УХВАЛА

м. Київ

02.03.2020Справа № 910/706/20

Суддя Господарського суду міста Києва Гулевець О.В., розглянувши

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ДБК"

про забезпечення позову у справі

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДБК"

до 1) Комунального підприємства "Центр правової допомоги та реєстрації"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Яр"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2 - ОСОБА_1

про визнання недійсними договорів та скасування рішень про державну реєстрацію

без повідомлення (виклику) учасників процесу

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДБК" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Центр правової допомоги та реєстрації", Товариства з обмеженою відповідальністю "Яр" про:

визнання договору купівлі-продажу майнових прав №04/04/2016-220 від 04.04.2016 недійсним;

визнання договору купівлі-продажу майнових прав №04/04/2016-16 від 04.04.2016 недійсним;

визнання договору купівлі-продажу майнових прав №04/04/2016-26 від 04.04.2016 недійсним;

- скасування рішення про державну реєстрацію від 24.06.2019 (номер запису про право власності: 32154509), рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47521391 від 26.06.2019, прийняте державним реєстратором Мельником Дмитром Сергійовичем, Комунальне підприємство "Центр правової допомоги та реєстрації", м. Київ щодо державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

- скасування рішення про державну реєстрацію від 24.06.2019 (номер запису про право власності: 32156368), рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47523305 від 26.06.2019, прийняте державним реєстратором Мельником Дмитром Сергійовичем, Комунальне підприємство "Центр правової допомоги та реєстрації", м. Київ щодо державної реєстрації права власності на офісне приміщення № АДРЕСА_2.

- скасування рішення про державну реєстрацію від 24.06.2019 (номер запису про право власності: 32156578), рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47523566 від 26.06.2019, прийняте державним реєстратором Мельником Дмитром Сергійовичем, Комунальне підприємство "Центр правової допомоги та реєстрації", м. Київ щодо державної реєстрації права власності на приміщення № АДРЕСА_3 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2020 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

03.02.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, допущених при поданні до суду позовної заяви.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 10.02.2020 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження, розгляд справи постановив здійснювати у порядку загального позовного провадження, призначив підготовче засіданні у справі на 25.02.2020, залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 2 - ОСОБА_1 .

21.02.2020 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 25.02.2020 відмовив у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ДБК" про забезпечення позову.

У судовому засіданні 25.02.2020 оголошено про відкладення підготовчого засідання на 18.03.2020.

28.02.2020 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ДБК" про забезпечення позову суд дійшов висновку про задоволення заяви заявника, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст. 136 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 138 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Положеннями частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Суд зазначає, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У заяві про вжиття заходів до забезпечення позову позивач просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на:

квартиру АДРЕСА_1 ;

офісне приміщення № АДРЕСА_2;

приміщення № АДРЕСА_3.

Згідно із матеріалами справи, 02 вересня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДБК" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Яр" укладений договір № 3 на будівництво житлово-офісного комплексу з підземним паркінгом по АДРЕСА_4 та додатками до нього.

Позивач зазначає, що вказаним договором № 3 від 02.09.2010 передбачений розподіл об`єктів нерухомого майна, згідно із яким ТОВ "ДБК" належать квартира № АДРЕСА_1, загальною площею 211,4 кв.м., офісне приміщення № АДРЕСА_2, загальною площею 116,0 кв.м., творча майстерня №АДРЕСА_3, загальною площею 58,2 кв.м.

Положеннями п.п. 2.5. та 2.7. договору № 3 від 02.09.2010 передбачено, що з метою виконання зобов`язань ТОВ "ДБК" за договором, ТОВ "Яр" при укладанні цього договору передає ТОВ "ДБК" майнові права на всі об`єкти інвестування в об`єкті будівництва (п. 2.5.).

ТОВ "Яр" не має права відчужувати та обтяжувати будь-яким способом - майнові права, передані ТОВ "ДБК" за цим договором, а також об`єкти інвестування, зазначені у переліку об`єктів інвестування (п. 2.7.).

Відповідно до п. 2.9. договору № 3 від 02.09.2010 ТОВ "Яр" без письмового погодження з ТОВ "ДБК" не має права підписувати чи виступати як сторона за будь-якими договорами, укладеними на виконання цього договору.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДБК" звертаючись до суду із цим позовом стверджує, що ТОВ "Яр" в порушення вимог законодавства та умов договору № 3 від 02.09.2010 здійснило відчуження вказаних об`єктів нерухомого майна на підставі укладених з ОСОБА_1 договорів купівлі-продажу майнових прав №04/04/2016-220 від 04.04.2016, №04/04/2016-16 від 04.04.2016, №04/04/2016-26 від 04.04.2016, у зв`язку із чим, позивачем заявлені вимоги про визнання недійсними вказаних договорів.

В обґрунтування необхідності вжити заходи до забезпечення позову, Товариство з обмеженою відповідальністю "ДБК" вказує, що наразі, здійснюються заходи щодо наступного відчуження (продажу) квартири № АДРЕСА_1, офісного приміщення № АДРЕСА_2 та приміщення № АДРЕСА_3.

В підтвердження своїх доводів щодо можливого відчуження нерухомого майна заявником надано до матеріалів заяви про вжиття заходів до забезпечення позову роздруківки оголошень про продаж квартири №АДРЕСА_1, офісного приміщення та приміщення №АДРЕСА_3.

Крім того, заявник зазначає, що на даний час відбулося наступне відчуження приміщення №АДРЕСА_3. Так, згідно із наданої заявником інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №202116263 від 27.02.2020 власником приміщення №АДРЕСА_3 зазначено ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 26.10.2019 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гладій М.С зареєстрованого в реєстрі за № 6020.

