СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2020 р. Справа № 905/2417/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шевель О.В.,

за участю секретаря судового засідання Курченко В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Слов`янської міської ради (вх. №360 Д/2) на ухвалу Господарського суду Донецької області від 28.12.2019 у справі № 905/2417/19, постановлену у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Величко Н.В.,

за позовом Слов`янської міської ради, м. Слов`янськ,

до 1) Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, м. Слов`янськ,

2) Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України м. Києва, м. Київ,

3) Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, м. Краматорськ Донецької області,

4) Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, м. Слов`янськ Донецької області,

5) Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз" в інтересах філії Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації, м. Слов`янськ Донецької області,

6) Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" в особі Виробничої одиниці "Слов`янськтепломережа", м.Слов`янськ Донецької області,

7) Комунального підприємства Слов`янської міської ради "Словміськводоканал", м.Слов`янськ Донецької області,

8) Акціонерного товариства "ДТЕК Донецькі Електромережі", м. Краматорськ Донецької області,

9) Слов`янської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області, м. Слов`янськ Донецької області,

10) Товариства з обмеженою відповідальністю "УБМ", м. Миколаїв,

11) Приватного акціонерного товариства "Краматорське автотранспортне підприємство 11410", м. Краматорськ Донецької області,

12) Товариства з обмеженою відповідальністю "Ларго Транс", м. Київ,

13) Фізичної особи-підприємця Головко Віталія Петровича, м. Алчевськ Луганської області,

14) Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Руно", м. Павлоград Дніпропетровської області,

15) Приватного акціонерного товариства "Ясинівський коксохімічний завод", м.Покровськ Донецької області,

16) Публічного акціонерного товариства "СЛОВВАЖМАШ", м. Слов`янськ Донецької області,

про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 28.12.2019 у справі №905/2417/19 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою від 20.12.2019 №01.01-12/1992 Слов`янської міської ради до Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (відповідач 1), Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України м. Києва (відповідач 2), Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (відповідач 3), Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (відповідач 4), Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз" в інтересах філії Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації (відповідач 5), Обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго" в особі Виробничої одиниці "Слов`янськтепломережа" (відповідач 6), Комунального підприємства Слов`янської міської ради "Словміськводоканал" (відповідач 7), Акціонерного товариства "ДТЕК Донецькі Електромережі" (відповідач 8), Слов`янської ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області (відповідач 9), Товариства з обмеженою відповідальністю "УБМ" (відповідач 10), Приватного акціонерного товариства "Краматорське автотранспортне підприємство 11410" (відповідач 11), Товариства з обмеженою відповідальністю "Ларго Транс" (відповідач 12), Фізичної особи-підприємця Головко Віталія Петровича (відповідач 13), Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Руно" (відповідач 14), ПАТ "Ясинівський коксохімічний завод" (відповідач 15), ПАТ "СЛОВВАЖМАШ" (відповідач 16), про звільнення майна з-під арешту, а саме об`єкта нерухомого майна, будівлі гуртожитку, об`єкта житлової нерухомості, який розташовано за адресою: вул. Торгова (колишня Фрунзе), 4, м. Слов`янськ, накладеного:

- Слов`янським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29811747 від 30.05.2016;

- Слов`янським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29810863 від 30.05.2016;

- відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29810863 від 30.05.2016;

- Слов`янським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33546042 від 24.01.2017,

- відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31625607 від 29.09.2016;

- відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, рішення 31396853 від 15.09.2016.

Не погодившись з вказаною ухвалою місцевого господарського суду, позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Донецької області у справі 905/2417/19 від 28.12.2019 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.01.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Слов`янської міської ради (вх. №360 Д/2) на ухвалу Господарського суду Донецької області від 28.12.2019 у справі №905/2417/19; повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 25.02.2020.

17.02.2020 засобами електронного зв`язку до апеляційного господарського суду від Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надійшов відзив на апеляційну скаргу Слов`янської міської ради (вх. №360 Д/2) на ухвалу Господарського суду Донецької області від 28.12.2019 у справі №905/2417/19. Враховуючи, що надісланий документ не містить електронного цифрового підпису, колегією суддів він не розглядається, в силу вимог процесуального закону.

Водночас, 21.02.2020 засобами поштового зв`язку до Східного апеляційного господарського суду від Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. №1750), в якому заявник просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Слов`янської міської ради на ухвалу Господарського суду Донецької області від 28.12.2019 у справі № 905/2417/19, а також розглянути дану справу без участі його представника.

