ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХвала

про залишення скарги без руху

"27" лютого 2020 р. м. Ужгород Справа № 907/180/19

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф., перевіривши дотримання вимог ст. ст. 162, 164, 172 ГПК України у

скарзі товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛІШАН» б/н та б/д (надійшла до суду 21.02.2020) про визнання висновків про вартість майна виконані ТОВ «Зодчий і К» на замовлення приватного виконавця Кохан П.І щодо оцінки ринкової вартості % частки нежитлової будівлі загальною площею - 101,8 кв.м. розташованої за адресою: Закарпатська обл., Берегівський район, с. Запсонь вул. Фізкультурна, буд. 41-Б та ринкової вартості нежитлової будівлі

загальною площею - 484,9 кв.м. розташованої за адресою: Закарпатська обл., Берегівський район, с. Запсонь вул. Фізкультурна, буд. 41 - такими, що суттєво занижені та не можуть бути використані при реалізації майна ТОВ «Велішан»; зупинення стягнення на підставі Судового наказу № 907/180/19 від 16.07.2019 р. до завершення розгляду скарги.

У справі за позовною заявою приватного підприємства "БІЗОН-ТЕХ 2006", м. Пологи Пологівського району Запорізької області до товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛІШАН", с. Серне Мукачівського району про стягнення суми 4.058.941,67 грн. -

Без виклику сторін

в с т а н о в и в:

21.02.2020 до Господарського суду Закарпатської області від відповідача надійшла скарга на дії державного виконавця щодо визначення розміру вартості арештованого майна та зупинення стягнення за виконавчим документом.

Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

В пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" вказано, що у разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, які виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, до заяв (скарг, подань) учасників виконавчого провадження мають застосовуватися положення ЦПК і ГПК, якими врегульовано аналогічні питання.

Відповідно до ч. 10 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права).

На скаргу поширюється дія статті 174 ГПК України, відповідно до якої суд, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, зазначивши недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, а якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, визнає заяву неподаною і повертає її особі, що звернулася із позовною заявою.

Дослідивши матеріали скарги, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, зважаючи на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з статтею 341 Господарського процесуального кодексу України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

У Рішенні Конституційного Суду України від 07.07.98 N 11-рп/98 у справі щодо офіційного тлумачення частин другої, третьої статті 84 та частин другої, четвертої статті 94 Конституції України (справа щодо порядку голосування та повторного розгляду законів Верховною Радою України) зазначено, що: "Термін "дні", якщо він вживається у зазначених правових актах без застережень, означає лише календарні дні".

З огляду на встановлений статтею 115 ГПК України порядок обчислення процесуальних строків зазначений десятиденний строк слід обчислювати в календарних днях. Такий порядок обчислення строків є єдиним для всіх норм ГПК України та застосовується й у інших процесуальних кодексах України.

Отже, існують два законодавчі акти однакової юридичної сили, які встановлюють неоднаковий строк для оскарження дій державного виконавця щодо виконання судового рішення.

Разом з тим стаття 74 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" є загальною нормою щодо до статей 339 - 341 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017), адже застосовується до більш широкого кола відносин: 1) відносин, які виникають при оскарженні дій щодо виконання будь-якого виконавчого документа, а не тільки рішення суду; 2) відносин, які виникають при оскарженні дій державного виконавця не тільки до суду, але й до органів державної виконавчої служби.

Отже, під час оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця, на виконанні яких перебуває виконавчий документ господарського суду, слід дотримуватися відповідних положень ГПК України, вміщених у розділі VI «Судовий контроль за виконанням судових рішень», зокрема щодо права на звернення зі скаргою у строк десять календарних днів, визначений пунктом «а» частини першої статті 341 цього Кодексу.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №920/149/18.

Як встановлено судом, в поданій скарзі заявник просить суд визнати неправомірними дії приватного виконавця. При цьому, скаржник у скарзі вказує на те, що копію відповідного висновку із звіту про оцінку майна ним отримано від виконавця 11.02.2020. Водночас, скаржником не подано належних та достатніх доказів у підтвердження факту отримання такого повідомлення 11.02.2020.

Статтею 118 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 341 ГПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

Встановлений вищенаведеною нормою господарського процесу десятиденний строк є процесуальним, в межах якого має бути вчинена така процесуальна дія як подання скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби.

Згідно з п. 9.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" скарга має відповідати загальним вимогам щодо змісту та форми позовної заяви, з доданням до неї документів, а також містити відомості, перелічені в Законі України "Про виконавче провадження". У вирішенні питань, які виникають у розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби, до заяв учасників виконавчого провадження (заявників) мають застосовуватися положення ГПК України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Пункт 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України визначає, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Скаржник вказує на те, що суперечність проведеної виконавцем оцінки нерухомого майна підтверджується також проведеною 17.05.2019 СОД ТОВ «Авіста-а» оцінки, при цьому, відповідних доказів в обгрунтування наведеного скаржником до суду не подано.

Пунктом 8 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позовна заява повинна містити, зокрема, зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Скаржником не дотримано вимог п. 8 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у скарзі відсутні зазначення щодо наявності у нього або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви. Так, згідно переліку додатків до скарги подано письмові докази у копіях, проте при цьому не зазначено про наявність у нього або іншої особи оригіналів відповідних письмових доказів.

У п. 10 ч. 3 ст. 162 ГПК України зазначено, що позовна заява повинна містити підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Дослідивши матеріали скарги суд встановив, що вона не містить підтвердження про те, що скаржником не подано іншої скарги (скарг) на дії того ж органу Державної виконавчої служби з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Одночасно, пунктом другим прохальної частини скарги заявник клопоче про зупинення стягнення на підставі виконавчого документу (наказу суду) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Розглянувши означену заяву, суд зазначає наступне.

Процесуальні питання пов`язані з виконанням судових рішень у господарських справах передбачені розділом V Господарського процесуального кодексу України.

Так, зазначеним розділом зі статті 326 по 338 Господарського процесуального кодексу України встановлено вичерпний перелік процесуальних дій, які вчиняються судом в межах виконавчого провадження.

Так, зокрема ст. 332 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку. Про зупинення виконання або зупинення дії судового рішення постановляється ухвала. Суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Отже, право на зупинення виконання рішення суду має суд касаційної інстанції, а не суд першої інстанції.

Відповідно до абзацу 2 ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно зі змістом чинного ГПК України розгляд таких заяв відноситься до розділу VI "Судовий контроль за виконанням рішень".

При цьому, ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано питання зупинення вчинення виконавчих дій, і це питання відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 162, 164, 174, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИВ:

Скаргу ТОВ «ВЕЛІШАН» залишити без руху.

Надати ТОВ «ВЕЛІШАН» строк у п`ять днів з дня вручення даної ухвали на усунення вказаних в ній недоліків шляхом належного виконання вимог ст.ст. 162-164 Господарського процесуального кодексу України.

Роз`яснити, що у разі не усунення недоліків у визначений судом строк, скарга буде вважатись неподаною та повернута заявнику.

Згідно ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Ухвала підписана 27.02.2020 та оскарженню не підлягає.

Суддя Ремецькі О.Ф.