ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.02.2020 Справа № 920/1269/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Спиридонової Н.О., при секретарі судового засідання Данілової Т.А., розглянувши матеріали справи № 920/1269/20 в порядку спрощеного позовного провадження

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка"(69002, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул.. Фортечна, 4А, а/с 5012, )

до відповідача: державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" (41601, Сумська область, м. Конотоп, вул.. Рябошапка, 25, )

про стягнення 8035,79 грн.,

представники сторін:

позивача (в режимі відеоконференції) - адвокат Карабак В.А.,

відповідача - Лісовський Р.В. (довіреність № 7116 від 18.12.2019)

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Сумської області надійшла позовна заява до відповідача, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 8035,79 грн. за договором № 1110-16 від 21.11.2016, з яких: 3167,92 грн. інфляційні збитки, 1112,52 грн. сума відсотків за користування грошовими коштами, 3755,74 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань, а також судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 27.12.2019 відкрито провадження у справі № 920/1269/19 у порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті на 23.01.2020.

13.01.2020 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки санкції нараховані позивачем безпідставно. Відповідач зазначає, що оплата була здійснена 10.02.2017 за платіжним дорученням № 457, тобто в межах строків, встановлених договором для оплати.

20.01.2020 відповідач подав до суду клопотання про зменшення штрафних санкцій до 1 гривні, враховуючи повне виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленої продукції за спірним договором до звернення до суду, відсутність спричинення збитків позивачу простроченням такої сплати, наявність порушень по поставці продукції з боку позивача.

20.01.2020 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій просить суд позов задовольнити у повному обсязі, оскільки останній товар, поставлений відповідно умов договору було прийнято 15.12.2016, строк оплати за товар для відповідача сплив 26.12.2016, відповідно позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч. 1 ст. 252 ГПК).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться (ч. 8 ст. 252 ГПК).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані суду докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про задоволення позову враховуючи наступне.

21.11.2016 між ТОВ «Промелектроніка» (постачальник - позивач) та ДП «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» (покупець - відповідач) укладено договір № 1110-16, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати, а покупець - прийняти й оплатити продукцію, вказану у додатку № 1 до цього договору, на умовах, передбачених даним договором.

Згідно з пунктом 2.1 договору кількість, номенклатура продукції вказується в додатку № 1 до даного договору, що є невід`ємною частиною договору.

У додатку № 1 до договору передбачено, що поставці підлягають підшипники.

Відповідно до п. 3.1 договору поставка продукції здійснюється однією партією на умовах поставки СРТ м. Конотоп, «Нова пошта» відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів «Інкорермс» у редакції 2010 року.

Згідно з пунктом 3.2 договору строки поставки продукції складають 30 календарних днів з моменту набрання чинності договору. Постачальник має право здійснити поставку продукції в інші строки винятково на підставі попередньої згоди покупця в письмовій формі.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що поставка продукції здійснюється за цінами, які визначені у додатку № 1 і включають всі податки, збори й інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, пакування, маркування й інші видатки постачальника, пов`язані з поставкою продукції. Загальна вартість Договору на момент його укладання складає 287992,56 грн., в тому числі ПДВ в сумі 47998,76 грн.

Даний договір згідно з його пунктом 10.7 набуває чинності з моменту його підписання сторонами.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що всупереч умов договору, відповідач несвоєчасно розрахувався за договором, а саме не виконав умови п. 5.2. договору, не оплатив 100% вартості продукції протягом 10 робочих днів з дати прийняття продукції покупцем на підставі виставленого рахунку.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Промелектроніка» здійснило поставку продукції відповідачу 07.12.2016 на суму 44927,76 грн. з ПДВ та 13.12.2016 на суму 243064,80 грн. з ПДВ на загальну суму 287992,56 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковими накладними від 07.12.2016 № РН-004164 та № РН-004234 від 13.12.2016.

Як зазначає позивач, відповідачем вказана продукція отримана 15.12.2016, про що не заперечується відповідачем.

Згідно з пунктом 5.1 договору оплата покупцем продукції здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у даному договорі.

Відповідно до пункту 5.2 договору оплата здійснюється наступним чином: 100% вартості продукції - протягом 10 робочих днів з дати прийняття продукції покупцем на підставі виставленого рахунку.

Як встановлено судом, за отриманий товар ДП «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» здійснив розрахунок 10.02.2017, що підтверджується платіжним дорученням від 10.02.2017 № 457.

