ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2020 р. Справа№ 910/11025/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Козир Т.П.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

За участю представників сторін

від позивача - Ковальчук І.О.,

від відповідача - Гедз Ю.В.,

розглянувши апеляційну скаргу

Фізичної особи-підприємця Клименко Ірини Ярославівни

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2019 (повний текст рішення складено 18.11.2019)

у справі №910/11025/18 (суддя Баранов Д.О.)

За позовом Фізичної особи-підприємця Клименко Ірини Ярославівни

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

про визнання незаконним рішенням та стягнення 484258,68 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У 2019 році Фізична особа-підприємець Клименко Ірина Ярославівна звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" про визнання незаконним рішенням та стягнення 484 258, 68 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування за договором добровільного страхування майна №10-1301-16-00021 від 20.06.2016 року, оскільки останнім було надано всі необхідні документи для такої виплати.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.11.2019 року у справі №910/11025/18 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що для визначення розміру страхового відшкодування за договором добровільного страхування майна №10-1301-16-00021 від 20.06.2016 року позивач повинен був надати відповідачу докази, що підтверджують вартість всіх товарів в обороті, які знаходились у пограбованому магазині станом на дату страхового випадку, що є необхідним для визначення розміру страхового відшкодування (а також необхідним для визначення розміру пропорційності зобов`язань страховика).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець Клименко Ірина Ярославівна звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2019 року у справі №910/11025/18 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що суперечить нормам матеріального та процесуального права. Зокрема на думку скаржника останнім було надано усі документи, подання яких вимагалось у відповідності до п. 8.1. договору. При цьому, позивача зазначає, що вимога страховика надати для здійснення страхової виплати акт інвентаризації на момент настання страхового випадку є протиправною, оскільки чинним законодавством України не передбачено такого. Також скаржник зазначає, що ФОП Клименко Ірина Ярославівна перебуває на спрощеній системі оподаткування (друга група), а чинне законодавство в сфері бухгалтерського обліку та податкової звітності в принципі не передбачає обов`язку фізичної особи-підприємця на спрощеній системі оподаткування вести книги обліку розрахункових операцій та складати товарно-грошові звіти з усіма документами, а тому такі документи не могли бути надані ні експерту, ні суду першої інстанції. Й наостанок скаржник вважає, що місцевий господарський суд помилково відносить гіроскутери до вуличних транспортних засобів оскільки правила дорожнього руху України не відносять останніх до транспортних засобів.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2020 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Козир Т.П., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Клименко Ірини Ярославівни на рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2019 року у справі №910/11025/18, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2019 року у справі №910/11025/18 та призначено розгляд справи на 26.02.2020 року.

03.02.2020 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні 26.02.2020 року представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник відповідача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 20.06.2016 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" (страховик) та Фізичною особою-підприємцем Клименко Іриною Ярославівною (страхувальник, вигодонабувач) укладено Договір добровільного страхування майна №10-1301-16-00021, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а саме: 1) рухомим майном - касовий апарат, загальною вартістю 1000,00 грн; товарами в обороті - комп`ютерна та офісна техніка, комплектуючі до неї, балансова вартість яких складає більше 200,00 грн за одиницю, на загальну суму 350000,00 грн. (п. 1.1) та 2) склом вікон, дверей та рекламної вівсики у кількості: скло вікон у кількості 4 шт площею 3,5 кв.м. вартістю 2500,00 грн., скло дверей 2 шт площею 1,8 кв.м. вартістю 1500,00 грн., рекламна вивіска вартістю 7000,00 грн. (т.1, а.с. 15-19).

Додатковою угодою №1 від 05.09.2016 року до Договору добровільного страхування майна №10-1301-16-00021 від 20.06.2016 сторони дійшли згоди викласти п. 1.1.2 договору у наступній редакції: "товари в обороті: комп`ютерна, офісна техніка, мобільні телефони та комплектуючі до них, балансова вартість яких складає більше 200,00 грн. за одиницю, на загальну суму 350000 грн.". (т.2, а.с. 169).

