РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.02.2020Справа № 910/16724/19

За позовомПриватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група»
до Фізичної особи-підприємця Гаврюшина Олександра Івановича
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Підприємство з іноземними інвестиціями «Віп-Рент»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1
простягнення 20913,00 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Багнюк І.І.

Представники учасників справи: не з`явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Гаврюшина Олександра Івановича 20913,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування №28-0199-2700/15-2960 від 07.12.2015 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Skoda, державний номер НОМЕР_1 , а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки ДТП сталася з вини працівника Фізичної особи-підприємця Гаврюшина Олександра Івановича (який керував автомобілем ГАЗ, державний номер НОМЕР_2 , та в момент ДТП знаходився при виконанні своїх трудових обов`язків), враховуючи, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника вказаного транспортного засобу застрахована не була, позивач, посилаючись на положення ст. 1172 Цивільного кодексу України вказує, що обов`язок з відшкодування шкоди покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/16724/19; вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; залучено до участі у справі Підприємство з іноземними інвестиціями «Віп-Рент» третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача; залучено до участі у справі ОСОБА_1 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача; встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

27.12.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позову заперечує та вказує, що будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 перебував з відповідачем в трудових відносинах на момент ДТП, позивачем не надано.

15.01.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2020 постановлено проводити розгляд справи №910/16724/19 в судовому засіданні з викликом сторін; судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 05.02.2020.

У судовому засіданні 05.02.2020 судом постановлено протокольну ухвалу про залишення відповіді на відзив без розгляду на підставі ч. 2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 05.02.2020 оголошувалась перерва до 14.02.2020.

У судове засідання, призначене на 14.02.2020, представники учасників справи не з`явилися.

14.02.2020 до початку судового засідання від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване необхідністю додаткового часу для надання повного тексту рішення Солом`янського районного суду м.Києва у справі №760/27882/17-ц.

Однак, суд відзначає, що повний текст рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 06.06.2018 у справі №760/27882/17-ц складено 22.06.2018, а відтак, позивач мав можливість отримати повний текст відповідного рішення ще до подання позовної заяви у справі №910/16724/19 та початку розгляду даної справи по суті.

Враховуючи наведене, клопотання позивача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Оскільки учасників справи було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, справа розглядається судом за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

07.12.2015 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» (страховик) та Підприємством з іноземними інвестиціями «Віп-Рент» (страхувальник) укладено генеральний договір №28-0199-2700/16-AVIS (надалі - Договір), об`єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, зокрема, автомобілем Skoda, державний номер НОМЕР_1 , на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП.

22.04.2016 о 08 год 40 хв по проспекту Червонозоряному , 6-А, в місті Києві сталася ДТП, а саме: ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ГАЗ, державний номер НОМЕР_2 , під час руху заднім ходом не забезпечив безпеку маневру, не звернувся за допомогою до інших осіб, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Skoda, державний номер НОМЕР_1 .

Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

ДТП сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 п.п. 10.9, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, що підтверджується постановою Солом`янського районного суду м.Києва від 24.05.2016 у справі №3/3189/16, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

До позовної заяви позивачем додано Акт №БН-0000443 з надання послуг по ремонту автомобіля від 24.05.2016, складений ремонтною організацією - Товариством з обмеженою відповідальністю «Бровари моторс», згідно з якими вартість відновлювального ремонту автомобіля Skoda, державний номер НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження транспортного засобу в результаті ДТП склала 20913,00 грн.

На підставі страхового акта №ДККА-50372 від 02.06.2016, у відповідності до розрахунку суми страхового відшкодування, визначеного вказаним актом, та заяви страхувальника про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування позивач, виконуючи свої зобов`язання за Договором, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом перерахування коштів у сумі 20913,00 грн на рахунок страхувальника, що підтверджується платіжним дорученням №10113 від 02.06.2016.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 20913,00 грн право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із постанови Солом`янського районного суду м.Києва від 24.05.2016 у справі №3/3189/16 вбачається, що транспортний засіб - автомобіль ГАЗ, державний номер НОМЕР_2 , водієм якого спричинено ДТП, що потягнуло завдання шкоди власнику автомобіля Skoda, державний номер НОМЕР_1 , знаходився під керуванням ОСОБА_1 .

