СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2020 р. Справа № 922/2277/19

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Дучал Н.М., суддя Сіверін В.І. , суддя Склярук О.І.

секретар судового засідання Рудик Т.С.

за участю представників:

від апелянта: Савченко Б.Г., довіреність, адвокат

від позивача: Александрова Т.В., довіреність, адвокат

від відповідача: не з`явився

від третіх осіб: не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова-Ідалія", м. Київ (вх. № 3755 Х/1)

на ухвалу господарського суду Харківської області від 22.07.2019 р. (суддя Жигалкін І.П.),

у справі №922/2277/19

за позовом ОСОБА_1 , м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Ідалія", м. Харків

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

1. ОСОБА_2 , м. Харків;

2. ОСОБА_3 , м. Харків

про визнання недійсним рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Ідалія" про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Ідалія" (), оформленого протоколом № 19/03/19 від 19.03.2019 р.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на проведення 19 березня 2019року загальних зборів учасників ТОВ фірма «Ідалія» з порушенням порядку їх скликання та за участю осіб, які не мали необхідної кількості голосів для голосування та прийняття рішень.

Разом з позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, якою просив суд заборонити державним реєстраторам, визначеним Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" вчиняти/здійснювати/проводити будь-які реєстраційні дії, передбачені Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" відносно/щодо Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Ідалія" (61044, Харківська обл., місто Харків, Фрунзенський район, проспект Московський, будинок 257, ідентифікаційний код в ), в тому числі, але не виключно, реєстрацію, внесення змін до установчих документів, перереєстрацію, реорганізацію будь-яким шляхом, реєстрацію припинення діяльності, реєстрацію будь-яким чином скасування існуючої редакції статуту, проводити передачу реєстраційної справи товариства, а також вносити інші зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, зокрема, але не виключно, про зміну складу та часток засновників товариства, розміру статутного капіталу, виключення учасників товариства, зміну особи, що уповноважена вчиняти юридичні дії від імені підприємства, зміну органів управління товариства, зміну місцезнаходження Товариства, про перебування юридичної особи у процесі провадження у справі про банкрутство, санації, зокрема відомості про розпорядника майна, санатора.

Позивач у заяві зазначав, що згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а також статуту Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Ідалія", в редакції зареєстрованій 30.05.2011, номер запису 0002230, що є діючою, учасниками товариства були: ОСОБА_1 (33% статутного капіталу); ОСОБА_3 (33% статутного капіталу); ОСОБА_2 (34% статутного капіталу); повідомлено про наявність числених корпоративних спорів між учасниками ТОВ фірма «Ідалія».

В процесі розгляду господарської справи №922/3010/18 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Ідалія", ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання недійсними окремих положень статуту, позивач довідався, що 25.10.2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (кожним окремо), були укладені з Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова-Ідалія" договори дарування часток кожного в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Ідалія", відповідно до умов яких 25.10.2018р. ОСОБА_2 (Дарувальник) передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Нова-Ідалія" (Обдаровуваний) за актом приймання-передачі частку в розмірі 34% статутного капіталу Товариства; 25.10.2018р. ОСОБА_3 (Дарувальник) передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Нова-Ідалія" (Обдаровуваний) за актом приймання-передачі частку в розмірі 32% статутного капіталу Товариства.

Пунктами 10,11 Договорів дарування частки передбачено, що право власності на зазначену в п.1 цього Договору Частку у Обдаровуваного виникає з моменту її прийняття. Прийняттям Дарунка вважається підписання Обдаровуваним акту приймання - передачі частки у статутному капіталі ТОВ фірма "Ідалія". Дарувальник втрачає право власності на Частку з моменту підписання Обдаровуваним акту приймання - передачі частки у статутному капіталі ТОВ фірма "Ідалія".

Заявник зазначає, що з 25.10.2018 року ОСОБА_3 належить частка в розмірі 1% статутного капіталу ТОВ фірма "Ідалія", а ОСОБА_2 взагалі не є власником частки у статутному капіталі ТОВ фірма "Ідалія" (в розмірі 34%).

Наголошує, що 19.03.2019 проведені загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Ідалія", рішення яких оформлені протоколом №19/03/19 загальних зборів учасників від 19.03.2019, відповідно до якого на загальних зборах були присутні учасники ТОВ фірма "Ідалія" ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в особі представника за довіреністю Протаса Олександра Миколайовича . Щодо відсутності іншого учасника Товариства - ОСОБА_1 , який володіє часткою в статутному капіталі Товариства в розмірі 33%, в протоколі зазначено, що він не є присутнім на зборах з невідомих учасникам причин.

