ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.02.2020м. ДніпроСправа № 904/6256/19
За позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 353 995,56 грн.

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Секретар судового засідання Солом`яний С.С.

Представники:

Від позивача: Пясецький Д.В., адвокат

Від відповідача: Шемет І.О., довіреність № 3 від 02.01.2020, представник

С У Т Ь С П О Р У:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить стягнути з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" заборгованість у розмірі 353 995,56 грн., з яких:

- пеня у розмірі 295 963,51 грн.;

- 3 % річних у розмірі 58 032,05 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №3253/1718-БО-5 постачання природного газу від 26 вересня 2017 року в частині повної та своєчасної оплати за спожитий природний газ. У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивачем на підставі частини 2 статті 625 ЦК України нараховані три відсотки річних за період прострочки з 26.01.2018 по 16.04.2018 у сумі 58 032,05 грн.

На підставі пункту 8.2 договору позивач нарахував пеню за порушення строків оплати за поставлений газ у розмірі 295 963,51 грн. за загальний період з 26.01.2018 по 16.04.2018.

Відповідач просить, з урахуванням положень ст. 233 Господарського кодексу України, зменшити пеню на 70 %, з огляду на таке:

сума основного боргу по договору № 3253/1718-БО-5 сплачена в повному обсязі на день подання позову;

відповідач не є фактичним споживачем природного газу;

заборгованість за спожиту теплову енергію виникла в зв`язку з несплатою саме споживачами, у тому числі підприємствами та організаціями;

відповідачем проводилися, та постійно проводяться дії спрямовані на погашення дебіторської та кредиторської заборгованості;

позивачем було застосовано всі можливі засоби стимулювання фінансової дисципліни, а саме: такий вид відповідальності як стягнення 3% річних, які є сплатою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником;

справа не містить доказів настання для позивача негативних наслідків, в тому числі збитків, завданих неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором;

підприємство Відповідача має стратегічне значення для регіону, метою діяльності підприємства є безперебійне постачання споживачам теплової енергії.

Нарахування додаткової відповідальності за порушення зобов`язання є лише правом Позивача а не його обов`язком.

При винесенні рішення просить суд також врахувати, що:

неустойка як засіб розумного стимулювання виконання основного грошового зобов`язання не повинна перетворюватися на несправедливо непомірний тягар боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

позивач не може будувати свої доходи та видатки на санкціях за не виконання грошового зобов`язання;

перекладання функції спрямованої на відновлення первісного становища кредитора, що мало місце до порушення виключно на пеню (встановлення надмірно високого розміру) є протиправним, оскільки призводить до збагачення кредитора за рахунок боржника, а також може спричинити зацікавленість кредитора у порушенні зобов`язання.

Позивач надав відповідь на відзив, в якій заперечує проти задоволення клопотання відповідача проти зменшення нарахованих штрафних санкцій на 70%. Вважає, що збитковість підприємства не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки. Відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема, шляхом перенесення оплати, взаємозаліку, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат тощо. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі 922/1010/16 від 12.06.2018. Станом на 01.10.2019 торгова дебіторська заборгованість (а основним видом діяльності підприємства є продаж газу) перед Позивачем з боку Споживачів становила 44,438 млрд грн, має тенденцію до зростання (роздруківка з офіційного сайту Позивача додається). Станом на 30.09.2019, відповідно до консолідованого звіту Позивача, розмір короткострокових позик складає 34,466 млрд грн, довгострокових - 24,321 млрд грн; всього -60,787 млрд грн. Несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на Позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу, закачування природного газу у підземні сховища для забезпечення опалювального періоду 2019-2020рр.

Крім того Відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема, шляхом перенесення оплати, взаємозаліку, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат тощо. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі 922/1010/16 від 12.06.2018.

