ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

17 лютого 2020 року Справа № 926/10/20
За позовом Департаменту розвитку Чернівецької міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю ВКП "Лагуна"

про стягнення заборгованості по орендній платі у сумі 51716,98 грн

Суддя Тинок О.С.

Секретар судового засідання Марущак Л.В.

Представники:

від позивача - Іванович Л.Є. , розпорядження №63-к від 08.01.2020 року; Бузіла В.В., довіреність №02/01-17/577 від 10.06.2019 року

від відповідача - ОСОБА_1, директор

ВСТАНОВИВ:

Департамент розвитку Чернівецької міської ради звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю ВКП "Лагуна" про стягнення відповідно до договору оренди нерухомого майна №98 від 23.07.2018 року та договору оренди нерухомого майна №144 від 29.07.2016 року заборгованості по орендній платі в сумі 51716,98 грн, в тому числі пеня в сумі 1858,51 грн.

Позовні вимоги обгрунтовуються неналежним виконанням відповідачем станом на 20.12.2019 року зобов`язань по договору оренди нерухомого майна №98 від 23.07.2018 року та договору оренди нерухомого майна №144 від 29.07.2016 року.

Провадження у справі відкрито ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 03 січня 2020 року, якою встановлено, що дану справу слід розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження, яке призначив на 22 січня 2020 року.

Ухвалою суду від 22 січня 2020 року у зв`язку з неявкою відповідача відкладено підготовче засідання на 17 лютого 2020 року. Також даною ухвалою суд зобов`язав позивача надати суду розрахунок позовних вимог (з відокремленням основного боргу та пені) з правовим обгрунтуванням. Попередив учасників справи, що неявка їх представників у судове засідання не буде перешкоджати розгляду справи за відсутності таких учасників справи.

23 січня 2020 року судом розміщено на веб-порталі судової влади України на офіційному веб-сайті Господарського суду Чернівецької області оголошення про виклик до суду відповідача із зазначенням дати, часу і місця розгляду справи, а також повідомлено відповідача за місцем проживання засновника (керівника) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

17 лютого 2020 року, до початку судового засідання, відповідачем подано суду заяву про визнання позову, в якій останній просить розстрочити виконання рішення суду на п`ять місяців зі сплати щомісяця рівними частинами.

Представники позивача в судовому засіданні 17 лютого 2020 року не заперечували щодо поданого відповідачем клопотання про розстрочку виконання рішення суду.

Так, розглянувши у судовому засіданні 17 лютого 2020 року подану відповідачем заяву про визнання позову, суд встановив, що остання не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, а тому суд приймає її.

Згідно ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За приписами ст. 80 Господарського процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Пунктом 3 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно із п. 1 та 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві та у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив наступне.

Як вбачається із свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА № 927457 від 23 вересня 2003 року територіальна громада м. Чернівців на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 09 вересня 2003 року № 688/18 є власником 1/1 частки нежитлових будівель, що складаються з будівлі літ. А загальною площею 4860,6 кв.м., котельні літ. Б та підпірної стінки №1, які знаходяться за адресою: м. Чернівці, пр. Незалежності, буд. 109.

29 липня 2016 року між Департаментом економіки Чернівецької міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційним підприємством «Лагуна» укладено договір оренди нерухомого майна № 144, згідно з пунктом 1.1 якого позивач на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 06.06.2000 року №142/11, від 23.03.2004 року №250/6 та заяви від 06.07.2016 року вх.№02/01-11-2071/0 продовжує орендарю строкове платне користування нежилим приміщенням, загальною площею 33,3 кв.м., розташованими за адресою: м.Чернівці, проспект Незалежності, 109, на першому поверсі будівлі з метою використання його під офіс -15,10 кв.м. та перукарню -18,20 кв.м. Вартість об`єкту оренди становить 139718,00 грн.

Даний договір укладено між сторонами строком на два роки й одинадцять місяців, що діє з 29 липня 2016 року до 28 червня 2019 року (включно).

Відповідно до акту приймання-передавання від 29 липня 2016 року позивач передав, а відповідач прийняв об`єкт оренди по проспекту Незалежності, 109 - приміщення 1 поверху.

