ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2020м. ДніпроСправа № 904/4504/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Соловйової А.Є. за участю секретаря судового засідання Гаркуші К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м. Київ, в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція", м. Вараш, Рівненська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест-Ресурс", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення пені та штрафу в сумі 94 556,16 грн

Представники:

від позивача Годицький А.І., довіреність №768 від 27.05.2019

від відповідача Стригунова Г.І., адвокат, посвідчення №1557 , свідоцтво №1873 від 08.07.2008

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест-Ресурс" (далі - відповідач) про стягнення пені в сумі 36 495,36 грн, штрафу в сумі 58 060,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані простроченням виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки № 629 від 15.05.2018 (№ 53-122-01-18-06356 від 31.05.2018) в частині здійснення своєчасної поставки продукції.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 31.10.2019.

22.10.2019 до Господарського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання позивача вих. №15631/001 від 17.10.2019 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Найближчим судом, до якого може прибути представник позивача для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, визначено Господарський суд Рівненської області.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2019 відмовлено в задоволенні клопотання ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у зв`язку з призначенням в приміщеннях, спеціально обладнаних для проведення відеоконференції, інших справ.

31.10.2019 відповідач подав до господарського суду відзив на позовну заяву, який долучений судом до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.10.2019 задоволено клопотання Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Доручено проведення відеоконференції Господарському суду Рівненської області та оголошено перерву у судовому засіданні до 18.11.2019.

06.11.2019 відповідач подав до господарського суду пояснення б/н б/д у справі №904/4504/19, які долучені судом до матеріалів справи.

14.11.2019 від позивача на електронну пошту суду надійшла відповідь на відзив Вих. №17217/001 від 13.11.2019. Суд долучив відповідь на відзив до матеріалів справи.

В судове засідання, призначене на 18.11.2019, з`явився представник позивача, який підтримав позовні вимоги та заявив усне клопотання про участь у наступному судовому засіданні в режимі відеоконференції, доручивши її проведення Господарському суду Рівненської області.

Представник відповідача з`явилась в засідання, заперечила проти позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2019 оголошено перерву у судовому засіданні до 09.12.2019. Усне клопотання Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - задоволено. Доручено проведення відеоконференції Господарському суду Рівненської області.

19.11.2019 від позивача до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив Вих. №17217/001 від 13.11.2019. Суд долучив відповідь на відзив до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2019 постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 08.01.2020.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.01.2020 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду в засіданні на 30.01.2020 о 09:30 год. Усне клопотання Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - задоволено. Доручено проведення відеоконференції Господарському суду Рівненської області.

В судове засідання, призначене на 30.01.2020 з`явився представник позивача, який підтримав позовні вимоги, надав усні пояснення щодо позову.

В судове засідання 30.01.2020 з`явилась представник відповідача, яка заперечила проти задоволення позову, надала додаткові усні пояснення.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2020 оголошено перерву до 12.02.2020 о 09:10 год. Усне клопотання Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - задоволено. Доручено проведення відеоконференції Господарському суду Рівненської області.

В судове засідання, призначене на 12.02.2020 з`явився представник позивача, який підтримав позовні вимоги, надав усні пояснення щодо позову.

В судове засідання 12.02.2020 з`явилась представник відповідача, яка заперечила проти задоволення позову, надала клопотання про долучення до матеріалів справи копії журналу реєстрації вхідної кореспонденції за період з 24.07.2018 по 27.12.2018. Оригінал журналу реєстрації вхідної кореспонденції представник відповідача надала для огляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні 12.02.2020 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

15.05.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "ФОРЕСТ-РЕСУРС" (постачальник, відповідач) та Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (замовник, позивач) уклали договір поставки № 629 від 15.05.2018 (№ 53-122-01-18-06356 від 31.05.2018), відповідно до п.1.1. якого постачальник зобов`язався поставити і передати у власність замовника певну продукцію, а замовник, в свою чергу, зобов`язався оплатити продукцію за кількістю та цінами, що передбачені у специфікації №1.

Так, відповідно до специфікації №1 договору сторони узгодили поставку шпал залізобетонних тиму Ш-1-1 у кількості 2 296 шт загальною вартістю 1 859 760, 00 грн з ПДВ.

Відповідно до п.2.2 договору, загальна сума договору складає 1 859 760,00 грн (один мільйон вісімсот п`ятдесят дев`ять тисяч сімсот шістдесят гривень 00 копійок).

Пунктом 3.1 договору сторонами погоджено, що продукція поставляється постачальником на умовах DDP Інкотермс-2000, в строк 30 календарних днів з моменту отримання постачальником заявки від замовника.

Заявка на поставку продукції направляється замовником рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу постачальника, що вказана постачальником у п.31. даного договору (п.3.2. договору).

