ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2020 р. Справа№ 910/9551/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Євсікова О.О.

Агрикової О.В.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Крепфасад", м. Київ,

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2019

у справі №910/9551/19 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Крепфасад", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредо Агро Мікс", м.Київ

про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Крепфасад" (далі - ТОВ "Крепфасад", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредо Агро Мікс" (далі - ТОВ "Кредо Агро Мікс", відповідач) про зобов`язання прийняти товар шляхом підписання видаткових накладних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ТОВ "Кредо Агро Мікс" не повернуло підписані позивачем видаткові накладні на поставлений ним товар на загальну суму 700114,18 грн. Отже ТОВ "Крепфасад" вважає, що таким чином відповідач не вчиняє дій щодо безпосереднього прийняття товару, що унеможливлює здійснення належного виконання позивачем своїх зобов`язань щодо поставки товару та ведення бухгалтерського обліку у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерській облік і фінансову звітність в Україні".

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.11.2019 у справі №910/9551/19 у позові відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог місцевий господарський суд дійшов висновку, що заявлена позивачем вимога про зобов`язання відповідача підписати видаткові накладні (які за своєю природою є первинними документами) не призводить до поновлення порушеного права позивача та у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення. При цьому місцевий господарський суд зауважив, що предметом позову не можуть бути обставини, які виступають доказами у справі, зокрема, підписання первинних документів, так як такі документи підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову. Отже, з огляду на положення ст. 6 Конституції України, ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 6 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), вимога про зобов`язання відповідача підписати видаткові накладні не тільки суперечить встановленим чинним законодавством способам захисту цивільних прав, а також є втручанням у господарську діяльність суб`єкта господарювання, що, як наслідок, призводить до порушення його вільного волевиявлення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ "Крепфасад" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2019 скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки право вимагати прийняття товару продавцем в покупця прямо встановлено ст. 689 ЦК України. Поняття "прийняття товару" включає як безпосереднє його отримання покупцем, так і документальне оформлення цього отримання. Таким чином заявлена вимога про зобов`язання вчинити дії щодо прийняття товару в даному випадку узгоджується з положеннями ст. 20 ГК України, ст. 689 ЦК України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/9551/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Кравчука Г.А.(доповідач у справі), суддів Євсікова О.О. та Агрикової О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2019 поновлено ТОВ "Крепфасад" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2019 у справі №910/9551/19, відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як убачається із матеріалів справи, у лютому та березні 2019 року відповідачем сплачено позивачу 700114,18 грн., а саме: 27.02.2019 - 200 102,40 грн. (платіжне доручення № 16), 12.03.2019 - 500 011,78 грн. (платіжне доручення № 19).

Призначенням платежу за платіжним дорученням № 16 від 27.02.2019 є замовлення № 124 від 27.02.2019, призначенням платежу за платіжним дорученням № 19 від 27.02.2019 - замовлення № 161 від 12.03.2019.

У березні 2019 року позивачем оформлені дві видаткові накладні (№ 86 від 01.03.2019 та № 114 від 19.03.2019) на постачання відповідачу товару (профілю сталевого листового гнутого) на загальну суму 700114,18 грн., а саме:

- 01.03.2019 - 1737 м.кв. на суму 200102,40 грн. з ПДВ (видаткова накладна №86 від 01.03.2019);

- 19.03.2019 - 4344 м.кв. на суму 500011,78 грн. з ПДВ (видаткова накладна №114 від 19.03.2019).

З відомостей видаткової накладної № 86 від 01.03.2019 вбачається, що постачання здійснюється за замовленням ТОВ "Кредо Агро Мікс" № 124 від 27.02.2019, а з даних видаткової накладної № 114 від 19.03.2019 - за замовленням ТОВ "Кредо Агро Мікс" № 161 від 12.03.2019.

Замовлення, на виконання яких ТОВ "Кредо Агро Мікс" сплачено ТОВ "Крепфасад" кошти, останнім до матеріалів справи не додано.

За твердженням позивача, товар ним було поставлено у визначені в накладних дати і отримано відповідачем без жодних зауважень, однак останнім підписані видаткові накладні № 86 від 01.03.2019 та № 114 від 19.03.2019 не було повернуто.

