ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2020 р. Справа №914/1167/19

Місто Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бонк Т.Б.

Суддів Матущак О.І.

Якімець Г.Г.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Рекламного агентства "Стар" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, м. Київ, вх. №01-05/3790/19 від 22.10.19

на рішення Господарського суду Львівської області від 24.09.2019 (суддя Юркевич М.В., м. Львів, повний текст рішення складено 26.09.2019)

у справі № 914/1167/19

за позовом Рекламного агентства "Стар" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване управління 27", м. Новий Розділ Львівська область

про стягнення 31 576,00 грн. збитків

без повідомлення учасників справи,

ВСТАНОВИВ:

короткий зміст вимог позову та рішення суду першої інстанції:

на розгляд Господарського суду Львівської області від ТОВ «Рекламне агентство «Стар» поступила позовна заява до ТОВ "Спеціалізоване управління 27" про стягнення 31576,00 грн. збитків, завданих відповідачем внаслідок ДТП. Орієнтовний розрахунок судових витрат зазначає 1921,00 грн. судового збору та 10000,00 грн. витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ЗАТ «Проммонтаж-27» в якому працював визнаний винним у ДТП ОСОБА_1 , в подальшому було реорганізовано у ТОВ «Спеціалізоване управління-27», а тому, за загальним правилом ч.2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. А тому вважає, що згідно ч.1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Таким чином, вважає, що оскільки власником транспортного засобу та роботодавцем ОСОБА_1 є відповідач то він зобов`язаний в силу вищевказаних норм відшкодувати збитки завдані його працівником.

Відповідач - ТОВ «Спеціалізоване управління - 27» у відзиві заперечує доводи позивача вказуючи на те, що водій ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП був працівником не відповідача у справі, а іншої юридичної особи - ЗАТ «Проммонтаж СУ-27» (в подальшому переіменовано на ТОВ «Проммонтаж СУ-27»). Щодо транспортного засобу яким вчинено ДТП то вказує, що дійсно такий належить йому на праві власності, однак, був переданий по договору оренди від 02.01.2014 ТОВ «Проммонтаж СУ-27» в якому і працював ОСОБА_1 . Відповідно до цього вважає, що він є неналежним відповідачем у справі, оскільки ДТП вчинив не його працівник, а працівник іншої юридичної особи. Крім цього, заперечує розрахунок заборгованості суми збитків, зазначаючи про відсутність належних доказів, що відповідач поніс витрати на ремонт рекламного щита саме в розмірі 31 576,00 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 24.09.2019 у справі №914/1167/19 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Дане рішення мотивоване тим, що зазначене позивачем ТОВ «Спеціалізоване управління - 27» є неналежним відповідачем у справі, що підтверджується зокрема даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ТОВ «Проммонтаж СУ-27» () та ТОВ «Спеціалізоване управління - 27» () є окремими юридичними особами. Відтак, зроблено висновок, що відповідач по справі не несе відповідальності за шкоду завдану внаслідок ДТП громадянином ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

Позивач - Рекламне агентство «Стар» у формі ТОВ, не погодившись з винесеним рішення подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що таке ухвалено з порушенням норм чинного законодавства та з неповним дослідженням матеріалів та обставин справи.

Скаржник вказує, що судом порушено принцип змагальності, що полягає в тому, що йому неодноразово відмовляли в клопотанні про участь його в судовому засіданні в режимі відеоконференції, а останнє клопотання про відкладення розгляду судового засідання, яке було призначено на 24.09.209 судом розглянуто не було, а рішення прийнято без його участі.

Також скаржник зазначає, що судом проігноровано те, що відповідач з моменту відкриття провадження в даній справі, враховуючи свою обізнаність про даний спір та ініціювання судового процесу з травня 2019 року, з грубим порушення (понад 2 місяці) та невиконання ухвал суду про витребування доказів, в день судового засідання 10.09.2019 (хоча строк для подання відзиву було встановлено до 15.07.2019) подає відзив на позовну заяву (який відправлено позивачу за один день до судового засідання, що відповідно вважає порушення п.9 ст. 80 ГПК України) та сумнівні докази (строк для подання яких було встановлено до 06.08.2019) без жодного обґрунтування неможливості їх подання у вказаний строк та поважності причин пропуску процесуальних строків.

Посилається скаржник також і на те, що долучені відповідачем докази до відзиву на позов є неналежними, недостатніми та недостовірними.