Згідно з пунктом 8.4. договору перехід права власності на продукцію за договором відбувається в момент поставки продукції за умови наявності та передачі належним чином оформлених товарно-супровідних документів. Датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної або накладної вантажоотримувачем продукції.

1) На виконання умов договору 18.07.2018 позивачем була направлена заявка №1 на поставку шпал залізобетонних в кількості 256 шт згідно умов п.3.1. договору (а.с.24, 25). Заявка №1 була отримана відповідачем 24.07.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №810 (а.с.25).

Таким чином, виходячи з умов п.3.1. договору відповідач був зобов`язаний поставити продукцію в строк до 23.08.2018.

Відповідач здійснив поставку продукції 10.08.2018 (дата підписання видаткової накладної представником позивача), що підтверджується видатковою накладною №34 від 09.08.2018 (а.с.111). Отже продукція згідно заявки №1 була поставлена в строк, встановлений договором.

2) 25.09.2018 позивачем була направлена заявка №3 на поставку шпал залізобетонних згідно договору у кількості 512 шт (а.с.28-30). Заявка №3 була отримана відповідачем 03.10.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №091 (а.с.30)

Таким чином, виходячи з умов п.3.1. договору відповідач був зобов`язаний поставити продукцію в строк до 02.11.2018.

Проте відповідач здійснив поставку продукції з порушенням строку, встановленого договором, а саме:

- 10.12.2018 (дата підписання накладної представником позивача) відповідно до видаткової накладної №59 від 15.11.2018 (а.с.116) була поставлена продукція у кількості 256 шт. загальною вартістю 207 360,00 грн з ПДВ. Продукція поставлена з порушенням строку на 37 днів;

- 06.12.2018 (дата підписання накладної представником позивача) відповідно до видаткової накладної №60 від 21.11.2018 (а.с.119) була поставлена продукція у кількості 256 шт. загальною вартістю 207 360,00 грн з ПДВ. Продукція поставлена з порушенням строку на 34 дні.

3) 23.10.2018 відповідачем була отримана заявка №4 на поставку шпал залізобетонних у кількості 512 шт (а.с.121). Дата отримання відповідачем заявки №4 (23.10.2018) підтверджується копією конверта, в якому вона надійшла (а.с.161), вхідним номером реєстрації, проставленому на заявці №4 (а.с.121, 160), журналом реєстрації вхідної кореспонденції за період з 24.07.2018 по 27.12.2018, оригінал якого був наданий представником відповідача для огляду в судовому засіданні, та копія якого долучена до матеріалів справи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що докази, надані відповідачем на підтвердження отримання заявки №4 23.10.2018 є більш вірогідними, ніж докази, надані позивачем (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №18 (а.с.32)), за твердженням якого відповідач отримав заявку №4 11.10.2018.

Отже, оскільки суд дійшов висновку, що відповідач отримав заявку №4 23.10.2018, він зобов`язаний був поставити продукцію в строк до 22.11.2018.

Проте відповідач здійснив поставку продукції з порушенням строку, встановленого договором, а саме:

- 26.12.2018 (дата підписання накладної представником позивача) відповідно до видаткової накладної №66 від 03.12.2018 (а.с.123) була поставлена продукція у кількості 256 шт. загальною вартістю 207 360,00 грн з ПДВ. Продукція поставлена з порушенням строку на 33 дні;

- 03.12.2018 відповідно до видаткової накладної №67 від 03.12.2018 (а.с.125) була поставлена продукція у кількості 256 шт. загальною вартістю 207 360,00 грн з ПДВ. Продукція поставлена з порушенням строку на 10 днів.

Одночасно суд зазначає, що докази, надані відповідачем на підтвердження поставки продукції за видатковою накладною №67 03.12.2018 (а.с.125) є більш вірогідними, ніж докази, надані позивачем (видаткова накладна №67 від 03.12.2018 з датою підписання представником позивача 26.12.2018 (а.с.39)), за твердженням якого позивачем отримана продукція за видатковою накладною №67 26.12.2018, оскільки видаткова накладна №67, надана представником відповідача містить штамп Рівненського складу №5 позивача, проте будь-яких інших дат отримання продукції не містить.

4) 29.11.2018 позивачем була направлена заявка №5 на поставку шпал залізобетонних згідно договору (а.с.33-34). Заявка №5 була отримана відповідачем 06.12.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №180 (а.с.34)

Таким чином, виходячи з умов п.3.1. договору відповідач був зобов`язаний поставити продукцію в строк до 08.01.2019.

