РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.02.2020Справа № 910/16069/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., за участі секретаря судового засідання Топіхи І.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження

позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго», с. Оноківці, Ужгородський район, Закарпатська обл.

до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго», м. Київ

про стягнення 231 039,94 грн,

Представники:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Закарпаттяобленерго» (далі - ПрАТ «Закарпаттяобленерго»/позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (далі - (ДПЗД «Укрінтеренерго»/відповідач) про стягнення 231 039,94 грн, у тому числі: 212 614,81 грн - заборгованості з оплати послуг з розподілу електричної енергії, 15 855,09 грн - пені, 1 441,12 грн - 3% річних та 1 128,91 грн - інфляційних втрат.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач приєднався до публічного договору електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії шляхом підписання заяви-приєднання від 19.12.2018. Так, в порушення умов цього договору, відповідач не розрахувався з позивачем за надані послуги з розподілу електричної енергії за липень та серпень 2019 року, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 212 614,81 грн.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 18.11.2019 позовну заяву прийняв до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 09.12.2019.

26.11.2019 через відділ діловодства суду позивачем подано заяву про розподіл судових витрат, а також заяву про участь у підготовчому засіданні 09.12.2019 в режимі відеоконференції.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 28.11.2019 відмовив у задоволенні заяви ПрАТ «Закарпаттяобленерго» про участь у підготовчому засіданні 09.12.2019 в режимі відеоконференції. Крім того, суд повідомив сторін про перенесення підготовчого засідання з 09.12.2019 на 12.12.2019.

05.12.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому ДПЗД «Укрінтеренерго» заперечило проти задоволення позову, посилаючись на те, що публічний договір електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, до якого відповідач приєднався 19.12.2018 згідно із заявою-приєднання, має обтяжливі умови для відповідача. Крім того, у відповідача відсутні кошти для сплати боргу, оскільки з лютого 2019 року всі кошти, отримані від споживачів постачальника «останньої надії», перераховуються відповідачем в рахунок погашення заборгованості перед оптовим постачальником електроенергії.

12.12.2019 суд відклав підготовче засідання на 20.01.2020.

29.12.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

20.01.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

20.01.2019 суд закрив підготовче засідання та призначив справу до судового розгляду по суті на 17.02.2019.

03.02.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів по справі, а також заява про розгляд справи без участі представника позивача.

17.02.2020 у судове засідання представники сторін не з`явилися. Відповідач про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

19.12.2018 Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (далі - електропостачальник/відповідач) звернулося до Приватного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» (далі - оператор/позивач) із заявою-приєднання до договору електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії.

Відповідно до п. 2.1. договору, оператор системи забезпечує недискримінаційний доступ постачальника до мереж оператора системи з метою реалізації постачальником як суб`єктом роздрібного ринку своїх прав та виконання обов`язків та функцій постачальника електричної енергії по відношенню до споживачів, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території здійснення ліцензованої діяльності оператора системи.

Згідно з п. 2.2. договору постачальник здійснює оплату послуг з розподілу (передачі) згідно з умовами глави 3 цього договору та інші послуги оператора системи згідно з порядком розрахунків, який є додатком 1 до цього договору.

У відповідності до розділу 3 договору, ціна договору складає вартість послуг з розподілу (передачі) за сукупністю споживачів балансуючої групи постачальника. Постачальником здійснюється оплата послуг з розподілу (передачі) за сукупністю споживачів, яким згідно з договорами про постачання електричної енергії, розподілу (передачу) забезпечує постачальник. Розрахунковим періодом для цілей цього договору є календарний місяць. Оплата послуг з розподілу (передачі) здійснюється постачальником плановими або авансовими платежами в порядку, визначеному в додатку 1 до цього договору. Оплата послуг з розподілу (передачі) електричної енергії здійснюється постачальником на розрахунковий рахунок оператора системи.

Пунктом 6.6. договору передбачено, що за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених порядком розрахунків (додаток 1), постачальник сплачує оператору системи пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документів окремим рядком.

Цей договір вважається укладеним з наступного робочого дня від дня отримання оператором системи заяви-приєднання постачальника до у мов цього договору, умови цього договору застосовуються до взаємовідносин сторін, які виникають з 01.01.2019 та діє протягом 1 року, якщо строк не зазначено в заяві-приєднання.