Відповідно до цього просить, рішення Господарського суду Львівської області від 24.09.2019 скасувати, а позов Рекламного агентства «Стар» у формі ТОВ до ТОВ «Спеціалізоване управління - 27» про відшкодування збитків задовольнити в повному обсязі. Судовий розгляд апеляційної скарги провести за участі представника позивача в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду м. Києва.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25.11.2019 (в складі колегії: головуючий суддя Бонк Т.Б., судді - Матущак О.І., Якімець Г.Г.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Рекламного агентства «Стар» у формі ТОВ, м. Київ, від 22.10.2019.

В подальшому, ухвалою суду від 12.12.2019 апеляційну скаргу Рекламного агентства "Стар" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, м. Київ, від 22.10.2019 на рішення Господарського суду Львівської області від 24.09.2019 у справі №914/1167/19 призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Щодо викладеного в апеляційній скарзі скаржником клопотання про розгляд апеляційної скарги за участі представника позивача в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду м. Києва, судова колегія зазначає наступне.

Згідно вимог ч.1 та ч.5 ст. 197 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою. Суд може постановити ухвалу про участь учасника у судовому засіданні в режимі відеоконференції виключно в приміщенні суду.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 12.12.2019 з посиланням на положення ч. 1, ч.10 ст. 270, ч.13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення 31 576,00 грн., що становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1921 *100=192 100 грн.), а відтак зроблено висновок, що вказана справа підлягає розгляду судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Відповідно до цього, в клопотанні скаржника про розгляд апеляційної скарги за участі представника позивача в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду м. Києва слід відмовити, з огляду на те, що положеннями ст. 197 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд може постановити ухвалу про участь учасника у судовому засіданні в режимі відеоконференції, однак не зобов`язаний.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам та запереченням сторін, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з огляду на наступне.

Згідно встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що:

06.03.2017 близько 16:40 громадянин ОСОБА_1 у м. Львові по вул. Наукова, 49А керуючи транспортним засобом марки «МАЗ 54341» д.н.з. НОМЕР_1 з причепом д.н.з. НОМЕР_2 , в якому перевозив обладнання габарити якого перевищували 5 метрів не переконався в розташуванні вантажу та здійснив наїзд та пошкодив рекламний щит, після чого залишив місце ДТП. Даний рекламний щит перебуває на балансі/належить Рекламному агентству «Стар» у формі ТОВ на підставі дозволу №2-11-12-229 від 23.12.2011 (а.с.19), інвентарної картки обліку основних засобів (а.с.21).

Постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 05.05.2017 у справі №447/853/17 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. Також ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. На підставі ст. 36 КУпАП призначеного покарання у межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених та накладено на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 275 грн. 60 коп. судового збору в дохід держави. При цьому, в даній постанові у вступній частині вказано, що ОСОБА_1 21.09.1962 р. н. працівник ЗАТ «Проммонтаж СУ-27» (а.с.34).

Позивачем у позовній заяві зазначено, що вирішуючи питання про компенсацію шкоди, завданої майну особи в результаті ДТП та визначаючи розмір такої шкоди, згідно положень статті 1192 Цивільного кодексу України - розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відтак, позивач зазначає, що у відповідності до довідки про розмір збитків від 06.03.2017 сума понесених ним збитків у зв`язку з відновленням рекламної конструкції становить 31 576,13 грн., в обґрунтування чого подано копію замовлення постачальнику №Б-215 від 13.04.2017, акт №593 від 22.05.2017, платіжні доручення №3790 від 26.04.2017, №4088 від 16.06.2017 (а.с.20, 23, 24, 25, 26).

Тому позивач вважає, що між діями відповідача та завданим позивачу матеріальними збитками є прямий причинний зв`язок, враховуючи характер та обсяг завданих втрат майнового характеру, а відтак вважає, що є усі підстави для стягнення на користь позивача збитків у розмірі 31 576,13 грн.

Предметом спору є - стягнення 31 576,00 грн. збитків, завданих відповідачем внаслідок ДТП. Правовою підставою позовних вимог позивач вказує положення ст. ст. 22, 1166, 1187, 1188 , 1172, 1192 Цивільного кодексу України.