Загальна страхова сума за договором становить 367 000, 00 грн. (п. 3.5 договору); страхова сума за договором по страхуванню об`єкта, вказаного в п. 1.1 договору, становить 351 000, 00 грн.; страхова сума за договором по страхуванню об`єкта, вказаного в п. 1.2 договору, становить 11 000,00 грн.

У пункті 2.2 договору зазначено, що за даним договором відшкодовуються збитки внаслідок знищення, пошкодження або втрати майна внаслідок настання наступних подій: - стихійні явища; - вогонь; - вплив рідини; - неправомірність дій третіх осіб (крадіжка зі зламом, грабіж, розбійний напад, умисне знищення або пошкодження майна третіми особами (згідно з п.п. 3.2.1, 3.2.2, 3.2.3, 3.2.4 Правил 2 - Правил добровільного страхування майна від 22.06.2006); - падіння літальних апаратів; - бій скла, вітри.

Відповідно до п. 2.3 договору страховий тариф становить 0,30% від страхової суми (від 367000,00 грн.), а саме 0,10% від страхової суми у випадку настання страхового випадку - неправомірні дії третіх осіб.

Розмір безумовної франшизи у відсотках від розміру страхової суми, зазначеної у п. 2.1.1 договору, за страховими випадками (в тому числі за страховим випадком - неправомірні дії третіх осіб) становить 1%.

Відповідно до п. 2.9 договору місцем страхування є Київська обл., м. Біла Церква, вул. Леваневського, буд. 59.

Відповідно до п. 2.10 договору строк його дії встановлено з 28.06.2016 року по 27.06.2017 року.

Згідно з п. 4.1.1 договору страхувальник має право отримати страхове відшкодування на умовах розділів 6 та 7 цього договору.

Відповідно до п. 4.3.9 договору страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування у випадках, зазначених у розділі 10 договору, Правилах та чинному законодавстві України.

Згідно з п 4.4.7 договору страховик зобов`язаний скласти страховий акт або прийняти рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування (його частини) в термін не пізніше 30 робочих днів від дня отримання від страхувальника всіх необхідних документів, зазначених у розділі 8 цього договору, що підтверджують факт настання страхового випадку та розмір збитків, а також отримання акту експертизи, якщо така експертиза була замовлена страховиком.

Згідно з п. 6.1 договору розмір страхового відшкодування визначається при пошкодженні, знищенні або втраті майна виходячи з фактичного розміру збитків, завданих майна в результаті страхового випадку, зазначеного в договорі, на підставі даних огляду та документів згідно з розділом 8 договору, що підтверджують розмір спричиненого збитку. Розмір страхового відшкодування не може перевищувати розмір страхової суми за договором. Якщо страхова сума виявиться більшою вартості майна, прийнятого на страхування, договір діє у тій частині страхової суми, яка не перевищує його вартості.

У пункті 6.2 договору зазначено, що в разі настання страхових випадків, зазначених у п. 2.3 цього договору, страхове відшкодування розраховується за формулою: СВ = (ВВР або МЗ + ВТ) * ПЗС + ОПНЕ + ВДКО - Фр - НЧСП - ВЗПО, де

СВ - сума страхового відшкодування, ВВР - вартість відновлювального ремонту майна, МЗ - матеріальний збиток, ВТ - витрати (інші необхідні витрати), ПЗС - пропорційність зобов`язань страховика, ОПНЕ - оплата послуг незалежного експерта, ВДКО - витрати за довідки компетентних органів, Фр - безумовна франшизи, НЧСП - несплачені частини страхового платежу, ВЗПО - відшкодування збитків причетною особою.

Відповідно до п. 6.6 Договору добровільного страхування майна №10-1301-16-00021 від 20.06.2016 в разі настання страхових випадків, зазначених у п. 2.3 договору, а також у разі настання збитків внаслідок втрати майна, страхове відшкодування розраховується за формулою: СВ = СС*ПЗС + ОПНЕ + ВДКО - Фр - НЧСП - ВЗПО.