Позивач зазначив, що оригінали вказаних документів знаходяться у ДП «Авіакон» та Територіальнеому управлінні Державного Бюро Розслідувань, що розташоване у м. Києві, у зв`язку із вилученням в межах кримінального провадження.

Згідно з пунктом 7.1 договору за невиконання або неналежне виконання умов даного договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України.

У випадку порушення більш ніж на 30 календарних днів строку оплати продукції, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, від суми заборгованості (пункт 7.2 договору).

Пунктом 7.6 договору визначено, що неустойка (штраф, пеня), штрафні санкції за цим договором нараховуються протягом усього періоду порушення.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно з приписами статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Суд зазначає, що за своєю правовою природою укладений сторонами правочин є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною першою статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема, шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Промелектроніка» здійснило поставку товару, обумовленого договором, двома партіями, поставивши товар 07.12.2016 (2 найменування товару у кількості 20 одиниць) та 13.12.2016 (шість найменувань у кількості 160 одиниць), який отримано покупцем 15.12.2016, відповідно зобов`язання ТОВ «Промелектроніка» з поставки товару вважається виконаним з 15.12.2016 (з моменту отримання покупцем другої партії товару).

Відтак суд зазначає, що зобов`язання позивача щодо поставки товару виконане ним у строк, встановлений договором.

Відповідно до пункту 6.1 договору сторони домовились, що до відносин за договором застосовуються Інструкція паро порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6; Інструкція про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 № П-7. Сторони зобов`язуються провести приймання продукції за кількістю і якістю відповідно до вказаних нормативних актів. Приймання продукції за кількістю і якістю повинне проводитися сторонами також у точній відповідності до стандартів, технічних умов та інших нормативних актів, що регулюють таке приймання.

За змістом п. 6.2. договору передання продукції неналежної якості, не у встановленій кількості спричиняє правові наслідки, передбачені чинним законодавством та договором. У разі поставки продукції неналежної якості постачальник зобов`язується замінити її на продукцію належної якості протягом 10 календарних днів з дня отримання вимоги про заміну.

Згідно з пунктом 6.5 договору остаточне прийняття продукції здійснюється з оформленням видаткової накладної та товарно-транспортної накладної.

Згідно з частинами першою - третьою статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Інструкцією з приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, затвердженою постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 № П-7 встановлений порядок приймання продукції у разі коли стандартами, технічними умовами, Основними та Особливими умовами поставки чи іншими обов`язковими для сторін правилами не встановлений інший порядок її прийняття.

Пунктом 16 Інструкції № П-7 визначено, що при виявленні невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, що надійшла, тари або упаковки вимогам стандартів, технічних умов, кресленням, зразкам (еталонам) договору або даним, зазначеним у маркуванні і супровідних документах, що засвідчують якість продукції (п. 14 Інструкції), одержувач призупиняє подальшу прийомку продукції і складає акт, в якому вказує кількість оглянутої продукції і характер виявлених при прийманні дефектів. Одержувач повинен викликати для участі в продовженні приймання продукції та складання двостороннього акту представника іногороднього виготовлювача (відправника), якщо це передбачено в Основних та Особових умовах поставки, інших обов`язкових правилах або договорі.

За змістом п. 17 Інструкції у повідомленні про виклик, направленому виробнику (Відправнику), має бути зазначено: а) найменування продукції, дата і номер рахунку-фактури або номер транспортного документа, якщо до моменту виклику приводу не одержаний; б) основні недоліки, виявлені в продукції; в) час, на який призначено приймання продукції за якістю або комплектністю (в межах встановленого для приймання терміну); г) кількість продукції неналежної якості або некомплектної продукції.

Відповідно до п. 18 Інструкції повідомлення про виклик представника виготовлювача (Відправника) повинно бути направлено (передано) йому по телеграфу (телефону) не пізніше 24 годин, а щодо швидкопсувної продукції негайно після виявлення невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, тари або упаковки встановленим вимогам, якщо інші терміни не встановлені Основними і Особливими умовами поставки, іншими обов`язковими для сторін правилами або договором.

Відповідно до п. 20 Інструкції при неявці представника виробника (відправника) на виклик одержувача (покупця) в установлений термін і у випадках, коли виклик представника іногороднього виробника (відправника) не є обов`язковим, перевірка якості продукції проводиться представником відповідної галузевої інспекції за якістю продукції, а перевірка якості товарів - експертом бюро товарних експертиз або представником відповідної інспекції за якістю.