В запереченнях на відповідь на відзив відповідач просить суд прийняти до уваги, що станом на 31.12.2017 сума дебіторської заборгованості Відповідача становила 290 532 000,00 грн., а обсяг кредиторської заборгованості З 095 070 000,00 грн., що підтверджується звітом про фінансовий стан (копія звіту додається). При цьому, чистий дохід від реалізації продукції Відповідача у 2017 році. становив 877 019 000,00 гри., а собівартість реалізованої продукції в цьому році склав 1 051 016 000,00 грн., що призвело до збитків підприємства на суму 131 069 000,00 грн. (Копія звіту про фінансовий результат додається). В свою чергу станом на 31.12.2018 сума дебіторської заборгованості Відповідача становила 403 742 000,00 грн., а обсяг кредиторської заборгованості 3 172 057 000,00 грн., що підтверджується звітом про фінансовий стан (копія звіту додається). Чистий дохід від реалізації продукції Відповідача у 2018 році становив 1 084 124 000,00 грн., а собівартість реалізованої продукції в цьому році склав 1 231 284 000,00 грн., що призвело до збитків підприємства на суму 320 564 000,00 грн. (Копія звіту про фінансовий результат додається). За період заборгованості за договором № 3253/1718-БО-5, що є предметом розгляду даної справи (з жовтня 2017 року - по лютий 2018 року), майновий стан підприємства погіршився, а обсяг дебіторської та кредиторської заборгованості мала тенденцію до зростання, що може бути враховано судом під час розгляду даної справи.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.01.2020 відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження, призначено перше судове засідання на 27.01.2020.

У судовому засіданні 27.01.2020 оголошено перерву до 24.02.2020.

У судовому засіданні 24.02.2020 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

26 вересня 2017 року Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" (споживач) укладено договір №3253/1718-БО-5 постачання природного газу, відповідно до п.1.1. якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами (п. 1.2. договору).

За цим договором постачається газ, ввезений на митну територію України (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00) (п.1.4 договору).

Згідно з п. 2.1 договору постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року (включно) газ за орієнтовним обсягом до 18020,00тис.куб.м.

Додатковою угодою №2 від 14.02.2018 сторони доповнили п.2.1. розділу 2 договору абзацом наступного змісту: постачальник передає споживачу з 01 квітня 2018 року по 31 травня 2018 року (включно) газ за орієнтовним обсягом до 610,0тис.куб.м. (а.с.34).

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на газ споживач несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ (п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 3.7 договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.

Ціна за 1000куб.м. газу за цим договором на дату його укладання становить 7 907,2грн, крім того податок на додану вартість 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 9 488,64грн. (п.5.2. договору).

Згідно з п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом п. 6.4 договору передбачено, що у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного споживачем:

- у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання;

- у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи;

- у третю чергу погашається основна сума боргу.

У разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. Згідно Додаткової угоди №1 від 11.01.2018 споживач за несвоєчасну оплату поставленого природного газу сплачує 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п. 8.2 договору).

Додаткова угода №1 від 11.01.2018 діє з 01.01.2018.

У пункті 10.3 договору сторони передбачили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років.

Розділом 12 договору ( в редакції Додаткової угоди №2 від 14.04.2018) визначено, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу з 01 жовтня 2017 року по 31 травня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

На виконання умов договору, позивач поставив, а відповідач прийняв газ на загальну суму 113 520 048,91 грн., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу:

від 31.10.2017 за жовтень на суму 3 686 033,00грн.,

від 30.11.2017 за листопад на суму 25 896 377,32 грн.,

від 31.12.2017 за грудень на суму 26 923 209,47 грн.,

від 31.01.2018 за січень на суму 29 290 653,61грн.,

від 28.02.2018 за лютий на суму 27 723 775,51грн. (а.с. 35-39).

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач повністю сплатив заборгованість за поставлений за вказаним договором поставки природний газ. Однак розрахунок проведено з порушенням строків, установлених пунктом 6.1. договору поставки.

Предметом розгляду у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача пені та трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання з оплати вартості поставленого за договором природного газу.

Предметом доказування у даній справі є наявність прострочки виконання зобов`язання з оплати вартості поставленого природного газу за договором та підстав застосування відповідальності за прострочку платежу у вигляді пені та трьох відсотків річних.