27.05.2019 позивач звернувся до відповідача з листом, в якому просив здійснити дії щодо прийняття товару шляхом підписання відповідних видаткових накладних. Крім того, разом з заявою відповідачу було повторно надано 2 примірники видаткових накладних (поштове відправлення №264).

Згідно з інформацією оператора поштового зв`язку вищевказане поштове відправлення отримувачу не вручено.

Оскільки ТОВ "Кредо Агро Мікс" не повернуто підписані видаткові накладні № 86 від 01.03.2019 та № 114 від 19.03.2019, ТОВ "Крепфасад" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про зобов`язання відповідача вчинити дії щодо приймання товару шляхом підписання видаткових накладних, що фактично є вимогою про зобов`язання підписати первинні документи.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Статтею 15 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК країни встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зазначеними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ акцентував, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

За змістом ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушення (ч. ч. 1, 2 ст. 4 ГПК України).

За змістом ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч.2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Отже, у розумінні наведених положень правом на пред`явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом відкриття провадження у справах здійснює захист осіб, права та охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Як вже зазначалось, позивач посилаючись на відсутність належним чином оформлених видаткових накладних, що унеможливлює належне ведення бухгалтерської, фінансово-господарської звітності, просить зобов`язати відповідача вчинити дії з підписання цих видаткових накладних.

Колегія суддів апеляційного господарського суду відзначає, що вимога про підписання видаткових накладних про постачання товару за договором не може бути предметом позову, оскільки такі видаткові накладні є підтвердженням наявності чи відсутності фактів передачі однією стороною та прийняття іншою стороною предмета договору (в цій справі профілю сталевого листового гнутого). Тобто такі накладні є лише доказом виконання сторонами обов`язків за договором, а підписання накладних не може розглядатись як окремий обов`язок щодо виконання сторонами договірних зобов`язань.

Отже предметом позову не може бути встановлення обставин, зокрема обов`язку оформлення документів, які виступають доказами у справі, що має місце у цьому випадку, оскільки видаткова накладна як акт підтверджує наявність або відсутність виконання позивачем зобов`язань з поставки товару та прийняття їх іншою особою, які є юридичними фактами та належать до підстав позову.

Захист майнового чи немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматися від їх вчинення.

Заявлена позивачем у цій справі вимога про зобов`язання відповідача оформити (підписати) видаткові накладні не призводить до поновлення порушеного права позивача та, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

З огляду на викладене, така вимога не відповідає способам захисту прав, установленим чинним законодавством, і, як наслідок, не призводить до поновлення порушеного права позивача.

Водночас, колегія суддів апеляційного господарського суду відзначає, що суд першої інстанції, дійшовши висновку щодо суперечності заявленої позивачем вимоги встановленим чинним законодавством способам захисту цивільних прав, не врахував, що вимога щодо встановлення певних фактів не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення. Господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких правова вимога - спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про можливість розгляду таких вимог у господарському суді. Колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі на підставі п.1 ч. 1 ст.231 ГПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Тобто провадження у справі підлягає закриттю, якщо при її розгляді буде встановлена непідвідомчість справи господарському суду.

Крім того, спори про зобов`язання надати чи підписати видаткові накладні не можуть бути розглянуті й у порядку іншого (ніж господарське) судочинства.

Наведена правова позиція висвітлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, а також у постановах Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/23406/17 та від 18.07.2019 у справі №920/364/18.

З огляду на правову позицію Верховного Суду щодо закриття провадження у справі, наведену у вказаних постановах, колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє інші доводи викладені в апеляційній скарзі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Пунктом 4 ч. 1 ст.275 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених ст. 231 цього Кодексу (ч. 1 ст. 278 ГПК України).

Оскільки місцевим господарським судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права під час розгляду справи, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ТОВ "Крепфасад", скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст.231 ГПК України.

Судові витрати.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відсутність у матеріалах справи відповідного клопотання унеможливлює повернення судового збору.

Позивач не позбавлений права звернутися до суду з відповідним клопотанням про повернення судового збору.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 278, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Крепфасад" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2019 у справі №910/9551/19 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2019 у справі №910/9551/19 скасувати.

3. Провадження у справі №910/9551/19 закрити.

3. Матеріали справи №910/9551/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді О.О. Євсіков

О.В. Агрикова