Зазначені загальні збори, на думку позивача, були проведені з порушенням порядку їх скликання та за участю осіб, які не мали необхідної кількості голосів, та прав для голосування і прийняття рішень, з огляду на те, що ОСОБА_3 після укладення договору дарування володіє часткою в розмірі 1% статутного капіталу ТОВ фірми "Ідалія", а ОСОБА_2 за договором дарування повністю передала належну їй частку в статутному капіталі ТОВ фірми "Ідалія".

Як свідчить зміст Протоколу № 19/03/19, Загальними зборами учасників ТОВ фірма "Ідалія" 19.03.2019 року були прийняті рішення, в тому числі: про зміну зареєстрованого місцезнаходження Товариства на наступне: 49044, м. Дніпро, вул.Барикадна, будинок, 2, офіс 18 А; про уповноваження ОСОБА_3 особисто або через представника підписати усі необхідні документи і здійснити усі необхідні дії для проведення державної реєстрації змін до відомостей про Товариство, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також щодо записів до ЄДР та вилучення будь-яких записів з ЄДР; про підтвердження відсутності з 04.12.2018 року у Кіпоть Юлії Вікторівни повноважень керівника Товариства у зв`язку з прийняттям Загальними зборами учасників Товариства 30.11.2018 року рішення про звільнення Кіпоть Ю.В. з посади директора Товариства 03.12.2018 року (останній робочий день), підтвердження, що директором Товариства згідно раніше прийнятого рішення Загальних зборів учасників Товариства від 30.11.2018 року є Темний Віктор Володимирович , тощо.

Позивач вважає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 взагалі не мали будь-яких повноважень проводити 19.03.2019року загальні збори учасників ТОВ фірма «Ідалія» та приймати рішення, а державний реєстратор зобов`язаний був відмовити у проведенні державної реєстрації змін до відомостей, що містяться в Державному реєстрі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Посилаючись на місце реєстрації та фактичне проживання в місті Харкові, позивач наголошував на неможливості здійснення повноважень учасника Товариства щодо ефективного вирішення будь-яких питань діяльності Товариства, місцезнаходженням якого визначено місто Дніпро. До того ж, незаконно обраний попередніми зборами директором ТОВ фірма «Ідалія» Темний В.В. зареєстрований в місті Полтава та одночасно є засновником та директором ТОВ «Нова-Ідалія», яке зареєстровано в місті Києві.

Зауважив також, що 30.11.2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були проведені загальні збори учасників ТОВ фірма "Ідалія", оформлені протоколом № 30/11/18, на яких прийняті рішення щодо зміни місцезнаходження ТОВ фірма "Ідалія" з міста Харкова на місто Львів, зміну складу учасників товариства та перерозподіл часток, звільнено директора ТОВ фірма "Ідалія" Кіпоть Ю.В. та призначено директором ТОВ фірма "Ідалія" Темного В.В. , тощо. Рішенням господарського суду Харківської області від 29.05.2019 року у справі № 922/333/19 рішення загальних зборів учасників ТОВ фірма «Ідалія», оформлені протоколом № 30/11/18 визнані недійсними.

Просив взяти до уваги, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вже вчинялися дії, направлені на незаконне виключення ОСОБА_1 зі складу учасників Товариства, що встановлено судовими рішеннями у справі № 922/4266/16.

Наполягаючи на порушенні прав як учасника ТОВ фірма «Ідалія» на управління Товариством, наголошуючи на численних корпоративних спорах між учасниками, позивач вважає, що до вирішення по суті спору у даній справі про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників ТОВ фірма «Ідалія», оформлених протоколом №19/03/19 від 19.03.2019р., є необхідність у вжитті заходів забезпечення позову з метою запобігання подальшому порушенню його корпоративних прав, а обрані заходи забезпечення позову мають бути застосовані як гарантія захисту прав позивача у разі задоволення позову.

Зауважив, що у випадку невжиття запропонованих заходів забезпечення позову, існує ймовірність здійснення учасниками ТОВ фірма "Ідалія" незаконних дій відносно позивача, що в свою чергу унеможливить ефективний захист його прав у разі задоволення позовних вимог.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.07.2019 р. у справі №922/2277/19 заяву Фізичної особи ОСОБА_1 (вх. № 2277/19 від 18.07.2019р.) про забезпечення позову задоволено частково.