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем ГАЗ, державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , встановлена у судовому порядку.

Для долучення до матеріалів справи позивачем надано копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , згідно з яким транспортний засіб ГАЗ, державний номер НОМЕР_2 , зареєстровано за Гаврюшиним Олександром Івановичем .

Як свідчать обставини справи, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля ГАЗ, державний номер НОМЕР_2 , на момент ДТП застрахована не була.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 , з вини якого сталося ДТП, на момент ДТП перебував у трудових відносинах з Фізичною особою-підприємцем Гаврюшиним Олександром Івановичем та знаходився при виконанні своїх трудових обов`язків, а відтак, за твердженням позивача, в силу ст. 1172 Цивільного кодексу України обов`язок з відшкодування шкоди покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України слідує, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, наступає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків.

Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №914/820/17.

Частинами 1 - 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Разом з тим, стверджуючи про наявність у відповідача обов`язку з відшкодування завданої в результаті ДТП шкоди на підставі ст. 1172 Цивільного кодексу України, позивач жодних доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 на момент ДТП був працівником Фізичної особи-підприємця Гаврюшина Олександра Івановича і в момент ДТП знаходився при виконанні своїх трудових обов`язків, не надав.

Клопотань про витребування таких доказів позивачем також заявлено не було.

На підтвердження своїх вимог позивач посилається виключно на те, що рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 06.06.2018 у справі №760/27882/17-ц (провадження №760/2797/18) було відмовлено у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про стягнення суми відшкодування саме з ОСОБА_1 з тих підстав, що на момент ДТП ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Фізичною особою-підприємцем Гаврюшиним Олександром Івановичем та знаходився при виконанні своїх трудових обов`язків.

У судовому засіданні 14.02.2020 представник позивача жодних нових обставин, окрім зазначених в позові, не повідомив, та наполягав на тому, що з огляду на рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 06.06.2018 у справі №760/27882/17-ц, факт перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з відповідачем є встановленим та повторного доказування не потребує.

Судом враховується, що відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 06.06.2018 у справі №760/27882/17-ц (провадження №760/2797/18) у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про стягнення 20913,00 грн було відмовлено.

В рішенні Солом`янського районного суду м.Києва від 06.06.2018 у справі №760/27882/17-ц зазначено, зокрема, таке: «Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки «ГАЗ 5312» д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував відповідач, належить на праві власності Гаврюшину О.І . Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру відомостей про фізичну особу - підприємця, Гаврюшин О.І. здійснює підприємницьку діяльність, в тому числі посередництво в розміщенні реклами в засобах масової інформації, рекламні агентства. Відповідач у судовому засіданні зазначив, що він перебуває в трудових відносинах з Гаврюшиним О.І. і дорожньо-транспортна пригода мала місце під час виконання ним своїх трудових обов`язків.»; «Представник позивача в судовому засіданні перебування відповідача в момент дорожньо-транспортної пригоди в трудових відносинах не заперечував.»; «Представник позивача, не заперечуючи перебування відповідача в момент ДТП при виконанні трудових обов`язків, заявляти клопотання про заміну відповідача відмовився, вважаючи сам його особою, яка має відповідати за позовом.».

Отже, зі змісту рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 06.06.2018 у справі №760/27882/17-ц слідує, що про перебування ОСОБА_1 на момент ДТП у трудових відносинах з Фізичною особою-підприємцем Гаврюшиним Олександром Івановичем вказав сам ОСОБА_1 (як відповідач у справі №760/27882/17-ц) і представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (позивач у справі №760/27882/17-ц) у судовому засіданні цього не заперечував.

В свою чергу, Фізична особа-підприємець Гаврюшин Олександр Іванович не був учасником справи №760/27882/17-ц, а в рамках даної справи обставини щодо існування між ним та ОСОБА_1 трудових правовідносин відповідачем категорично заперечуються.

