ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" лютого 2020 р. Справа№ 910/9702/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Алданової С.О.
суддів: Зубець Л.П.
Мартюк А.І.

при секретарі судового засідання Позюбан А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Євро класс на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2019

у справі № 910/9702/19 (суддя Грєхова О.А.)
за позовом Міністерства оборони України
до Товариства з обмеженою відповідальністю Євро класс
про стягнення пені та штрафу за порушення умов Договору в розмірі 312 154,13 грн

за участю представників учасників справи:
від позивача: Загороднюк А.П., представник;
від відповідача: не з`явились;

ВСТАНОВИВ:

Міністерство оборони України звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Євро класс про стягнення пені та штрафу за порушення умов Договору в розмірі 312 154,13 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/2/18/53 від 25.06.2018, в частині поставки товарів у строки, узгоджені вказаним правочином.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.09.2019 року у справі № 910/9702/19 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ Євро Класс на користь Міністерства оборони України пеню в розмірі 194 787 грн 24 коп., штраф в розмірі 98 746 грн 20 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 403 грн 01 коп. В іншій частині позову відмовлено.
Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, встановивши факт порушення строків поставки товару на суму 1 045 548,00 грн та непоставку товару на суму 531 072,00 грн, обов`язок виконання якого припинився 08.12.2018, з посиланням на приписи ст. ст. 611, 612, 549 ЦК України та ст. ст. 216, 218, 231 ГК України, дійшов висновку про часткове задоволення позову щодо стягнення пені в сумі 194787,24 грн. Вимога про стягнення штрафу задоволено в повному обсязі.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ Євро класс звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2019 року у справі № 910/9702/19 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального права при невірному дослідженні обставин справи, які мають значення для справи. Так, апелянт зазначає, що поставка товару була здійснена в межах строків, визначених договором, оскільки поставку здійснено на підставі видаткових накладних, а не актів приймання-передачі. За доводами апелянта, оскільки поставка товару на суму 1 045 548,00 грн була здійснена в межах строків, встановлених договором, то нарахування і стягнення штрафних санкцій за порушення договірних зобов`язань є незаконним.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.11.2019, справа № 910/9702/19 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданової С.О. (головуючий), Калатай Н.Ф., Зубець Л.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2019 апеляційну скаргу ТОВ Євро класс на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2019 залишено без руху на підставі ст.ст. 174, 260 ГПК України у зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2019, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ Євро класс на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2019 року у даній справі; учасникам справи встановлено процесуальний строк для подання відзивів, заперечень на апеляційну скаргу та інших заяв/клопотань протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали, але не пізніше 27.12.2019.
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.12.2019, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Калатай Н.Ф., яка не є головуючим суддею, для розгляду справи № 910/9702/19 сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Алданова С.О. (головуючий), Зубець Л.П., Мартюк А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.12.2019 справу № 910/9702/19 прийнято до розгляду Північним апеляційним господарським судом у визначеному складі колегії суддів.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.12.2019 справу № 910/9702/19 призначено до розгляду на 21.01.2020.
Позивач не скористався своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 263 ГПК України, та у встановлений судом процесуальний строк не подав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення в апеляційному порядку.
В судовому засіданні 21.01.2020 оголошено перерву до 18.02.2020, про що постановлено ухвалу.
В судове засідання 18.02.2020 представник відповідача не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про що свідчить долучене до матеріалів справи повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення № 058, згідно якого сторона отримала ухвалу суду про перерву 30.01.2020.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка не є обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Згідно п. 3) ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.
За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення суду, враховуючи те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача, який належним чином повідомлений про судовий розгляд справи апеляційним господарським судом.
Представник позивача в судовому засіданні 18.02.2020 заперечив проти доводів апелянта та просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.
25 червня 2018 між Міністерством оборони України (позивач у справі, замовник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро класс» (відповідач у справі, постачальник за договором) укладено Договір про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) №286/2/18/53 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується у 2018 році поставити Міністерству оборони України обладнання для закладів громадського харчування (39310000-8) (стіл виробничий 2000*700*850), а саме (стіл виробничий СВ-200М) (далі - товар), зазначений у специфікації, а замовник забезпечити приймання та оплату товару в кількості, у строки (а.с. 11-13).