До вирішення спору по суті у справі № 922/2277/19 заборонено державним реєстраторам, визначеним Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", вчиняти, здійснювати, проводити будь-які реєстраційні дії, передбачені Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" відносно/щодо Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Ідалія" (61044, м.Харків, пр. Московський, 257, код 33122269), в тому числі, але не виключно, заборонено вносити зміни до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про зміну складу та часток засновників товариства, зміну особи, що уповноважена вчиняти юридичні дії від імені підприємства, про зміну органів управління товариства, про зміну місцезнаходження товариства, про зміну розміру статутного капіталу товариства, проводити передачу реєстраційної справи товариства.

В іншій частині у задоволенні заяви позивача відмовлено.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нова-Ідалія" звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова-Ідалія" на ухвалу господарського суду Харківської області від 22.07.2019р. у справі № 922/2277/19 задовольнити; ухвалу господарського суду Харківської області від 22.07.2019 р. у справі № 922/2277/19 скасувати; у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 922/2277/19 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- 25.10.2018 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено з Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова-Ідалія" договори дарування частки в статутному капіталі ТОВ фірми "Ідалія", відповідно до умов яких ОСОБА_2 передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Нова-Ідалія" за актом приймання-передачі частку в розмірі 34% статутного капіталу Товариства; ОСОБА_3 передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Нова-Ідалія" за актом приймання-передачі частку в розмірі 32% статутного капіталу Товариства. Зазначені договори дарування недійсними в установленому законом порядку не визнані та є чинними;

- згідно із рішенням загальних зборів учасників ТОВ фірма "Ідалія" від 30.11.2018, оформленим протоколом № 30/11/18, зокрема, вирішено затвердити перерозподіл часток у статутному капіталі ТОВ фірма "Ідалія", з огляду на укладені договори дарування;

- 24.12.2018 відповідні зміни були зареєстровані у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проте, 25.01.2019 Міністерством юстиції України за наслідками розгляду Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації скарги позивача видано наказ №233/5, яким зазначені реєстраційні дії скасовано;

- рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.04.2019 у справі №640/2614/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.06.2019, частково задоволено позов ОСОБА_3 та скасовано наказ Міністерства юстиції України №233/5 від 25.01.2019, а отже, реєстраційні дії, вчинені у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо товариства 24.12.2018 внаслідок прийнятих зборами товариства 30.11.2018 рішень, підлягають відновленню;

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Нова-Ідалія" є власником частки в розмірі 66% статутного капіталу ТОВ фірма "Ідалія", однак відповідні відомості в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Товариства наразі відсутні;

факт дарування ОСОБА_3 та ОСОБА_2 своїх часток Товариству з обмеженою відповідальністю "Нова-Ідалія" встановлено при розгляді справи № 922/3010/18 та визнається позивачем;

- саме через заборони, встановлені оскаржуваною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Нова-Ідалія" позбавлене можливості зареєструвати в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про свою частку у статутному капіталі товариства та, як наслідок, наразі не може вважатись учасником товариства та реалізовувати свої корпоративні права щодо управління товариством.

Апелянт вважає, що усі заходи забезпечення позову, вжиті оскаржуваною ухвалою, за виключенням заборони вчинення дії щодо реєстрації зміни місцезнаходження Товариства та проведення передачі реєстраційної справи Товариства жодним чином не стосуються рішень зборів Товариства від 19.03.2019року, та як наслідок, предмету позову у цій справі.

Наголошує, що заходи забезпечення мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.09.2019 р. (колегія суддів у складі: Плахов О.В. - головуючий суддя, судді Мартюхіна Н.О., Шутенко І.А.) у справі № 922/2277/19 закрито апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова-Ідалія" на ухвалу господарського суду Харківської області від 22.07.2019 р. у справі № 922/2277/19.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

- скаржником, всупереч положенням частин 1 та 3 статті 74, статті 77 Господарського процесуального кодексу України не було додано до апеляційної скарги будь-яких доказів на підтвердження набуття частки у статутному капіталі ТОВ фірми "Ідалія" у розмірі 66%, а саме: договорів дарування часток від 25.10.2018, нотаріально посвідчених актів приймання-передачі частини частки у статутному капіталі ТОВ фірми "Ідалія", що унеможливлює дослідження судом апеляційної інстанції вказаних обставин та відповідно встановлення правового зв`язку між апелянтом та сторонами у справі;

- ТОВ "Нова - Ідалія" не є учасником справи та при постановленні оскаржуваної ухвали Господарського суду Харківської області від 22.07.2019 у справі № 922/2277/19 не вирішувались питання про права та обов`язки скаржника.