Водночас, згідно із відомостей що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на підставі рішення про державну реєстрацію прав їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 51207084 від 19.02.2020 згідно висновку про можливість поділу об`єкта нерухомого майна (серія та номер: б/н, виданий 30.10.2019, видавник: ФОП Бачинські Олександр Юрійович; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 30.10.2019, видавник ФОП Бачинський О.Ю.) 13 лютого 2020 року державним реєстратором, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забавською Наталією Володимирівною внесено запис щодо об`єкта нерухомого майна загальною площею 105,9 кв.м, житлова площа 49,3 за адресою: АДРЕСА_3.

Заявником зазначено, що при завершенні поділу виникнуть інші об`єкти нерухомого майна, що утруднить або зробить неможливим захист порушених прав позивача.

З урахуванням того, що даний час здійснюються заходи щодо поділу квартиру АДРЕСА_1 , що на думку заявника, належить ТОВ "ДБК", а також відбулося відчуження приміщення №АДРЕСА_3.

Надавши оцінку наведеним заявником обґрунтуванням, оцінивши надані заявником докази в підтвердження викладених у заяві обставин щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову, суд дійшов висновку, що наразі існує реальна загроза подальшого відчуження третім особа нерухомого майна, а саме: квартири № АДРЕСА_1, загальною площею 211,4 кв .м., офісного приміщення № АДРЕСА_2 , загальною площею 116,0 кв.м., приміщення № АДРЕСА_3 .

Наведене підтверджує наявність обґрунтованих підстав для вжиття заходів до забезпечення позову.

Як зазначено судом вище, приписами ст. 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачу чи іншим особам.

Під арештом майна розуміється накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Враховуючи предмет спору, а також те, що наразі вчиняються дії на відчуження вищевказаного майна, суд вважає, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Оскільки судом встановлено обґрунтованість необхідності вжиття заходів забезпечення позову, між позовними вимогами, що пред`явлені заявником та обраним засобом забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно існує зв`язок, суд прийшов до висновку про обґрунтованість визначених заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкти нерухомості, квартиру №АДРЕСА_1, загальною площею 211,4 кв.м., офісне приміщення № АДРЕСА_2, загальною площею 116,0 кв.м., приміщення № АДРЕСА_3 .

За висновками суду, визначені заявником заходи забезпечення позову гарантуватимуть виконання рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог, та гарантуватимуть ефективний захист оспорюваних прав та інтересів заявника,, за захистом яких ТОВ "ДБК" звернулося до суду.

Водночас, суд зазначає, що за змістом норм Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Суд зазначає, що у даному випадку заявник звернувся до суду із немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він має намір звернутись, а не підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).

При цьому, одним із завдань господарського судочинства у відповідності до вимог статті 2 Господарського процесуального кодексу України є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів юридичних осіб.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Складовою права на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції, є виконання рішення господарського суду. Право на суд було б ілюзорним, якби судові рішення залишалися не виконуваними. Зокрема, у рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хорнсбі проти Греції" зазначено, що "право на суд" було б ілюзорним, якби правова система договірних держав допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалось б на шкоду одній з сторін.

Ефективність правосуддя залежить і від виконання судового рішення.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Враховуючи викладене, у даному випадку, за висновками суду, застосування обраних заявником заходів забезпечення позову направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення прав та законних інтересів суб`єкта господарювання.

Суд зазначає, що вжиття наведених заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав заявника на час вирішення спору в суді, в разі задоволення позову - забезпечить можливість виконання рішення суду та навпаки, невжиття зазначених заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення господарського суду.

Окрім того, забезпечення позову лише обмежує право розпорядження цим майном та майновими правами, а тому обрані заходи забезпечення позову жодним чином не будуть порушувати збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу.

Отже, зазначені заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно є розумним, адекватним та ефективним способом забезпечення позову та відповідають меті вжиття заходів щодо забезпечення позову, якою є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів заявника, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

З огляду на обґрунтування наведені заявником, оскільки обрані заходи до забезпечення позову відповідають предмету позову, що пред`явлений заявником, суд дійшов висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову у справі шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що є предметом оспорюваних позивачем договорів купівлі-продажу майнових прав №04/04/2016-220 від 04.04.2016, №04/04/2016-16 від 04.04.2016, №04/04/2016-26 від 04.04.2016.

За таких обставин, суд задовольняє заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ДБК" про забезпечення позову.

Згідно із приписами ч. 6 ст. 140 ГПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ДБК" про забезпечення позову задовольнити.

2. З метою забезпечення позову у справі №910/706/20 накласти арешт на:

квартиру АДРЕСА_1 ;

офісне приміщення № АДРЕСА_2;

приміщення № АДРЕСА_3.

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ДБК" (04074, м. Київ, ВУЛИЦЯ ЛУГОВА, будинок 13, ідентифікаційний код 32772943)

Боржник 1: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_13 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Боржник 2: Товариство з обмеженою відповідальністю "Яр" (04053, м. Київ, ВУЛИЦЯ ВОРОВСЬКОГО, будинок 10, ідентифікаційний код 30861926).

Ухвала набрала законної сили 02.03.2020 та може бути оскаржена у порядку і строк, встановлені ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" дана ухвала є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення вказаної ухвали до виконання - протягом трьох років з наступного дня після набрання цією ухвалою законної сили, тобто по 03.03.2023.

Дата підписання ухвали: 02.03.2020.

Суддя О.В. Гулевець