Згідно з п. 9.2, 9.3. договору, цей договір може бути розірвано і в інший строк за ініціативою будь-якої із сторін у порядку, визначеному законодавством України. Дія цього договору достроково припиняється у разі: припинення постачальником діяльності на ринку електричної енергії; отримання оператором системи документального підтвердження факту неплатоспроможності постачальника, призупинення дії або анулювання ліцензії постачальника. У разі припинення дії цього договору він припиняє свою дію в частині надання (придбання) послуг з розподілу електричної енергії на об`єкти споживачів постачальника, а в частині виконання фінансових зобов`язань сторін (які виникли на дату припинення цього договору) - продовжують діяти до повного взаєморозрахунку між сторонами.

В додатку 1 до цього договору передбачено порядок розрахунків (далі - порядок розрахунків).

Відповідно до п. 1 порядку розрахунків вартість послуг з розподілу (передачі) електричної енергії (далі - послуга з розподілу) оператора системи за розрахунковий місяць визначається на підставі замовлених обсягів купівлі електричної енергії і тарифів на послуги з розподілу (передачі) електричної енергії на відповідних класах напруги, що затверджені Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України (далі - НКРЕКП). На вартість послуг з розподілу електричної енергії нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України.

Згідно з п. п. 2, 3 порядку розрахунків, розрахунковим періодом є календарний місяць, тобто з 01 по останнє число місяця включно. Постачальник надає оператору системи реєстр точок комерційного обліку електричної енергії споживачів постачальника за вільними цінами за формою 1 до додатку 1 до договору «Порядок розрахунків» на електронну пошту оператора системи до 12-ї години 15-го числа місяця, що передує розрахунковому.

Пунктом 10 порядку розрахунків встановлено, що оплата послуг з розподілу (передачі) електричної енергії здійснюється постачальником виключно в грошовій формі на поточний рахунок оператора системи (за виключенням вартості послуг з розподілу електричної енергії, що сплачується споживачем безпосередньо оператору системи за договором споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії).

Відповідно до п. 20 порядку розрахунків, постачальник «останньої надії» здійснює оплату послуг з розподілу електричної енергії одним платежем до 15-го числа поточного розрахункового періоду в розмірі 100% замовленого обсягу купівлі електричної енергії.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву, позивачем надані послуги з розподілу електричної енергії у липні 2019 року на суму 119 797,47 грн та у серпні 2019 року на суму 92 817,34 грн, що підтверджується рахунками № 1-2 від 31.07.2019 та № 2 від 31.08.2019.

Проте, в порушення умов договору відповідач за надані послуги не розрахувався, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 212 614,81 грн.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати наданих послуг, позивач нараховує пеню в розмірі 15 855,09 грн, 3% річних в сумі 1 441,12 грн та інфляційні втрати в розмірі 1 128,91 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

За приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Водночас, статтею 45 Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії на недискримінаційних засадах відповідно до цього Закону, кодексу систем розподілу та інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператор системи розподілу, в тому числі, надає послуги з розподілу електричної енергії з дотриманням встановлених показників якості надання послуг.

Згідно з п.п. 7, 11 ч. 3 ст. 46 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператор системи розподілу зобов`язаний: оприлюднювати на своєму офіційному веб-сайті інформацію про умови надання послуг з розподілу електричної енергії та послуг з приєднання до системи розподілу, показники якості послуг та іншу інформацію відповідно до законодавства; укладати договори, які є обов`язковими для здійснення діяльності на ринку електричної енергії, та виконувати умови таких договорів.

У відповідності з п. 1 ч. 4 ст. 46 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії на підставі договорів про надання послуг з розподілу. Договори про надання послуг з розподілу є публічними договорами приєднання та укладаються на основі типових договорів, форма яких затверджується Регулятором.

Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою.

Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 46 Закону України «Про ринок електричної енергії» оплата послуг з розподілу здійснюється за тарифами, які регулює Регулятор відповідно до затвердженої ним методики. Тарифи на послуги з розподілу електричної енергії оприлюднюються операторами систем розподілу в порядку та строки, визначені нормативно-правовими актами, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

Судом встановлено, що відповідач приєднався до публічного договору електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії шляхом підписання заяви-приєднання від 19.12.2018.

Так, згідно з п. 2.2. договору постачальник здійснює оплату послуг з розподілу (передачі) згідно з умовами глави 3 цього договору та інші послуги оператора системи згідно з порядком розрахунків, який є додатком 1 до цього договору.

Відповідно до п. 20 порядку розрахунків, постачальник «останньої надії» здійснює оплату послуг з розподілу електричної енергії одним платежем до 15-го числа поточного розрахункового періоду в розмірі 100% замовленого обсягу купівлі електричної енергії.