Відповідно до п. 1.2 Договору ціна, кількість та строки постачання товару визначаються специфікацією, за умовами якої мають бути поставлені: столи виробничі 2000*700*850 (стіл виробничий СВ-200М) у кількості - 190 штук, у строк - до 30.07.2018 (включно), загальною вартістю - 1 576 620,00 грн (з ПДВ).
Замовник має право зменшувати обсяг закупівлі за Договором залежно від реального фінансування видатків.
Згідно з п. 2.3 Договору приймання товару за кількістю та якістю здійснюється у військовій частині одержувачем замовника у присутності уповноваженого представника постачальника.
В п 2.4 Договору сторонами узгоджено, що приймання товару за кількістю та якістю оформлюється актом приймання-передачі (додаток 22 до наказу Міністерства оборони України від 17.08.2017 № 440), який складає одержувач замовника на кожну партію товару після закінчення приймання товару в трьох примірниках: перший примірник - замовнику, другий - одержувачу замовника, третій - постачальнику. Належним чином оформлені документи: акт приймання, видаткова накладна постачальника та повідомлення-підтвердження відповідно до наказу Міністра борони України від 31.12.2016 № 757 є підтвердженням приймання товару.
Ціна цього Договору становить 1 576 620,00 грн (п. 3.1 Договору).
Терміни постачання обладнання визначено у рознарядці замовника, яка є невід`ємною частиною Договору.
Згідно п. 5.2 Договору місцем поставки товару є військові частини, що зазначені у рознарядці Міністерства оборони України, яка є невід`ємною частиною цього Договору, згідно з розрахунком поставки та обов`язковим дотриманням передбачених нею вимог до асортименту, кількості, адреси одержувачів замовника та черговості відвантажень.
Пунктом 6.1.2 Договору визначено, що замовник зобов`язаний прийняти поставлений товар згідно з належним чином оформленим і підписаним актом приймання-постачання (додаток 22 до наказу Міністерства оборони України від 17.08.2017 № 440).
У відповідності до п. 6.2.4 Договору замовник має право у разі порушення постачальником порядку постачання товару, його кількості, якості та строків, що визначені у специфікації, та/або рознарядці, при зміні постачальником в односторонньому порядку умов Договору чи відмови від виконання Договору, замовник, в односторонньому порядку має право, зокрема відмовитись від подальшого виконання зобов`язань постачальником за Договором.
Пунктом 6.3.1 Договору визначено, що постачальник зобов`язаний забезпечити постачання товару у строки, встановлені Договором.
Додатком 12.1.1 до Договору сторонами узгоджено рознарядку за специфікацією, згідно якої визначено термін поставки товару в строк до 30.07.2018 (а.с. 14).
Оскільки ТОВ «Євро класс» було порушено умови договору щодо строків поставки товару, Міністерством оборони України пред`явлено позов у даній справі про стягнення штрафних санкцій в сумі 312 154,13 грн.
Відповідно до ст. 11 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (зобов`язань). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 525 ЦК України).
За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).
За змістом ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до ст. 173 ГК України, яка кореспондується з приписами ст. 509 ЦК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Дослідивши зміст договору, укладеного між сторонами у даній справі, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом надана вірна оцінка правової природи правовідносин між сторонами за укладеним правочином, як договору поставки товару, а відтак, права і обов`язки сторін регулюються положеннями глави 54 Цивільного кодексу України.
Відповідно ч. 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).
Згідно ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Пунктом 5.1. Договору визначено, що товар постачається на умовах DDP склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року згідно з положеннями договору.
Згідно з Офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати «Інкотермс» (в редакції 2010 року) DDP - DELIVERED DUTY PAID поставка зі сплатою мита. Термін «поставка зі сплатою мита» означає, що продавець здійснює поставку покупцю товару, який пройшов митне очищення для імпорту, без розвантаження з будь-якого прибулого транспортного засобу в названому місці призначення. Продавець несе всі витрати та ризики, пов`язані з доставкою товару до цього місця, включаючи (у відповідних випадках) будь-які «мита» (під словом «мито» тут розуміється відповідальність за виконання та ризики виконання дій з проходження митних процедур, а також оплата витрат митного очищення, податків, митних і інших зборів) на імпорт до країни призначення.
Як вірно встановлено місцевим господарським судом, відповідачем поставлено позивачу товар на суму 1 045 548,00 грн., зокрема, згідно Акта приймання № 336 від 22.11.2018 на суму 182 556,00 грн, Акта приймання № 60 від 27.12.2018 на суму 182 556,00 грн, Акта приймання № 615 від 26.12.2018 на суму 331 920,00 грн, Акта приймання № 424 від 22.12.2018 на суму 165 960,00 грн та Акта приймання № 829 від 22.12.2018 на суму 182 556,00 грн.
При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що вказані акти підписані, зокрема, відповідачем та окремо містять дати відправлення та дати надходження товару: Акт приймання № 336 від 22.11.2018 містить відмітку про відправлення товару 22.11.2018 та про надходження товару 22.11.2018, Акт приймання № 60 від 27.12.2018 відправлення - 27.12.2018 та надходження - 27.12.2018, Акт приймання № 615 від 26.12.2018 відправлення - 26.12.2018 та надходження - 26.12.2018, Акт приймання № 424 від 22.12.2018 відправлення - 22.12.2018 та надходження - 22.12.2018 та Акт приймання № 829 від 22.12.2018 відправлення - 22.12.2018 та надходження - 22.12.2018.