При цьому, СС - страхова сума всього об`єкту страхування або його складової частини, якщо об`єкт страхування з певних частин, за договором на дату настання страхового випадку (у п. 2.1.1 договору зазначено, що страхова сума становить 351000,00 грн.);

ПЗС - пропорційність зобов`язань страховика. Страховик несе пропорційну відповідальність в наступних випадках: - якщо страхова сума за договором на дату настання страхового випадку складає певну частку дійсної вартості майна, визначної на дату настання страхового випадку; - в разі сплати страхувальником страхового платежу або будь-якої його частини не в повному обсязі. При розрахунку страхового відшкодування розмір витрат, що підлягають відшкодуванню, зменшується в такій же пропорції, в якій співвідноситься страхова сума за договором до дійсної вартості майна на момент настання страхового випадку, а отримана таким чином сума зменшується в такій же пропорції, в якій співвідноситься сплачена частина страхового відшкодування за період страхування, в якому настав страховий випадок, до нарахованого страхового платежу за такий період страхування.

Згідно з п. 7.1 договору виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком відповідно до умов цього договору, Правил страхування та законодавства України, на підставі заяви страхувальника або вигодонабувача про виплату страхового відшкодування та страхового акту.

У пункті 8.1 договору передбачено, що для виплати страхового відшкодування страхувальник повинен надати наступні документи: - письмове повідомлення про настання страхового випадку; - копію договору страхування; - копію свідоцтва про реєстрацію страхувальника - юридичної особи; - копію паспорта страхувальника - фізичної особи; - копію ідентифікаційного номера страхувальника - фізичної особи; - копію документів, що посвідчує право власності на майно, копії договорів оренди, депозиту, тощо; - довідки компетентних органів в незалежності від страхового випадку, зокрема, при протиправних діях третіх осіб страхувальник повинен надати від органів міліції чи прокуратури постанову про порушення кримінальної справи; - документи ремонтних підприємств, які будуть здійснювати ремонті роботи; - письмову заяву на виплату страхового відшкодування; - лист вигодонабувача; - інші документи, згідно з чинним законодавством України, на вимогу страховика, які необхідні для встановлення факту, причин та наслідків страхового випадку.

Пунктом 10 договору передбачено, що підставами для відмови у виплаті є: 1) ненадання страховику документів, що підтверджують факт настання страхового випадку та розмір збитків, відповідно до розділу 8 договору (п. 10.1.3); 2) створення страхувальником перешкод у визначенні обставин страхового випадку (п. 10.1.9); 3) невиконання або неналежне виконання страхувальником своїх обов`язків згідно з договором, якщо він доведе, що невиконання (або неналежне виконання) було неможливим внаслідок дії непереборної сили (п. 10.1.3).

З матеріалів справи вбачається, що 25.01.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування майна №10-1301-16-00021 від 20.06.2016 року, в якій повідомив, що 25.01.2017 року приблизно о 3:26 ранку у м. Біла Церква по вул. Леваневського, 59 було здійснено пограбування магазину техніки із зламом (внаслідок протиправних дій третіх осіб) - вночі виламали двері після чого виламали ролокасету в магазині та здійснили пограбування; відео та фото з камер спостереження наявні; ДСО приїхала через 12 хвилин після спрацювання сигналізації; сталося викрадення та знищення застрахованого майна. До вказаної заяви було додано: копію Договору добровільного страхування майна №10-1301-16-00021 від 20.06.2016 року; акт інвентаризації; установчі документи; витяг з ЄДР з поліції; інші документи. (т.1, а.с. 72-73).

Як вбачається з витягу з кримінального провадження №0000336, 25.01.2017 року близько 03:26 год невідомі особи шляхом пошкодження вхідних дверей проникли до приміщення магазину "Комп`ютерний всесвіт" по вул. Леваневського, 59 у м. Біла Церква, звідки вчинили крадіжку мобільних телефонів, планшетів та іншої комп`ютерної техніки, чим спричинили матеріального збитку Фізичній особі-підприємцю Клименко Ірині Ярославівні на суму 334 412,00 грн. (т.1, а.с. 74).

За даним фактом 25.01.2017 року СВ Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000336 (відповідно до судових рішень, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень у відкритому доступі). (т.1, а.с. 26-29).