23 липня 2018 року між Департаментом економіки Чернівецької міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційним підприємством «Лагуна» укладено договір оренди нерухомого майна № 98 згідно з пунктом 1.1 якого позивач на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 04.03.1997 року №143/4, 11.03.2015 року №105/5 та заяви від 14.03.2018 року №02/01-11-665/0 продовжує договір платного користування нежитловими приміщеннями (1-53)-(1-64) та частину приміщення (1-65) першого поверху загальною площею 358,10 кв.м., розташованими за адресою: м.Чернівці, проспект Незалежності, 109 з метою використання під оздоровчий заклад для дітей та молоді, сауну та фіто-бар (без підакцизної групи товарів).

Відповідно до пункту 1.2 договору відповідач прийняв об`єкт оренди по акту приймання-передавання, складеному сторонами 07.04.2015 року до договору оренди №86 від 07.04.2015 року. Вартість об`єкта оренди становить 2089663 грн (без урахування податку на додану вартість) відповідно до звіту про оцінку майна.

Даний договір укладено між сторонами строком на два роки й одинадцять місяців, що діє з 23 липня 2018 року до 22 червня 2021 року (включно).

Рішенням Чернівецької міської ради VII скликання від 22 грудня 2018 року № 1604 "Про структуру, загальну чисельність виконавчих органів Чернівецької міської ради" ліквідовано Департамент економіки Чернівецької міської ради з 28 лютого 2019 року, утворено з 01 березня 2019 року Департамент розвитку Чернівецької міської ради.

Рішенням Чернівецької міської ради VII скликання від 18 лютого 2019 року № 1620 "Про внесення змін до рішення міської ради від 22 грудня 2018 року № 1604 "Про структуру, загальну чисельність виконавчих органів Чернівецької міської ради" внесено зміни в дату утворення Департаменту розвитку міської ради та визначено його утворення з 21 лютого 2019 року. Також зазначеним рішенням міської ради затверджено положення "Про Департамент розвитку Чернівецької міської ради", яким визначено, що Департамент розвитку є правонаступником Департаменту економіки по діючим договорам оренди приміщень.

01 квітня 2019 року між Департаментом розвитку Чернівецької міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційним підприємством «Лагуна» укладено додаткові договори про зміну орендодавця до договорів оренди нерухомого майна № 144 від 29 липня 2016 року та № 98 від 23.07.2018 року, згідно з якими, Департамент розвитку Чернівецької міської ради є правонаступником Департаменту економіки Чернівецької міської ради в частині діючих договорів оренди нежилих приміщень, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади міста Чернівці.

30 травня 2019 року між позивачем та відповідачем укладено додаткові договори про розірвання договору оренди №144 від 29 липня 2016 року та договору оренди №98 від 23 липня 2018 року.

Відповідно до актів передання - приймання об`єкта оренди по просп. Незалежності, 109 від 30 травня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю ВКП «Лагуна» передало приміщення першого поверху, загальною площею 33,3 кв.м. та приміщення (1-53)-(1-64) та частину приміщення (1-65) першого поверху, загальною площею 358,10 кв.м., Департаменту розвитку Чернівецької міської ради.

Пунктом 4.1.3 договору оренди нерухомого майна №144 від 29 липня 2016 року та пунктом 4.1.2 договору оренди нерухомого майна №98 від 23 липня 2018 року передбачено обов`язок орендаря сплачувати орендну плату своєчасно та у повному обсязі.

Пунктом 2.1, 2.4 вказаних договорів передбачено, що за користування об`єктом оренди орендар сплачує орендну плату, місячний розмір якої згідно з розрахунком орендної плати, що є додатками до цих договорів на дату його укладення з урахуванням ПДВ становить 2285,98 грн (договір оренди №144 від 29.07.2016 року) та 13129,92 грн (договір оренди № 98 від 23.07.2018 року). Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції попереднього місяця, що визначається Державною службою статистики України.

Як вбачається з матеріалів справи та відомості розрахунків з орендарями по оренді нежитлових приміщень за період з 01 лютого 2019 року по 30 травня 2019 року загальна заборгованість відповідача перед позивачем станом на 20.12.2019 року відповідно до договору №98 від 23.07.2018 року становить суму у розмірі 46304,74 грн; відповідно до договору №144 від 29.07.2016 року становить суму у розмірі 3553,73 грн.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачає, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, частина 1 та пункт 2 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлюють, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 пункту 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно частини 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Пунктом 2.5 договорів оренди нерухомого майна №144 від 29 липня 2016 та №98 від 23 липня 2018 року встановлено, що орендар щомісячно самостійно розраховує орендну плату з урахуванням податку на додану вартість та сплачує її впродовж поточного місяця, незалежно від результатів його господарської діяльності.