За результатами оскарження Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова-Ідалія" до суду касаційної інстанції ухвали Східного апеляційного господарського суду від 11.09.2019 р. у справі № 922/2277/19, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.11.2019 р. у справі № 922/2277/19 касаційну скаргу ТОВ "Нова-Ідалія" задоволено. Ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 11.09.2019 у справі № 922/2277/19 скасовано. Справу №922/2277/19 направлено до Східного апеляційного господарського суду для продовження розгляду.

Суд касаційної інстанції зазначив про передчасність висновків апеляційного господарського суду щодо відсутності у нього можливості дослідити обставини щодо набуття скаржником частки у статутному капіталі ТОВ фірми "Ідалія" у розмірі 66% та відповідно встановити правовий зв`язок між апелянтом та сторонами у справі, у зв`язку із ненаданням ТОВ "Нова-Ідалія" до апеляційної скарги договорів дарування часток від 25.10.2018 та нотаріально посвідчених актів приймання-передачі частини частки у статутному капіталі ТОВ фірми "Ідалія". Зауважив, що суд апеляційної інстанції міг скористатися правом, передбаченим підпунктом 17.10 пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, та витребувати копії інших матеріалів справи з метою з`ясування наявності/відсутності зазначених доказів в матеріалах справи. Дійшов висновку про передчасність висновку суду апеляційної інстанції про наявність правових підстав для закриття апеляційного провадження у справі з посиланням на пункт 3 частини 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України.

10.12.2019 року на адресу Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали оскарження ухвали господарського суду Харківської області від 22.07.2019 р. по справі № 922/2277/19.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10.12.2019 року сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: Дучал Н.М. - головуючий суддя, судді Гетьман Р.А., Склярук О.І.

У зв`язку з перебуванням у відпустці члена колегії судді Склярук О.І. протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколом передачі справи раніше визначеному складу суду від 16.12.2019 р. для розгляду справи № 922/2277/19 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Дучал Н.М., судді Гетьман Р.А., Сіверін В.І.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.12.2019р. прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова-Ідалія" на ухвалу господарського суду Харківської області від 22.07.2019 р. у справі № 922/2277/19 до розгляду; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова-Ідалія" на ухвалу господарського суду Харківської області від 22.07.2019 р. у справі № 922/2277/19; призначено судове засідання з розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова-Ідалія" на ухвалу господарського суду Харківської області від 22.07.2019 р. у справі №922/2277/19 на 14.01.2020 р. о 12:00 год.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечив, про що виклав у письмових поясненнях, просить залишити ухвалу господарського суду від 22.07.2019року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що до розгляду апеляційних скарг на рішення господарського суду Харківської області від 24.10.2019року у цій справі, скасування заходів забезпечення позову буде передчасним.

Від ОСОБА_3 надійшла заява, якою останнім підтримано вимоги та доводи апеляційної скарги ТОВ «Нова-Ідалія» на ухвалу Господарського суду Харківської області від 22.07.2019р. у справі № 922/2277/19. Просить апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу - скасувати, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

У зв`язку з перебуванням у відпустці на дату розгляду справи члена колегії судді Гетьмана Р.А., протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколами передачі судової справи раніше визначеному складу суду сформовано колегію суддів у складі: Дучал Н.М. - головуючий суддя, судді Сіверін В.І., Склярук О.І.

Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова-Ідалія» на ухвалу господарського суду Харківської області від 22.07.2019 р. у справі №922/2277/19 відкладено на 11.02.2020 р. о 12:00 год.

Від представника ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з неотриманням ухвали суду.

Ухвалою від 11.02.2020року відкладено розгляд апеляційної скарги на 17.02.2020року. Про відкладення розгляду апеляційної скарги додатково повідомлено представника телефонограмою.

В судовому засіданні 17.02.2020 року представник апелянта підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив ухвалу господарського суду Харківської області від 22.07.2019 року залишити без змін.

Інші учасники справи не скористалися правом участі представника в судовому засіданні 17.02.2020року, про час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином. Явка представників учасників справи в судові засідання не визнавалася обов`язковою.

Відповідно до ст.42 Господарського процесуального кодексу України, участь представника у судовому засіданні є правом учасника справи, а не його обов`язком.

Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017р. №2147-VIII викладено Господарський процесуальний кодекс України у новій редакції, яка набрала чинності 15.12.2017р.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За положеннями ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У відповідності до п.п. 1, 3 частини 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги в межах наведених у скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегією суддів Східного апеляційного господарського суду встановлено наступне.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Одним з основних засад судочинства, згідно приписів ст.129 Конституції України, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 1 цієї статті).