Відповідач (страховик) звернувся до Білоцерківського міжрайонного відділу УПО із запитом (вих. №03/0538 від 30.01.2017 року), в якому просив повідомити: - чи укладався договір з приводу надання послуг охорони між позивачем та Білоцерківським міжрайонним відділом УПО (надати копію); - чи надходив 25.01.2017 року близько 3:26 сигнал тривоги з магазину "Комп`ютерний всесвіт" (якщо так, то з приводу чого та в який час); - чи здійснювався 25.01.2017 року виїзд групи швидкого реагування до магазину "Комп`ютерний всесвіт". (т.1, а.с. 75).

Також відповідач звернувся до Білоцерківського відділу поліції із запитом (вих. №03/0536 від 30.01.2017 року) та із повторним запитом (вих. №03/1000 від 21.02.2017 року), в яких просив повідомити: - на якій стадії перебуває досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження (надати копії); - чи встановлено місцезнаходження викраденого майна, якщо так, то якого саме; - чи встановлені/затримані особи, які вчинили крадіжку; - чи був за даною подією виклик на 102; - надати копію протоколу огляду місця пригоди (злочину) та фотознімки; - надати копії пояснень потерпілої особи, свідків та учасників події; - який розмір завданого збитку внаслідок крадіжки та якими документами він підтверджений; надати їх копії. (т.1, а.с. 76-77, 79-80).

Окрім цього відповідач звернувся до Головного управління НПУ в Київській області із запитом (вих. №03/0537 від 30.01.2017 року), в якому просив повідомити: - чи надходило 25.01.2017 року по спецлінії 102 повідомлення про крадіжку; - які заходи були вжиті та які рішення були прийняті за результатами розгляду повідомлення. (т.1, а.с. 78).

В свою чергу слідчий Білоцерківського відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області у відповідь на звернення відповідача листом №5527 від 17.03.2017 року повідомив, що відповідно до ст. 222 КПК України відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. (т.1, а.с. 81).

В матеріалах справи наявна копія довідки вих. №4/9724 від 13.10.2017 року, виданої Відділенням поліції №1 Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області, та яка адресована відповідачу - Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Українська страхова група", в якій слідчим Білоцерківського ВП ГУ НПУ в Київській області Фоменком С.О. повідомлено відповідача, що 25.01.2017 вказаним слідчим було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000336 від 25.01.2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального Кодексу України. (т.1, а.с. 27-29).

Також відповідач звернувся до Білоцерківського відділу поліції ГУНП в Київській області із запитом вих. №03/5272 від 18.10.2017 року та повторно із запитом вих. №03/5711 від 20.09.2018 року, в яких просив повідомити, на підставі яких документів було складено Довідку від 13.10.2017 року на суму 334 412, 00 грн. та надати копії вказаних документів. (т.1, а.с. 115-116).

Колегія суддів також звертає увагу, що в матеріалах справи наявна довідка про балансову вартість товару станом на 25.01.2017 року зі змісту якої вбачається, що балансова вартість товарів станом на 25.01.2017 року, яке знаходилось за адресою м. Б. Церква, вул. Леваневського, 59 становила 347 510, 00 грн. (т.1, а.с. 25).

Листом вих. №03/5440 від 27.10.2017 року відповідач повідомив позивача про те, що позивачем було надано підтверджуючі документи по викраденому майну на суму 300 970, 80 грн. та довідку про балансову вартість товару станом на 25.01.2017 року, яке знаходилось за адресою: м. Біла Церква по вул. Леваневського, 59, на суму 347 510, 00 грн. Відповідач просив позивача подати коректну балансову довідку про вартість товару станом на 25.01.2017 року, так як представником страховика зафіксовано, що після пограбування залишилась частина товару в магазині (за твердженням відповідача, та вартість товару, яка залишилась в магазині, перевищує 46 539, 20 грн.), а також акт інвентаризації, складений на дату події та після її настання. (т.1, а.с. 124).

Позивач в свою чергу, листом від 08.02.2018 року повідомив відповідача, що ним були подані всі необхідні документи, зокрема, ті, які підтверджують вартість викраденого майна на суму 300 970, 80 грн., довідку про балансову вартість майна станом на 25.01.2017 року на суму 347 510, 00 грн. Крім того, позивач повідомив про те, що надання ним акту інвентаризації майна, складеного на дату події та після її настання, не передбачено договором. (т.1, а.с. 22).