При цьому, у відзиві зазначено про те, що Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) є правонаступником Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (відповідач 3). На підтвердження зазначеного додано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; копію постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 №870 "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції".

В судове засідання Східного апеляційного господарського суду 25.02.2020 з розгляду апеляційної скарги Слов`янської міської ради на ухвалу Господарського суду Донецької області від 28.12.2019 представники апелянта та інших учасників справи не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, що підтверджується рекомендованими повідомленням про вручення поштового відправлення та інформацією на офіційному веб-сайті "Укрпошта" щодо відстеження поштових відправлень, а також інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Східного апеляційного господарського суду та в Єдиному державному реєстрі судових рішень, проте не скористались своїм правом на участь у судовому засіданні.

Крім того, з інформації, розміщеної на офіційному веб-сайті "Укрпошта", вбачається, що поштові відправлення (ухвала суду апеляційної інстанції від 29.01.2020) надіслані на адреси ТОВ "УБМ" (відповідач 10), ТОВ "Ларго Транс" (відповідач 12), ПАТ "СЛОВВАЖМАШ" (відповідач 16), які визначені в ЄДР, надійшли до точки видачі, проте не вручено під час доставки: інші причини. На поштових конвертах, які повернулись разом з повідомленнями про вручення поштового відправлення, наявні відмітки ПАТ "Укрпошта": "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення", "адресат відсутній".

Згідно з пунктом 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.06.2018 у справі № 904/9904/17).

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені частиною першою статтею 42 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов`язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у відповідності до вимог статті 282 Господарського процесуального кодексу України зазначає про такі обставини.

З матеріалів справи вбачається, що у грудні 2019 року позивач - Слов`янська міська рада, звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (відповідач 1), Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України м. Києва (відповідач 2), Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (відповідач 3), Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (відповідач 4), Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз" в інтересах філії Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації (відповідач 5), Обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго" в особі Виробничої одиниці "Слов`янськтепломережа" (відповідач 6), Комунального підприємства Слов`янської міської ради "Словміськводоканал" (відповідач 7), Акціонерного товариства "ДТЕК Донецькі Електромережі" (відповідач 8), Слов`янської ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області (відповідач 9), Товариства з обмеженою відповідальністю "УБМ" (відповідач 10), Приватного акціонерного товариства "Краматорське автотранспортне підприємство 11410" (відповідач 11), Товариства з обмеженою відповідальністю "Ларго Транс" (відповідач 12), Фізичної особи-підприємця Головко Віталія Петровича (відповідач 13), Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Руно" (відповідач 14), ПАТ "Ясинівський коксохімічний завод" (відповідач 15), ПАТ "СЛОВВАЖМАШ" (відповідач 16), в якій просив суд звільнити майно з-під арешту, а саме об`єкт нерухомого майна, будівлі гуртожитку, об`єкта житлової нерухомості, який розташовано за адресою: вул. Торгова (колишня Фрунзе), 4, м. Слов`янськ, накладеного:

- Слов`янським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29811747 від 30.05.2016;

- Слов`янським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29810863 від 30.05.2016;

- відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29810863 від 30.05.2016;

- Слов`янським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33546042 від 24.01.2017,

- відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31625607 від 29.09.2016;

- відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, рішення 31396853 від 15.09.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про такі обставини.

Відповідно до рішення Господарського суду Донецької області від 26.01.2004 у справі №12/503в судом встановлено, що 28.04.1994 Фонд держмайна України наказом № 27-АТ "Про затвердження плану приватизації і перетворення державного підприємства "Словважмаш" (м. Слов`янськ) у відкрите акціонерне товариство" затвердив план приватизації державного підприємства "Словважмаш" (м.Слов`янськ), прийняв рішення про перетворення державного підприємства "Словважмаш" у відкрите акціонерне товариство.

09.11.1994 розпорядженням виконавчого комітету Слов`янської міської ради народних депутатів №2641-р державне підприємство "Слов`янський завод важкого машинобудування" перереєстровано у відкрите акціонерне товариство "Словважмаш".

Рішенням Господарського суду Донецької області від 26.01.2004 у справі №12/503в, зокрема, визнано право власності за ВАТ "Словважмаш" на гуртожитки, розташовані у м. Слов`янськ по вул. Фрунзе, 4 (вул. Торгова у відповідності до рішення Слов`янської міської ради "Про перейменування вулиці Фрунзе міста Слов`янська" від 11.09.2015 № 27-LXXXІІ).