За правилами статті 17 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до статті 254 Господарського процесуального кодексу України( в редакції станом на час звернення з апеляційною скаргою) учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього кодексу. Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, інтереси (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Тобто, особа, яка не брала участі у справі, може звернутися з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції лише у випадку, якщо судове рішення стосується її прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням.

Судове рішення, що оскаржується особою, яка не брала участі у справі, повинно стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Предметом позовних вимог у справі №922/2277/19 є вимога ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Ідалія" про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Ідалія" (), оформлених протоколом № 19/03/19 від 19.03.2019 р.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертаючись із заявою про забезпечення позову у даній справі, в обґрунтування необхідності забезпечення позову посилався, в тому числі на набуття Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова-Ідалія" частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Ідалія" у загальному розмірі 66% на підставі договорів дарування часток від 25.10.2018 та нотаріально посвідчених актів приймання-передачі частини частки у статутному капіталі ТОВ фірми "Ідалія".

Суд першої інстанції, задовольняючи частково заяву позивача про забезпечення позову, в мотивувальній частині ухвали зазначив про те, що постановою Східного апеляційного господарського суду від 17.01.2019 у справі № 922/3010/18 встановлено факт дарування ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належних їм часток у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Ідалія" Товариству з обмеженою відповідальністю "Нова-Ідалія" у загальній кількості 66%.

В апеляційній скарзі на оскаржувану ухвалу суду першої інстанції апелянт стверджував про порушення ухвалою його прав та інтересів, у зв`язку з набуттям за договорами дарування прав власності на частку у статутному капіталі ТОВ фірма «Ідалія» в розмірі 66%, право на яку передано йому за актами приймання-передачі часток.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004, поняття "охоронюваний законом інтерес" слід розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що у винесеній з метою забезпечення даного позову ухвалі суду про вжиття заходів забезпечення позову містяться судження про права та майновий інтерес скаржника, що свідчить про наявність у останнього права на оскарження ухвали.

Крім того, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.12.2019року Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова - Ідалія» залучено до участі у справі №922/2277/19 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Заходи до забезпечення позову можуть вживатися лише за умов, визначених статтею 136 Господарського процесуального кодексу України, а саме:

- якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду;

- якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Суд може застосовувати кілька заходів забезпечення позову (ч.3 ст.137 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 5 статті 137 Господарського процесуального кодексу України (в редакції на час прийняття оскаржуваної ухвали) не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони, зокрема, проводити загальні збори акціонерів або учасників господарського товариства та приймати ними рішення, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, які прямо стосуються предмета спору; здійснювати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб покладені на них згідно із законодавством владні повноваження, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, вчиняти конкретні дії, що стосуються предмета спору.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони прав та інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача(ів) з тим, щоб забезпечити позивачу реальний та ефективний захист його корпоративних прав, у разі якщо рішення буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому відновленні його прав.

Відповідно до положень п. 31 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: дата прийняття, дата набрання законної сили та номер судового рішення, на підставі якого проведено реєстраційну дію.

Згідно з ч. 10 ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", державна судова адміністрація України забезпечує передачу до Єдиного державного реєстру примірника судового рішення, яке тягне за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, судового рішення про арешт корпоративних прав та про заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій - у день набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", направлення судових рішень, які тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, та про заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій здійснюється у порядку інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та Єдиним державним реєстром судових рішень.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі або заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій, а також надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Пунктом 2 частини 1 статті 28 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачена така підстава для відмови у державній реєстрації, як "у Єдиному державному реєстрі містяться відомості про судове рішення щодо заборони проведення реєстраційної дії".

Отже, заборона вчинення реєстраційних дій є одним із визначених законом способів забезпечення позову, який передбачений, зокрема, Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання.

Виходячи з правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, якщо особа звернулася до суду з немайновою позовною вимогою, то судове рішення, у разі її задоволення, не вимагатиме примусового виконання, у цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття зазначених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

За змістом процесуального законодавства, захисту в господарському суді підлягає порушене суб`єктивне право та охоронюваний законом інтерес.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 7, 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується (ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом позовної заяви, позовні вимоги у цій справі направлені на захист корпоративних прав позивача як учасника ТОВ Фірма «Ідалія» на управління товариством.

Частково задовольняючи клопотання позивача, судом першої інстанції прийнято до уваги обставини щодо здійснення спроб незаконного виключення позивача зі складу засновників товариства в 2016 році, які встановлені судом в процесі розгляду справи № 922/4266/16.