Відтак, з огляду на положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення у справі №760/27882/17-ц не має преюдиційного значення щодо обсягу прав та обов`язків Фізичної особи-підприємця Гаврюшина Олександра Івановича, які виникли у зв`язку з настанням ДТП, що сталася 22.04.2016.

За таких обставин, доводи позивача про те, що факт перебування ОСОБА_1 в трудових відносинах з Фізичною особою-підприємцем Гаврюшиним Олександром Івановичем та виконання ним в момент ДТП своїх трудових обов`язків, був встановлений рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 06.06.2018 у справі №760/27882/17-ц і повторного доведення не потребує, судом відхиляються.

Таким чином, позивачем належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України не доведено факту перебування на момент ДТП ОСОБА_1 у трудових відносинах з Фізичною особою-підприємцем Гаврюшиним Олександром Івановичем та виконання ним в момент ДТП своїх трудових обов`язків, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з Фізичної особи-підприємця Гаврюшина Олександра Івановича заявленої позивачем суми відшкодування.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить суд стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Частиною 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами ч.ч. 3 - 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В обґрунтування розміру заявленої суми витрат на правничу допомогу, відповідач зазначає, що ним 19.12.2019 було укладено договір про надання правової допомоги з АО «Мороз, Торкаєнко та Партнери» №20 щодо представництва його інтересів в цій справі.

До відзиву на позовну заяву відповідачем додано: договір №20 про надання правової допомоги від 19.12.2019, додаток №1 до договору про надання правової допомоги №20 від 19.12.2019, платіжне доручення №323 від 26.12.2019.

За змістом п 1.1 вищевказаного договору, предметом договору є: надання правової допомоги, послуг адвоката з представництва прав та інтересів Фізичної особи-підприємця Гаврюшина Олександра Івановича в Господарському суді міста Києва під час розгляду справи №910/16724/19.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 договору про надання правової допомоги №20 від 19.12.2019 розмір гонорару та порядок оплати договору: згідно додатків до цього договору; якщо в п.2.1 договору не визначено іншого, гонорар сплачується клієнтом у розмірі 100% до початку судового розгляду справи (вчинення будь-яких інших дій, які «Адвокатське об`єднання» здійснює для виконання умов договору).

В додатку №1 до договору про надання правової допомоги №20 від 19.12.2019 його сторони погодили, що вартість послуг адвокатського об`єднання зі складання та подання відзиву на позовну заяву по справі №910/16724/19 становить 5000,00 грн.

Наданим відповідачем платіжними дорученнями №323 від 26.12.2019 на суму 5000,00 грн підтверджується, здійснення відповідачем оплати послуг за договором про надання правової допомоги №20 від 19.12.2019.

Отже, матеріалами справи підтверджується понесення Фізичною особою-підприємцем Гаврюшиним Олександром Івановичем витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5000,00 грн.

Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, суд відзначає, що для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (наприклад, рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04, п. 269).

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» також роз`яснено, що оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Однак, із наданих відповідачем документів не вбачається, що витрати у розмірі 5000,00 грн (враховуючи предмет та підстави позовних вимог у справі №910/16724/19, обставини даної справи та її складність) мають характер необхідних, а їх розмір є розумним та виправданим (як обов`язкової умови для відшкодування таких витрат іншою стороною).

Враховуючи обставини даної справи, її складність, предмет та підстави позовних вимог, суд дійшов висновку, що визначений позивачем розмір витрат на послуги адвоката є завищеним, не відповідає критеріям розумності та співрозмірності і становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу витрат.

У зв`язку з цим суд дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 126, 129, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м.Київ, Солом`янський район, вулиця Федорова Івана, будинок 32 літ.А, ідентифікаційний код 30859524) на користь Фізичної особи-підприємця Гаврюшина Олександра Івановича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. При цьому, згідно з п.п.17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено: 19.02.2020.

Суддя Ю.М. Смирнова