Відповідач здійснив поставку продукції за заявою №5 в строк, встановлений договором, а саме:

- 13.12.2018 відповідно до видаткової накладної №69 від 13.12.2018 (а.с.129) була поставлена продукція у кількості 256 шт. загальною вартістю 207 360,00 грн з ПДВ;

- 14.12.2018 відповідно до видаткової накладної №70 від 14.12.2018 (а.с.132) була поставлена продукція у кількості 256 шт. загальною вартістю 207 360,00 грн з ПДВ;

- 08.01.2019 (дата підписання видаткової накладної представником позивача) відповідно до видаткової накладної №71 від 19.12.2018 (а.с.135) була поставлена продукція у кількості 256 шт. загальною вартістю 207 360,00 грн з ПДВ;

- 19.12.2018 відповідно до видаткової накладної №72 (а.с.137) від 19.12.2018 була поставлена продукція у кількості 248 шт. загальною вартістю 200 880,00 грн з ПДВ.

При цьому суд також зазначає, що докази, надані відповідачем на підтвердження поставки продукції за видатковими накладними №69 від 13.12.2018, №70 від 14.12.2018, №72 від 19.12.2018 (а.с.129, 132, 137) є більш вірогідними, ніж докази, надані позивачем (видаткова накладна №69 від 13.12.2018 з датою підписання представником позивача 26.12.2018 (а.с.50), (видаткова накладна №70 від 14.12.2018 з датою підписання представником позивача 26.12.2018 (а.с.51), (видаткова накладна №72 від 19.12.2018 з датою підписання представником позивача 08.01.2019 (а.с.53)), оскільки видаткові накладні №69 від 13.12.2018, №70 від 14.12.2018, №72 від 19.12.2018, надані представником відповідача містять штамп Рівненського складу №5 позивача, проте будь-яких інших дат отримання продукції не містять.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач посилається на прострочення виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки № 629 від 15.05.2018 (№ 53-122-01-18-06356 від 31.05.2018) в частині здійснення своєчасної поставки продукції та просить суду стягнути з відповідача пеню в сумі 36 495,36 грн та штраф в сумі 58 060,80 грн.

Предметом доказування у даній справі є обставини укладання договору, факт та дати отримання відповідачем заявок позивача на поставку продукції, факт та строки поставки товару, наявність прострочення строку поставки товару.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з таких підстав.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що згідно з умов договору, відповідач повинен був здійснити поставку продукції в такі строки:

Заявка №3: 25.09.2018 позивачем була направлена заявка №3 на поставку шпал залізобетонних згідно договору у кількості 512 шт (а.с.28-30). Заявка №3 була отримана відповідачем 03.10.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №091 (а.с.30)

Таким чином, виходячи з умов п.3.1. договору відповідач був зобов`язаний поставити продукцію в строк до 02.11.2018.

Проте відповідач здійснив поставку продукції з порушенням строку, встановленого договором, а саме:

- 10.12.2018 (дата підписання накладної представником позивача) відповідно до видаткової накладної №59 від 15.11.2018 (а.с.116) була поставлена продукція у кількості 256 шт. загальною вартістю 207 360,00 грн з ПДВ. Продукція поставлена з порушенням строку на 37 днів;

- 06.12.2018 (дата підписання накладної представником позивача) відповідно до видаткової накладної №60 від 21.11.2018 (а.с.119) була поставлена продукція у кількості 256 шт. загальною вартістю 207 360,00 грн з ПДВ. Продукція поставлена з порушенням строку на 34 дні.

Заявка №4: 23.10.2018 відповідачем була отримана заявка №4 на поставку шпал залізобетонних у кількості 512 шт (а.с.121). Дата отримання відповідачем заявки №4 (23.10.2018) підтверджується копією конверта, в якому вона надійшла (а.с.161), вхідним номером реєстрації, проставленому на заявці №4 (а.с.121, 160), журналом реєстрації вхідної кореспонденції за період з 24.07.2018 по 27.12.2018, оригінал якого був наданий представником відповідача для огляду в судовому засіданні, та копія якого долучена до матеріалів справи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що докази, надані відповідачем на підтвердження отримання заявки №4 23.10.2018 є більш вірогідними, ніж докази, надані позивачем (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №18 (а.с.32)), за твердженням якого відповідач отримав заявку №4 11.10.2018.

Отже, оскільки суд дійшов висновку, що відповідач отримав заявку №4 23.10.2018, він зобов`язаний був поставити продукцію в строк до 22.11.2018.

Проте відповідач здійснив поставку продукції з порушенням строку, встановленого договором, а саме:

- 26.12.2018 (дата підписання накладної представником позивача) відповідно до видаткової накладної №66 від 03.12.2018 (а.с.123) була поставлена продукція у кількості 256 шт. загальною вартістю 207 360,00 грн з ПДВ. Продукція поставлена з порушенням строку на 33 дні;

- 03.12.2018 відповідно до видаткової накладної №67 від 03.12.2018 (а.с.125) була поставлена продукція у кількості 256 шт. загальною вартістю 207 360,00 грн з ПДВ. Продукція поставлена з порушенням строку на 10 днів.