Згідно з п. 29 Інструкції за результатами прийняття продукції по якості за участю представників, вказаних в п.п. 19, 20 Інструкції складається акт про фактичну якість отриманої продукції. У такому акті мають бути зазначені, у тому числі, висновки про характер виявлених дефектів продукції та причини їх виявлення.

Відповідачем у відзиві зазначено, що при прийманні продукції під час проведення вхідного контролю було забраковано підшипник 75-3180209Е1С15 ЕТУ 100/3 в кількості 1 одиниці, який був повернутий позивачу за накладною від 29.12.2016 № 418 та замінений позивачем на новий за накладною від 30.01.2017 № РН-0000177.

Доказів складання будь-яких документів, що могли б засвідчити неякість чи некомплектність поставленого позивачем товару, матеріали справи не містять, сторони також не заявляли про їх наявність.

З урахуванням погоджених сторонами умов оплати товару і необхідності його приймання за якістю і кількістю (пункти 5.2, 6.1 договору), а також враховуючи вищенаведені положення Інструкції П-7, суд дійшов висновку про те, що оскільки останню партію товару було прийнято 15.12.2016, відповідно, з цієї дати повинен обраховуватися строк оплати товару до 26.12.2016.

Наявними у справі доказами підтверджено факт несвоєчасної оплати вартості вчасно поставленого товару.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами договору № 1110-16 від 21.11.2016, а саме його пунктом 7.2 встановлено право постачальника на нарахування пені у разі прострочення оплати продукції, при цьому надано 30-денний строк для відстрочення нарахування пені.

Згідно наданого позивачем розрахунку пеня становить 3755,74 грн. за період з 25.01.2017 по 10.02.2017.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Приписами частини 3 ст. 551 ЦК України також передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити поведінку сторони, в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання.

Частиною другою статті 20 ГК України встановлено, що права та законні інтереси суб`єктів господарювання захищаються, зокрема, шляхом застосування штрафних санкцій, іншими способами, передбаченими законом.

Правовий аналіз вказаний статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Суд зазначає, що законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, це питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (частина шоста статті 3 ЦК України).

Правова позиція Верховного Суду "Щодо підстав для зменшення розміру штрафних санкцій" (пункт 13 постанови Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 924/709/17) наголошує, що за змістом наведених вище норм зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 08.05.2018 у справі № 924/709/17.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у клопотанні про зменшення штрафних санкцій просить суд зменшити до 0,1 грн. розмір пені, оскільки позивачем порушено зобов`язання щодо поставки якісної продукції у визначений договором строк, а також повне виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленої продукції за спірним договором до звернення до суду, відсутність спричинення збитків позивачу простроченням такої сплати та наявність порушень з боку позивача по поставці продукції.

Встановленими при розгляді позову фактичними обставинами справи підтверджено факт як відсутності порушення строку поставки товару постачальником, так і відсутності факту поставки неякісного товару з урахуванням умов договору. До відносин за договором застосовуються Інструкція про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6; Інструкція про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 № П-7 , проте відповідачем не надано доказів того, що сторони провели приймання продукції за кількістю і якістю відповідно до вказаних нормативних актів.

Крім того, позивач нарахував відповідачу 1112,52 грн. 3 % річних за період з 26.12.2016 по 10.02.2017 та 3167,92 грн. інфляційних втрат за січень 2017 року, відповідно до розрахунків позивача.

Частиною 2 статті 625 ЦК України врегульовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16.

На підставі викладеного, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем свого зобов`язання, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені в сумі 3755,74 грн., 3% річних в сумі 1112,52 грн., інфляційних втрат в сумі 3167,92 грн. правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати позивача за позовом по сплаті судового збору суд покладає на відповідача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" (41601, Сумська область, м. Конотоп, вул.. Рябошапка, 25, , ІНН 53, поточний рахунок НОМЕР_1 в ТВБВ № 10018/0108, філії - Сумське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 337568) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (69002, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул.. Фортечна, 4А, а/с 5012, , ІПН: 65 , Р/с НОМЕР_3 в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 313399) 3167 грн. 92 коп. інфляційних збитків, 1112 грн. 52 коп. 3% річних, 3755 грн. 74 коп. пені та витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 24.02.2020.

Згідно статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Суддя В.В. Яковенко