Також матеріали справи містять повідомлення-підтвердження про отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, закуплених Міністерством оборони України від 22.11.2018, від 22.12.2018, від 22.12.2018, від 26.12.2018 та від 27.12.2018.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції враховує, що у відповідності до п. 2.4 договору, який вже наводився у даній постанові, приймання товару за кількістю та якістю оформлюється актом приймання (форма 4), який складає одержувач замовнику на кожну партію товару після закінчення приймання товару в трьох примірниках: перший примірник - замовнику, другий - одержувачу замовника, третій - постачальнику. Належним чином оформлені документи: акти приймання, видаткова накладна постачальника та повідомлення-підтвердження відповідно до наказу Міністра оборони України № 757 від 31 грудня 2016 р. є підтвердженням приймання товару.
Щодо доводів апелянта про поставку товару на підставі видаткових накладних в межах визначених договором строку, судова колегія зазначає, що у відповідності до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Згідно з п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, що затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Відповідно до ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:
1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;
2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Беручи до уваги визначені сторонами за взаємною згодою умови договору щодо визначення моменту прийняття товару, зокрема, оформлення акту приймання, видаткової накладної постачальника та повідомлення-підтвердження відповідно до наказу Міністра оборони України № 757 від 31 грудня 2016, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним посиланням апелянта на те, що датою поставки товару слід вважати дату складання видаткових накладних. До того ж, зі змісту цих видаткових накладних не вбачається, що військовими частинами отримано товар саме того ж дня що і дата складання накладних.
З урахуванням вищевикладеного, вірним є висновок місцевого господарського суду про те, що у відповідності до умов договору датою поставки товару слід вважати дату, коли оформлені всі первинні документи: видаткова накладна, акт приймання-передачі та повідомлення-підтвердження.
Таким чином, відповідачем в суді апеляційної інстанції належними засобами доказування та переконливими аргументами не було спростовано висновків суду першої інстанції про те, що відповідачем здійснено поставку товару на суму 1 045 548,00 грн з порушенням строку, визначеного Договором.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За змістом ст. ст. 525-527 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Нормами ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Частиною 1 статті 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з п. 7.3.6 Договору за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості недопоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вартості недопоставленого товару.
Матеріалами справи підтверджується, що у відповідності до листа № 286/6/6589 від 08.12.2018 позивач, керуючись умовами п. 6.2.4 Договору, відмовився від подальшого виконання відповідачем зобов`язання на суму 531 072,00 грн за Договором. Отже, зобов`язання відповідача з поставки товару на вищенаведену суму припинились 08.12.2018.
Враховуючи те, що поставка товару на суму 1 045 548,00 грн здійснена відповідачем з порушенням строків, визначених у договорі, що не спростовано відповідачем в суді апеляційної інстанції, а також з огляду на припинення зобов`язань відповідача з частини недопоставленого товару на суму 531 072,00 грн, судова колегія з урахуванням меж позовних вимог вважає вірним висновок місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог про стягнення пені в сумі 194787,24 грн, а саме:
- за актом приймання від 22.11.2018 № 336 на суму 182556,00 грн пеня становить 20811,38 грн (182556,00 грн х 0,1% х 114 дні);
- за актом приймання від 26.12.2018 № 615 на суму 331920,00 грн пеня становить 49124,16 грн (331920,00 грн х 0,1% х 148 дні);
- за актом приймання від 27.12.2018 № 60 на суму 182556,00 грн пеня становить 27200,84 грн (182556,00 грн х 0,1% х 149 дні);
- за актом приймання від 22.12.2018 № 424 на суму 165960,00 грн пеня становить 23898,24 грн (165960,00 грн х 0,1% х 144 дні);
- за актом приймання від 22.12.2018 № 829 на суму 182556,00 грн пеня становить 26288,06 грн (182556,00 грн х 0,1% х 144 дні);
- за непоставлений товар сума пені становить 47464,56 грн (365112,00 грн сума недопоставки товару, що визначена позивачем; х 0,1% х 130 дні припинення зобов`язань 08.12.2018).
Посилання апелянта на невірне визначення судом першої інстанції розміру пені колегія суддів оцінює критично, адже відповідні розрахунки відповідача проведені з урахуванням відсутності обставин прострочення виконання зобов`язання з поставки на суму 1 045 548,00 грн, тоді як, вказані аргументи визнані судом необґрунтованими. За наведеного, доводи апеляційної скарги в цій частині не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Також колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 98746,20 грн, оскільки прострочення поставки товару відбувалось понад 30 днів, що кореспондує п. 7.3.6 Договору (7% від вартості недопоставленого товару, сума яких визначена вище).
Підсумовуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального права при невірному дослідженні обставин справи, які мають значення для справи, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2019 у справі № 910/9702/19 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.
Судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (відповідача у справі).
Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Євро класс на рішення Господарського суду міста Києва 30.09.2019 у справі №910/9702/19 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2019 у справі №910/9702/19 залишити без змін.
3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю Євро класс.
4. Справу №910/9702/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк

Повний текст постанови складено 21.02.2020