У відповідності до вимог ч. ч. 1-2 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Стаття 1187 Цивільного кодексу України встановлює суб`єкта відповідального за завдання школи. Зокрема, таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

В матеріалах справи наявний договір оренди від 02.01.2014, з умов якого вбачається, що ТОВ «Проммонтаж СУ-27» (орендар) та ТОВ «Спеціалізоване управління - 27» (орендодавець) уклали договір оренди вантажних автомобілів і н/причіпів (а.с.73-74), згідно п.1.2. якого предметом оренди визначено МАЗ 54341 сідловий тягач - Е, номер НОМЕР_1 .

З обставин та матеріалів справи вбачається, що суб`єктом станом на день вчинення ДТП було ЗАТ «Проммонтаж СУ-27» (в подальшому реорганізовано в ТОВ «Проммонтаж СУ-27» (а.с.49)) на підставі договору оренди транспортного засобу від 02.01.2014 (а.с.73-74). Водієм цього транспортного засобу був громадянин ОСОБА_1 , який як встановлено був працівником ТОВ «Проммонтаж СУ-27» (а.с.76).

Враховуючи наведене, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що зазначене позивачем ТОВ «Спеціалізоване управління - 27» є неналежним відповідачем у справі.

Як в суді першої інстанції так і в апеляційній скарзі позивач стверджує, що ТОВ «Спеціалізоване управління - 27» реорганізоване із ЗАТ «Проммонтаж СУ-27», однак із даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що ТОВ «Проммонтаж СУ-27» () та ТОВ «Спеціалізоване управління - 27» () є окремими юридичними особами, які значаться за різними юридичними адресами (а.с.101-109).

Отже, враховуючи наведене, відсутні правові підстави покладення на відповідача відповідальності за шкоду завдану ДТП громадянином ОСОБА_1 .

Скаржник в апеляційній скарзі стверджує про неналежність, недостатність та недостовірність доказів представлених відповідачем в своє обґрунтування, на що судова колегія зазначає, що місцевим господарським судом зазначено, що факт перебування ОСОБА_1 в трудових відносинах із ЗАТ «Проммонтаж-27», а не відповідачем у справі встановлено зокрема постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 23.12.2017 у справі №447/853/17 де його було визнано винним у вчиненні ДТП.

При цьому, щодо спростування неналежності доказів, що підтверджують суму відшкодування, яка заявлена позивачем до стягнення, то місцевим господарським судом вірно вказано, що такий не надає правової оцінки, оскільки, встановлено, що такі стосуються особи, яка не є учасником даної справи, а тому суд не вправі вирішувати питання про її права чи обов`язки.

В спростування доводів скаржника про порушення судом принципу змагальності, а саме те, що йому неодноразово відмовляли в клопотанні про участь його в режимі відеоконференції, а останнє клопотання про відкладення розгляду судового засідання, яке було призначено на 24.09.2019 судом розглянуто не було, а рішення прийнято без участі позивача, судова колегія зазначає наступне:

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 24.06.2019 відкрито провадження у справі №914/1167/19 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 23.07.2019, а в подальшому ухвалою від 10.09.2019 було закрито підготовче провадження в даній справі та призначено до розгляду в судове засідання на 24.09.2019. Ухвалою суду від 06.08.2019 відкладено розгляд справи в межах підготовчого засідання на 10.09.2019.

З аналізу матеріалів справи вбачається, що місцевий господарський суд відмовляючи в задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи та призначення його на іншу дату в режимі відеоконференції з Господарським судом м. Києва в ухвалах суду від 03.09.2019 та 18.09.2019, зазначав, що неможливість такого була пов`язана з визнанням судом обов`язкової явки учасників процесу, а також технічною неможливістю провести такі засідання через бронювання та зайнятість, як і в Господарському суді Львівської області так і в запропонованому позивачем Господарському суді м. Києва. При цьому, позивач, ігноруючи вимоги суду щодо обов`язкової явки уповноваженого представника в судові засідання не з`явився.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 24.09.2019 у справі №914/1167/19 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ст.74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Пунктами 1, 2 ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності

Судові витрати. Згідно ст. 129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу Рекламного агентства «Стар» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю , м. Київ вх. №01-05/3790/19 від 22.10.2019 - залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Львівської області від 24.09.2019 у справі №914/1167/19 - залишити без змін.

3.Судовий збір за перегляд справи в суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст.ст. 286 - 289 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач): Т.Б. Бонк

Судді О.І.Матущак

Г.Г. Якімець