, участь у першому судовому засіданні 20 000,00 грн.;

- оплата професійної правничої допомоги за прийняття рішення на користь клієнта 5% від заявленої суми, 13083,41 грн.;

загалом 52 914,91 грн.

Доказів фактичної оплати витрат на правову допомогу (платіжних документів) суду не подано. Умовами пункту 4 Додатку №13 до договору про надання правової допомоги встановлено, що оплата послуг з представництва інтересів у суді сплачується 100% протягом 30 календарних днів з дня проголошення рішення.

Господарський суд враховує, що за змістом п. 1 ч. 2 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Відповідний правовий висновок щодо застосування наведеної вище норми процесуального законодавства містить постанова Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі 922/445/19.

Оскільки відповідачем не заявлено про неспівмірність витрат та не надано, відповідно, доказів, у господарського суду відсутні правові підстави для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, в порядку частин 5 та 6 ст. 126 ГПК України.

Разом із тим, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПКУ під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відтак, господарський суд з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені, зокрема у ч. 5 ст. 129 ГПКУ, вправі не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

Суд встановив, що у п. 10 Акту №10 здачі приймання наданих правових послуг від 24.12.2019 передбачено оплату адвокату 20 000,00 грн. за участь у судовому розгляді справи у суді першої інстанції (написання відповіді на відзив, клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, інших процесуальних документів, участь у першому судовому засіданні). Разом із тим, справа розглядалась в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання, без виклику представників сторін, відзив відповідач не подав, відтак і відповідь на відзив адвокат позивача не складала та до суду не подавала, участь у судових засіданнях не брала.

За таких обставин, суд відмовляє у включенні зазначеної суми 20 000,00 грн. до судових витрат та у відшкодуванні її за рахунок відповідача, з огляду на те, що вказана сума є платою за послуги, які адвокатом позивачу фактично не надавалися та відповідно не має характеру обов`язкових та невідворотних витрат, пов`язаних із судовим розглядом справи.

Крім того, суд встановив, що у п. 11 Акту №10 здачі приймання наданих правових послуг від 24.12.2019 передбачено оплату адвокату 13083,41 грн. (5% від заявленої до стягнення суми) за прийняття рішення на користь клієнта, що взагалі не має характеру плати за надання послуг адвоката.

Суд відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача відсоткової ставки від суми задоволених судом вимог заявника, так якої, що за своїм змістом і правовою природою не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні статей 632, 903 Цивільного кодексу України та статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а є платою за сам результат, досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг.

Аналогічна правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 462/9002/14-ц, від 3 липня 2019 року у справі № 757/20995/15-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 826/8107/16, від 10 липня 2019 року у справі № 912/2391/16.

Господарський суд враховує правову позицію Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, що викладена у п. 6.1. постанови від 03.10.2019 по справі № 922/445/19, відповідно до якої вказано:

"...Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи."

Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача щодо включення до судових витрат на правову допомогу, та зазначає, що витрати на правову допомогу у розмірі 19 831,50 грн. є обґрунтованими та відповідно до ст. ст. 126, 129 ГПК України покладаються на відповідача в сумі 18 967,36 грн. пропорційно задоволеним вимогам.

Витрати на правову допомогу в сумі 33 083,41 грн., зазначені у пунктах 10 та 11 Акту №10 здачі-приймання наданих послуг від 24.12.2019 суд залишає за позивачем.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 73-92, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр Агро" задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Сіренко" (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. О.Гончара, буд. 6-А, кв. 123, ідентифікаційний код 42912664)

на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр Агро" (08702, Київська обл., м. Обухів, вул. Промислова, 20, код 36348550)

206 386,85 грн. (двісті шість тисяч триста вісімдесят шість гривень вісімдесят п`ять копійок) основного боргу;

1 227,01 грн. (одну тисячу двісті двадцять сім гривень одну копійку) пені;

1 424,92 грн. (одну тисячу чотириста двадцять чотири гривні дев`яносто дві копійки) 36% річних;

41 277,37 грн. (сорок одну тисячу двісті сімдесят сім гривень тридцять сім копійок) штрафу;

3 753,99 грн. (три тисячі сімсот п`ятдесят три гривні дев`яносто дев`ять копійок) судового збору;

18 967,36 грн. (вісімнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят сім гривень тридцять шість копійок) витрат на професійну правову допомогу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні решти вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 26.02.2020.

Суддя О.В. Конюх