Одночасно суд зазначає, що докази, надані відповідачем на підтвердження поставки продукції за видатковою накладною №67 03.12.2018 (а.с.125) є більш вірогідними, ніж докази, надані позивачем (видаткова накладна №67 від 03.12.2018 з датою підписання представником позивача 26.12.2018 (а.с.39)), за твердженням якого позивачем отримана продукція за видатковою накладною №67 26.12.2018, оскільки видаткова накладна №67, надана представником відповідача містить штамп Рівненського складу №5 позивача, проте будь-яких інших дат отримання продукції не містить.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

Згідно з п. 9.1. договору у випадку порушення строків поставки постачальник зобов`язується сплатити замовнику пеню в розмірі 0,1% від суми непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочки, при цьому, у випадку прострочки поставки (недопоставки) продукції понад тридцять діб постачальник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7% від суми непоставленої (недопоставленої) продукції.

З урахуванням умов п. 9.1. договору позивач нарахував та просить стягнути 36 495,36 грн. пені за загальний період прострочення поставки товару з 03.11.2018 по 25.12.2018, та 58 060,80 грн штрафу (7% вартості продукції, поставленої з порушенням строку поставки понад 30 днів).

Перевіривши правильність визначення позивачем дат отримання заявок, строків поставки продукції та нарахування заявленої до стягнення суми пені, суд вбачає підстави для обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача пені у сумі 23 639,04 грн та штрафу в сумі 43 545,60 грн:

- 10.12.2018 (дата підписання накладної представником позивача) відповідно до видаткової накладної №59 від 15.11.2018 (а.с.116) була поставлена продукція у кількості 256 шт. загальною вартістю 207 360,00 грн з ПДВ. Продукція поставлена з порушенням строку на 37 днів; розмір пені складає 7 672,32 грн; розмір штрафу становить 14 515,20 грн;

- 06.12.2018 (дата підписання накладної представником позивача) відповідно до видаткової накладної №60 від 21.11.2018 (а.с.119) була поставлена продукція у кількості 256 шт. загальною вартістю 207 360,00 грн з ПДВ. Продукція поставлена з порушенням строку на 34 дні; розмір пені складає 7 050,24 грн; розмір штрафу становить 14 515,20 грн;

- 26.12.2018 (дата підписання накладної представником позивача) відповідно до видаткової накладної №66 від 03.12.2018 (а.с.123) була поставлена продукція у кількості 256 шт. загальною вартістю 207 360,00 грн з ПДВ. Продукція поставлена з порушенням строку на 33 дні; розмір пені складає 6 842,88 грн; розмір штрафу становить 14 515,20 грн;

- 03.12.2018 відповідно до видаткової накладної №67 від 03.12.2018 (а.с.125) була поставлена продукція у кількості 256 шт. загальною вартістю 207 360,00 грн з ПДВ. Продукція поставлена з порушенням строку на 10 днів; розмір пені складає 2 073,60 грн; штраф не нараховується, оскільки порушення строку поставки становить менше 30 днів.

Заперечення відповідача щодо нарахування позивачем пені та штрафу на вартість товару з урахуванням ПДВ суд вважає необґрунтованим, оскільки відповідно до норм Податкового кодексу України пода?ток на до?дану ва?ртість (ПДВ) це непрямий податок, який входить в ціну товарів (робіт, послуг).

Інші доводи, заперечення позивача, відповідача суд вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються встановленими обставинами, матеріалами справи та вищенаведеними нормами чинного законодавства.

Одночасно з цим суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Розглядаючи питання про зменшення розміру заявленої до стягнення пені, суд виходить з загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, і враховує, що неустойка як засіб розумного стимулювання виконання основного грошового зобов`язання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Як встановлено судом, відповідачем товар поставлений в повному обсязі, при цьому прострочення виконання зобов`язання з поставки окремих партій продукції за договором має незначний строк. Суд також зазначає, що порушення з боку відповідача не завдало збитків позивачу (іншого позивачем суду не доведено), а відтак з огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що з метою дотримання балансу інтересів сторін, є необхідним зменшити розмір пені та штрафу на 50% від встановлених до стягнення сум (23 639,04 грн - пені, 43 545,60 грн - штрафу), що становить 11 819,52 грн. та 21 772,80 грн відповідно.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, понесені позивачем судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРЕСТ-РЕСУРС" (50027, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Хабаровська, будинок 13, приміщення 1, ) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ) в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" (34400, Рівненська область, м. Вараш, ) пеню в сумі 11 819,52 грн (одинадцять тисяч вісімсот дев`ятнадцять гривень 52 копійки), штраф в сумі 21 772,80 грн (двадцять одна тисяча сімсот сімдесят дві гривень 80 копійок), 1 364,92 грн (одна тисяча триста шістдесят чотири гривні 92 копійки) витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 21.02.2020.

Суддя А.Є. Соловйова