Отже, оскільки відповідач зобов`язання щодо сплати орендної плати у відповідності до умов договорів оренди нерухомого майна №144 від 29 липня 2016 та №98 від 23 липня 2018 року належним чином в повній мірі не виконав, то має сплатити на користь позивача заборгованість у сумі 49858,47 грн, яка виникла у період з 01.02.2019 року по 30.05.2019 року згідно з наданою позивачем відомістю розрахунків з орендарями по оренді нежитлових приміщень.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 5.4 договорів оренди нерухомого майна № №144 від 29 липня 2016 та №98 від 23 липня 2018 року за несвоєчасне внесення орендної плати орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

Відповідач неналежно та несвоєчасно виконував грошові зобов`язання по сплаті орендної плати у відповідності до умов договору оренди нерухомого майна №144 від 29 липня 2016 та №98 від 23 липня 2018 року, а тому, має сплатити позивачу пеню у сумі 1858,51 грн, яка нарахована за період з 01.03.2019 року до 30.05.2019 року згідно з наданою позивачем відомістю розрахунків з орендарями по оренді нежитлових приміщень.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 ст. 75 Господарського процесуального Кодексу України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Приписами ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 1 ст. 86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Пунктом 3 статті 185 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно із пунктами 1 та 4 статті 191 Господарського процесуального кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві та у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги визнання відповідачем позову, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з орендної плати у сумі 49858,47 грн, пені у сумі 1858,51 грн.

При цьому, розглянувши заяву відповідача про розстрочку виконання судового рішення, проти якої не заперечує позивач, суд приходить до висновку про її задоволення.

Так, з метою реального виконання рішення суду із дотриманням балансу інтересів, виходячи із стягнутих судом сум, суд розстрочує виконання рішення суду у справі №926/10/20 на п`ять місяців зі сплатою заборгованості рівними частинами щомісячно у сумі 10343,40 грн, враховуючи, що такі умови розстрочки були фактично узгоджені попередньо сторонами: з боку відповідача - визнання заявленої до стягнення суми боргу з орендної плати, з боку позивача - розстрочення відповідачу належних до сплати сум, про що представники сторін вказували суду у судовому засіданні 17 лютого 2020 року.

Відповідно до приписів частини 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» та статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Отже, з огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету сплачений платіжним дорученням №303 від 19 грудня 2019 року судовий збір в розмірі 960,50 грн, решту судового збору у сумі 960,50 грн покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 4, 5, 123, 129, 130, 185, 191, 222, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 331, Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Департаменту розвитку Чернівецької міської ради (58000, м. Чернівці, вул. Кобилянської, 3, код 42843402) до Товариства з обмеженою відповідальністю ВКП «Лагуна» (58000, м. Чернівці, проспект Незалежності, 109, код 21437149) про стягнення заборгованості по орендній платі у сумі 51716,98 грн, задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ВКП «Лагуна» (58000, м. Чернівці, проспект Незалежності, 109, код 21437149) на користь Департаменту розвитку Чернівецької міської ради (58000, м. Чернівці, вул. Кобилянської, 3, код 42843402) заборгованість з орендної плати у сумі 49858,47 грн, пеню у сумі 1858,51 грн та судовий збір у сумі 960,50 грн.

3. Надати Товариству з обмеженою відповідальністю ВКП «Лагуна» (58000, м. Чернівці, проспект Незалежності, 109, код 21437149) розстрочення виконання судового рішення на п`ять місяців зі сплатою заборгованості рівними частинами щомісячно у сумі 10343,40 грн.

4. Повернути Департаменту розвитку Чернівецької міської ради (58000, м. Чернівці, вул. Кобилянської, 3, код 42843402) з державного бюджету сплачений платіжним дорученням №303 від 19 грудня 2019 року судовий збір в розмірі 960,50 грн.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 233 ГПК України рішення складено та підписано 21 лютого 2020 року.

Строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Інформацію по справі можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/

Суддя О.С. Тинок