Протоколом позачергових Загальних зборів акціонерів ПАТ "Словважмаш" від 06.07.2016 №19 прийнято рішення надати згоду на безкоштовну передачу територіальній громаді м. Слов`янськ гуртожитку, який знаходиться за адресою: вул. Торгова (колишня Фрунзе), буд. 4, який належить товариству на праві приватної власності.

Листом від 10.12.2018 №50/721 ПАТ "Словважмаш" відповідно до Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" підтвердило згоду про передачу до комунальної власності територіальної громади м.Слов`янськ гуртожитку, розташованого по вул. Торгова (колишня Фрунзе) буд. 4, який є власністю підприємства, на безкомпенсаційній основі.

29.05.2019 Слов`янською міською радою прийняте рішення № 29-LXV-7 "Про надання згоди на передачу з власності ПАТ "Словважмаш" до комунальної власності територіальної громади м. Слов`янська гуртожитку по вул. Торговій, 4".

Посилаючись на приписи статей 1, 2, 4, 5, 14 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", позивач вказує на те, що між сторонами відбулось погодження питання щодо передачі та прийняття спірного гуртожитку в безоплатному порядку, що не суперечить чинному законодавству.

Водночас, позивачем зазначено про те, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав па нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого манна щодо суб`єкта від 29.01.2019 № 154328652 на зазначений гуртожиток накладено арешт, а саме:

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29811747 від 30.05.2016, Слов`янський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області;

- рішення про державну респірацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29810863 від 30.05.2016, Слов`янський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області;

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 36928320 від 06.09.2017, Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ;

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:33546042 від 24.01.2017, Слов`янський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області;

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31625607 від 29.09.2016, Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області;

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31396853 від 15.09.2016, Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

За твердженням позивача, оскільки на спірний гуртожиток накладено арешти, то відсутня можливість реалізували досягнуту домовленість між Слов`янською міською радою та ПАТ "Словважмаш" щодо передачі вказаного об`єкта нерухомого майна до комунальної власності територіальної громади м. Слов`янськ та зареєструвати право власності на цей об`єкт за територіальною громадою м. Слов`янськ у зв`язку з наявністю в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстрованих обтяжень щодо гуртожитку.

При цьому, на думку позивача, про наявність підстав для визнання права комунальної власності на спірний гуртожиток за Слов`янською міською радою свідчать такі обставини: передача гуртожитку до комунальної власності у відповідності до положень чинного законодавства є обов`язковою; письмове погодження сторін щодо такої передачі; надання власником гуртожитку (ПАТ "Словважмаш") згоди на передачу будівлі гуртожитку у комунальну власність; прийняття міською радою рішення про надання згоди на передачу з власності ПАТ "Словважмаш" до комунальної власності територіальної громади м. Слов`янська зазначеного гуртожитку.

Позивач вказує на те, що з метою вирішення питання про зняття арешту з будівлі гуртожитку ним було направлено запити до органів державної виконавчої служби, проте державним виконавцем відмовлено в задоволенні таких вимог з посиланням на приписи Закону України "Про виконавче провадження".

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач з посиланням на приписи статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" просить звільнити майно з-під арешту, накладеного Слов`янським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (відповідач 1), Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (відповідач 2), Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (відповідач 3).

28.12.2019 місцевим господарським судом постановлено оскаржувану ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 175 ГПК України, оскільки дана заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

При постановленні оскаржуваної ухвали місцевий господарський суд, керуючись положеннями статей 4, 20, 45, 162, 173, 339 Господарського процесуального кодексу України, 19, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, виходив з того, що позивач фактично оскаржує рішення органів державної виконавчої служби про накладення арешту, тоді як нормами чинного процесуального законодавства спори про зняття арешту не віднесено до юрисдикції господарського суду, а лише передбачено розгляд скарг за правилами господарського судочинства сторін виконавчого провадження на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ГПК України. При цьому, в оскаржуваній ухвалі зазначено, що позовні заяви учасників виконавчого провадження, якщо такі учасники виконавчого провадження вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства у відповідності до приписів статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин, суд першої інстанції, посилаючись на те, що позивач замість скарги у порядку, встановленому Розділом VI Господарського процесуального кодексу України, звернувся до господарського суду саме з позовною заявою про зобов`язання вчинити певні дії (зняти арешт з майна) та органи державної виконавчої служби визначено відповідачами, дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки дана заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник з посиланням на приписи статей 4, 20, 45 ГПК України, статей 2, 19, 287 Кодексу адміністративного судочинства, статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", а також на положення постанов Пленумів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ та Верховного Суду України, вказує на те, що сторонами у даній справі є юридичні особи, а тому, на думку апелянта, такий спір є господарським та не підлягає розгляду в порядку цивільного чи адміністративного судочинства. Крім того, заявник апеляційної скарги вказує на те, що ухвалою Слов`янського міськрайонного суду від 03.12.2019 у справі №243/13884/19 відмовлено у відкритті провадження за позовом Слов`янської міської ради про звільнення майна з-під арешту та роз`яснено про право позивача звернутись з даними позовними вимогами до господарського суду. Апелянт вважає, що дана справа має розглядатись в порядку господарського судочинства.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, зазначає наступне.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (п.24). У рішенні у справі "Занд проти Австрії" висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті першому статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

У статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За змістом статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно зі статтями 5, 7, 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства. Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певну справу належить розглядати за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Розділом I "Загальні положення" Господарського процесуального кодексу України, зокрема, передбачено основні положення (глава 1, ст.ст. 1-19), врегульовано питання щодо юрисдикції господарських судів (глава 2, ст.ст. 20-31) та визначено учасників судового процесу (глава 4, ст.ст. 41-72).

Відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч 2 ст. 4 ГПК України).

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК. За змістом частини 1 цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 6 частини першої статті 20 ГПК України)

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Водночас, помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило майнового, приватного права чи інтересу.

Аналогічні висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 826/12775/15, від 04.02.2020 у справі № 910/7781/19.

Згідно із частинами першою та п`ятою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Суд першої інстанції, визначаючи належність спору до юрисдикції адміністративного суду, вважав, що позивач оскаржує дії державного виконавця щодо накладення арешту на спірне майно.

Водночас, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду з вимогою про зняття арешту з майна, накладеного під час здійснення виконавчих проваджень. Позовні вимоги нормативно обґрунтовані приписами статті 59 Закону України "Про виконавче провадження".

Так, згідно із частиною 1 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Виходячи з приписів частин 3-5 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Арешт може бути знятий за рішенням суду.

З наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.12.2019 у справі №826/12775/15, оскарження дій та рішень державного виконавця, спрямованих на арешт спірного майна особою, яка не є ані стороною, ані учасником виконавчого провадження, однак має речове право на таке майно, не приведе до належного захисту її прав, оскільки навіть визнання судом таких дій чи рішень протиправними не буде підставою для винесення виконавцем постанови про зняття арешту з майна з огляду на вичерпний перелік цих підстав, установлений статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження". Водночас, статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження" законодавець визначив окремий механізм поновлення порушеного права особи, якій належить арештоване майно.

Для визначення юрисдикції цього спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин. (Такі висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 340/25/19).

Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до положень статті 19 ЦПК України, статті 20 ГПК України можуть бути вирішені судом цивільної чи господарської юрисдикції (Такі висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 по справі № 911/1247/18).

Так, підставою цього позову позивачем визначено наявність арешту, накладеного на спірне майно, що перешкоджає йому в оформленні права власності на нерухоме майно. За таких умов позов спрямовано на захист цивільних прав позивача, пов`язаний з оформленням права власності на нерухоме майно та фактично є різновидом негаторного позову.

З наведеного випливає, що правовідносини, які склалися між сторонами, є цивільно-правовими та не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі, оскільки в цьому випадку вбачається спір про право позивача у сфері майнових відносин. З огляду на це, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, цей спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Зважаючи на те, що спір між сторонами виник у зв`язку з наявністю господарських правовідносин, а позовні вимоги обґрунтовуються нормами Цивільного кодексу України, Закону України "Про виконавче провадження", враховуючи те, що суб`єктний склад сторін у даній справі відповідає вимогам ГПК України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позов підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Окрім того, суд апеляційної інстанції зазначає про те, що порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, постановлених у порядку господарського судочинства, врегульовано положеннями розділу VI "Судовий контроль за виконанням судових рішень" Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч.1 ст. 340 ГПК України).

Оскільки позивач - Слов`янська міська рада, не є стороною виконавчих проваджень, в межах яких було накладено арешт на майно боржника, то, й не може звернутися зі скаргою на дії державного виконавця в порядку судового контролю за виконанням судового рішення, передбаченому статтею 339 ГПК України, за якою лише сторони виконавчого провадження мають на це право.