За змістом загальних положень щодо виконання зобов`язань, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач порушив умови договору щодо строку оплати спожитого газу, позивач, з посиланням на п. 8.2 договору, нарахував пеню за порушення строків оплати за поставлений газ у розмірі 295 963,51 грн. за загальний період з 26.01.2018 по 16.04.2018 .

Відповідно до частини першої ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Заперечень щодо суті позовних вимог та розрахунку пені відповідач не надав, доказів, наведених в обґрунтування позову не спростував.

Перевіривши розрахунок пені, судом помилок не виявлено.

За викладеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 295 963,51 грн. за загальний період з 26.01.2018 по 16.04.2018 підлягають задоволенню повністю.

Клопотання відповідача про зменшення розміру пені задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 233 Господарського кодексу України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з п.2.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" роз`яснено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням господарського суду.

У підпункті 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 зазначеної постанови пленуму вказано, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд повинен, зокрема встановити винятковість даного випадку, майновий стан сторін та оцінити співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій із розміром збитків кредитора, врахувати інтереси обох сторін.

Майновий стан сторін і соціальна значущість боржника має значення для вирішення питання про зменшення розміру штрафних санкцій.

При цьому, розмір, до якого штрафні санкції підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку.

Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням ст.86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні; інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання; невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання; негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, під винятковістю слід розуміти такі обставини, які дозволяють суду при обов`язковому застосуванні штрафних санкцій, передбачених договором або законом, їх зменшити, а не в будь-якому випадку, в разі подання стороною у справі клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Також слід зауважити, що штрафні санкції за своєю природою є засобами стимулювання боржника належним чином виконати свій обов`язок, а не покласти на нього додатковий, тому слід розуміти, що передбачені законом санкції будуть застосовані в разі порушення зобов`язань, а їх зменшення скоріше є виключенням.

Відповідно до ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи клопотання відповідача, слід зазначити, що посилання заявника на те, що підприємство є стратегічним об`єктом, не є тією достатньою обставиною, що надає право суду на зменшення розміру неустойки, без дослідження всіх доказів для зменшення неустойки у сукупності.

Зменшення обігових коштів відповідача не впливає на обов`язковість належного виконання взятих на себе договірних зобов`язань.

Доводи заявника про зменшення розміру пені стосовно того, що вказаними порушеннями позивачу не завдано збитків та посилання на необхідність врахування економічного ефекту для відповідача від здійсненої господарської операції не приймаються судом, оскільки принцип зменшення неустойки до економічно обґрунтованого, на думку відповідача, рівня (з урахуванням прибутковості господарської операції), та можливість його застосування в будь-якому випадку, взагалі нівелює застосування такої відповідальності за порушення зобов`язання.

Отже, з урахуванням викладеного, клопотання про зменшення пені задоволенню не підлягає.

Окрім вимоги про стягнення пені позивач просить стягнути три відсотки річних у розмірі 58032,05грн. за період з 26.01.2018 по 16.04.2018.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи із змісту зазначеного, враховуючи те, що сплата процентів за ст. 625 ЦК України є відповідальністю боржника, яка виникає з факту правопорушення грошового зобов`язання та у свою чергу набуває характеру охоронного грошового зобов`язання, вимагають з`ясування питання про судове рішення як підставу виникнення та припинення зобов`язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, господарський суд дійшов висновку, що нарахування трьох відсотків річних є вірним.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 295 963,51грн. та три відсотки річних у розмірі 58032,05грн. за період з 26.01.2018 по 16.04.2018.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у розмірі 5309,93 грн.

Керуючись статтями 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" - задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пров. Дежньова,9, ідентифікаційний код 03342184) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького,6, ідентифікаційний код 20077720) кошти в розмірі 353995 (триста п`ятдесят три тисячі дев`ятсот дев`яносто п`ять)грн.56коп., з яких: пеня у розмірі 295 963 (двісті дев`яносто п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят три) грн. 51 коп., 3 % річних у розмірі 58 032 (п`ятдесят вісім тисяч тридцять дві)грн.05 коп., витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 5309 (п`ять тисяч триста девять)грн.93 коп., про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 02.03.2020

Суддя Н.М. Євстигнеєва