Судом також встановлено, що позивачем надані послуги з розподілу електричної енергії у липні 2019 року на суму 119 797,47 грн та у серпні 2019 року на суму 92 817,34 грн, що підтверджується рахунками № 1-2 від 31.07.2019 та № 2 від 31.08.2019. Проте, в порушення умов договору відповідач за надані послуги не розрахувався, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 212 614,81 грн. При цьому, відповідачем у відзиві на позов не заперечується факт отримання вказаних послуг у визначений період.

Статтею 530 ЦК України вставлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Отже, з наведеного вбачається, що відповідач приєднався до публічного договору електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, відповідно до якого взяв на себе зобов`язання здійснювати оплату за надані послуги відповідачем з розподілу електричної енергії до 15-го числа поточного розрахункового періоду в розмірі 100% замовленого обсягу купівлі електричної енергії. Проте, відповідач належним чином не виконав взяті зобов`язання, оплату за надані послуги за липень та серпень 2019 року не здійснив, на підтвердження зворотного відповідачем не надано суду будь-яких інших доказів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго», порушено умови договору, що має наслідком задоволення вимог позивача в частині стягнення заборгованості у розмірі 212 614,81 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 15 855,09 грн, 3% річних в сумі 1 441,12 грн та інфляційні втрати в розмірі 1 128,91 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Так, пунктом 6.6. договору передбачено, що за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених порядком розрахунків (додаток 1), постачальник сплачує оператору системи пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документів окремим рядком.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 ГК України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат від простроченої суми, та встановив, що у їх розрахунку допущено арифметичну помилку, проте, заявлена сума пені, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки їх розмір не перевищує суму, обчислену судом.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу та витрат пов`язаних з наданням правової допомоги, суд відзначає таке.

Як вбачається із позовних матеріалів та клопотань, поданих під час розгляду справи, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн

У відповідності до положень ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Пунктом 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката та витрат пов`язаних з наданням правової допомоги, позивачем надано витяг з договору про надання правової допомоги від 30.01.2018 за №38, укладеного між ПрАТ «Закарпаттяобленерго» та «Професійним адвокатським об`єднанням "Консенсус"», а також додаток № 98 від 05.11.2019 до цього договору, рахунок №91 від 05.11.2019 на суму 25 000,00 грн, платіжне доручення №11714 від 11.11.2019 на суму 25 000,00 грн, а також акт №72/19 від 20.11.2019 та акт №76/20 від 29.01.2019 про надання правової допомоги.

Так, відповідно до п. 3 додатку № 98 від 05.11.2019 до договору про надання правової допомоги від 30.01.2018 за №38, вартість надання об`єднанням правової допомоги клієнту за здійснення необхідних дій в інтересах клієнта щодо стягнення заборгованості Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» з оплати послуг з розподілу електричної енергії за договором електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії та супровід даної справи у суді першої інстанції згідно договору про надання правової допомоги від 30.01.2018 №38 та цього додатку №98 складає 25 000,00 грн без ПДВ, незалежно від результату розгляду справи у суді першої інстанції.

Згідно з п. 4 додатку, оплата послуг об`єднання (гонорару) здійснюється клієнтом в гривнях на поточний рахунок об`єднання визначений в рахунку наданому об`єднанням. Оплата рахунку за надані послуги здійснюється клієнтом на протязі 5 робочих днів, з дати отримання такого рахунку клієнтом.

Отже, приймаючи до уваги, що в матеріалах справи наявний рахунок на оплату від 05.11.2019, а також платіжне доручення №11714 від 11.11.2019 на суму 25 000,00 грн, суд дійшов висновку, що позивачем надано суду належні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, необхідних для надання правничої допомоги, тому заявлена вимога підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (04080, місто Київ, вулиця Кирилівська, будинок 85; ідентифікаційний код 19480600) на користь Приватного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» (89412, Закарпатська область, село Оноківці, вулиця Головна, будинок 57; ідентифікаційний код 00131529) 212 614 (двісті дванадцять тисяч шістсот чотирнадцять) грн 81 коп. - основного боргу, 15 855 (п`ятнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят п`ять) грн 09 коп. - пені, 1 441 (одна тисяча чотириста сорок одна) грн 12 коп. - 3% річних, 1 128 (одна тисяча сто двадцять вісім) грн 91 коп. - інфляційних втрат, 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн 00 коп. - витрат на на професійну правничу допомогу та 3 465 (три тисячі чотириста шістдесят п`ять) грн 60 коп. - судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено: 25.02.2020.

Суддя В.В. Бондарчук