Так, рішенням господарського суду Харківської області від 20.03.2017р. по справі №922/4266/16, яке залишено без змін постановами апеляційної та касаційної інстанцій, за позовом ОСОБА_1 до ТОВ фірма "Ідалія", ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , визнано недійсними рішення загальних зборів ТОВ фірма "Ідалія", оформлені протоколом №1/2016 від 11.05.2016р., зокрема, щодо примусового виключення ОСОБА_1 зі складу учасників ТОВ фірма "Ідалія".

Судом враховано і наявність між сторонами спору, що розглядається у справі №922/3284/18, предметом якого є визначення розмірів часток учасників Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Ідалія", у зв`язку з виходом 10.06.2017року ОСОБА_2 зі складу учасників товариства, визначення розміру статутного капіталу Товариства, зобов`язання державного реєстратора провести державну реєстрацію змін.

Суд першої інстанції також дійшов висновку, що надані сторонами до справи докази дарування ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належних їм часток у статутному капіталі ТОВ фірма "Ідалія" Товариству з обмеженою відповідальністю "Нова-Ідалія", а також докази реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, ТОВ фірма "Ідалія", що встановлено постановою Східного апеляційного господарського суду від 17.01.2019 у справі №922/3010/18, свідчать про підставність побоювання позивача щодо вчинення учасниками дій, направлених на усунення позивача від управління Товариством.

Відповідно до ст.79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України)

Системний аналіз положень ч.1 ст.136 і ст.137 Господарського процесуального кодексу України, дає підстави дійти до висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд розглядає вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч. 2, 5, 6, 7 ст. 137 Господарським процесуальним кодексом України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дій), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

При постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції надано оцінку обґрунтованості доводів позивача.

Прийнявши до уваги невідповідність заявленим позовним вимогам та суперечливість частини запропонованих позивачем заходів забезпечення позову, суд першої інстанції визнав за можливе часткове задоволення заяви позивача.

Враховуючи, що обрані заходи забезпечення позову не вирішують наявності будь-якого права, суд першої інстанції дійшов грунтовного висновку, що забезпечення позову є тимчасовим заходом, необхідним для попередження можливих неправомірних дій, про заборону яких позивач просить у позові та у заяві про забезпечення позову, покликаним на період вирішення спору по суті, зупинити вчинення під час розгляду справи дій, які можуть мати відповідні юридичні наслідки.

Як наголосив Європейський суд у справі "Горнсбі проти Греції" виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням. Таким чином, саме господарський суд, будучи органом правосуддя, повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати ефективний захист прав позивача в разі задоволення позову.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" зазначено, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

З огляду на викладене, судом першої інстанції зазначено, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ускладнення ефективного захисту або поновлення порушеного чи оспорюваного права або інтересу позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

Суд дійшов підставного висновку, що часткове вжиття заявлених у заяві заходів забезпечення позову не зумовлює жодним чином вирішення спору по суті, оскільки спрямоване виключно на збереження існуючого становища сторін до вирішення спору у справі, та лише запровадить тимчасові обмеження, наявність яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод ефективного захисту порушених або оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, в разі повного чи часткового задоволення позовних вимог, та забезпечення недопущення можливих негативних наслідків для позивача.

Наполягання апелянта на тому, що через заборони, встановлені оскаржуваною ухвалою про забезпечення позову, Товариство з обмеженою відповідальністю "Нова-Ідалія" позбавлене можливості зареєструвати в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про свою частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Ідалія" спростовуються низкою судових спорів, в межах яких застосовані заходи забезпечення позову.

Інші учасники процесу з апеляційними скаргами на ухвалу від 22.07.2019року не зверталися.

Враховуючи наведене вище, наявність числених корпоративних спорів між учасниками товариства, правомірним є висновок суду першої інстанції про необхідність часткового задоволення заяви позивача.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову у задоволеній частині, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування ухвали господарського суду Харківської області від 22.07.2019року у справі №922/2277/19.

Європейським судом з прав людини у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказано, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні у справі "Трофимчук проти України" Європейським Судом зазначено, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Керуючись ст. ст.270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова-Ідалія" на ухвалу господарського суду Харківської області від 22.07.2019р. у справі №922/2277/19 - залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 22.07.2019р. у справі №922/2277/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 24.02.2020року.

Головуючий суддя Н.М. Дучал

Суддя В.І. Сіверін

Суддя О.І. Склярук