Отже, апеляційний господарський суд вважає неправильним висновок суду першої інстанції з приводу того, що у спірних правовідносинах позивач має звернутися у визначеному ГПК порядку зі скаргою на дії державного виконавця, оскільки належним способом захисту його майнових прав є звернення до суду (в порядку господарського або цивільного судочинства залежно від суб`єктного складу) з окремим позовом, а не в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, ураховуючи також, що позивач не є стороною відповідного виконавчого провадження і за нормами цього Кодексу не може звертатися з такою скаргою.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03.12.2019 у справі № 243/13884/19 відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою Слов`янської міської ради до Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України, Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, за участю третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог: Слов`янського об`єднаного пенсійного фонду України Донецької області, ПАТ по газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз", Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" в особі Виробничої одиниці Слов`янськтепломережа, Комунального підприємства Слов`янської міської ради "Словміськводоканал", Акціонерного товариства "ДТЕК Донецькі електромережі", Слов`янської ОДП Головного управління ДФС у Донецькій області, Товариства з обмеженою відповідальністю "УБМ", Приватного акціонерного товариства "Краматорське автотранспортне підприємство", Товариства з обмеженою відповідальністю "Ларго", фізичної особи-підприємця Головко В.П., Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Руно", ПАТ "Ясинівський коксохімічний завод" про звільнення майна з-під арешту.

У вказаній ухвалі зазначено, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та у відповідності до приписів частини 5 статті 186 ЦПК України роз`яснено заявнику про право на звернення до господарського суду за правилами підсудності, встановленими ГПК України.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Христов проти України" від 19.02.2009 Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справу "Брумареску проти Румунії" [GC], N 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).

У справі Рябих проти Росії (рішення від 24.07.03, п.52) Європейський суд постановив: правова певність передбачає повагу до принципу res judicata, тобто принципу остаточності судових рішень. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи.

У рішенні від 28.02.2008 у справі "Церква села Сосулівка проти України" (заява № 37878/02) ЄСПЛ зазначив, що заявник мав доступ до судів різної юрисдикції, проте жодний з них не розглянув по суті його скарги, оскільки суди вважали, що вони не мають юрисдикції розглядати такі питання, незважаючи на те, що процедурні вимоги прийнятності було дотримано. У цьому випадку Європейський суд дійшов висновку, що така відмова прирівнюється до відмови у здійсненні правосуддя, що порушує саму суть права заявника на доступ до суду, яке гарантується пунктом 1 статті 6 Конвенції.

У рішенні від 22.12.2009 у справі "Безимянная проти Росії" Європейський суд з прав людини констатував порушення «самої суті права заявника на доступ до суду», а отже, порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, яка є частиною національного законодавства України, вказавши, що «заявниця опинилася у замкнутому колі, у ситуації, коли внутрішньодержавні суди вказували один на одного і відмовлялись розглядати її справу, зважаючи на нібито обмеження своїх судових повноважень. Внутрішньодержавні суди фактично залишили заявницю у судовому вакуумі без будь-якої вини з її сторони».

Винятковою компетенцією суду є правосуддя, тобто здійснювана в передбаченому законом процесуальному порядку правозастосовна діяльність суду з розгляду справ.

Таким чином, за наявності судового рішення (ухвали Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03.12.2019 у справі № 243/13884/19), яке набрало законної сили, яким встановлено, що спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, а не цивільного, враховуючи принцип res judicate та права позивача на доступ до правосуддя і розгляд його справи впродовж розумного строку, та зважаючи на предмет та підстави позову, а також суб`єктний склад сторін, спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Враховуючи, що колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що даний спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, що унеможливлює відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 175 ГПК України, то наявні правові підстави для скасування ухвали Господарського суду Донецької області від 28.12.2019 про відмову у відкритті провадження у даній справі.

Відповідно до частини 1 статті 271 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частиною 3 статті 271 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, апеляційна скарга Слов`янської міської ради підлягає задоволенню, ухвалу Господарського суду Донецької області від 28.12.2019 у справі № 905/2417/19 слід скасувати як таку, що прийнята з неповним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального законодавства, а справу передати на розгляд до суду першої інстанції.

Оскільки справа передається до суду першої інстанції, то відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України питання розподілу судових витрат має бути вирішене при ухваленні рішення.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, п. 6 ч.1 ст. 275, ст. 280, 282, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Слов`янської міської ради задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Донецької області від 28.12.2019 у справі №905/2417/19 скасувати.

Справу №905/2417/19 передати на розгляд Господарського суду Донецької області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28.02.2020

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя О.В. Шевель