Колегія суддів також звертає увагу, що позивачем було долучено до матеріалів справи під час розгляду справи в суді першої інстанції прибуткову накладну №ТзО-000643 від 15.12.2016 року (т.2, а.с. 49) з якої вбачається, що позивачем було придбано товар на загальну суму 300 970, 80 грн, а саме:

- Гіроскутер Ninebot by Segway Minipro 320 black - 1 шт - 17099,10 грн;

- Гіроскутер Ninebot by Segway Minipro 320 white - 1 шт - 17099,10 грн;

- комп`ютери: Asus - 1 шт - 8549,10 грн, НР - 1 шт - 5489,10 грн, Lenovo - 1 шт - 5579,10 грн, Asus - 1 шт - 8599,50 грн, Asus - 1 шт - 8729,10 грн, Lenovo - 1 шт - 8819,10 грн, Lenovo - 1 шт - 8369,10 грн;

- планшети: Lenovo - 2 шт - 9898,20 грн, Lenovo - 1 шт - 4949,10 грн, Lenovo - 1 шт - 4499,10 грн, Asus - 1 шт - 4769,10 грн, Samsung - 1 шт - 4949,10 грн, Asus - 1 шт - 4229,10 грн, Lenovo - 1 шт - 2609,10 грн, Lenovo - 1 шт - 3599,10 грн, Asus - 1 шт - 2330,10 грн, Asus - 2499,30 грн, Lenovo - 1 шт - 4499,10 грн;

- смартфони: Lenovo у загальній кількості 13 штук на загальну суму 36317,70 грн, LG у загальній кількості 7 штук загальною вартістю 20963,70 грн, Nomi у загальній кількості 6 штук на загальну суму 11514,60 грн, Prestigio у загальній кількості 4 штук на загальну суму 9446,40 грн, Samsung у загальній кількості 22 штуки на загальну суму 76345,20 грн, ZTE у загальній кількості 3 штуки на загальну суму 8187,30 грн;

- мобільних телефонів Nomi - 1 шт - 539,10 грн та Samsung - 1 шт - 494,10 грн. (разом на суму 266772,60 грн.).

Втім, листом вих. №03/1341 від 01.03.2018 року відповідач повідомив позивача про те, що відповідно до фотофіксації місця події встановлено, що кількість викраденого товару становить лише частину товару, що знаходилась в магазині. Таким чином різниця між вартістю викраденого товару та вартістю всього майна, що знаходилось в магазині на дату настання події, становить 46 539, 20 грн. Однак, та частина товару, що залишилась в магазині після події, перевищує ту кількість товару, яка зазначена у наданій позивачем довідці про балансову вартість. Відповідач у вказаному листі зазначив, що відповідно до п. 8.1 договору для отримання страхового відшкодування страхувальник повинен надати інші документи, згідно з чинним законодавством України, на вимогу страховика, які необхідні для встановлення факту, причин та наслідків страхового випадку. (т.1, а.с. 23-24).

Отже, спір у даній справі виник у зв`язку з тим, що на думку позивача йому було неправомірно відмовлено у виплаті страхового відшкодування за Договором добровільного страхування майна №10-1301-16-00021 від 20.06.2016 року у зв`язку з настанням страхового випадку - крадіжки майна, яке перебувало у приміщенні магазину "Комп`ютерний всесвіт" по вул. Леваневського 59 у м. Біла Церква, а тому позивач просить визнати незаконним рішення відповідача про відмову позивачу у виплаті страхового відшкодування за Договором добровільного страхування майна №10-1301-16-00021 від 20.06.2016 року та стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 297 961, 00 грн., пеню у розмірі 125 200, 76 грн., 3% річних у розмірі 12 882, 00 грн. та інфляційні втрати у розмірі 48 214, 92 грн.

За змістом статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі статтею 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Положення цієї статті кореспондуються зі змістом частини 1 статті 16 Закону України "Про страхування", зокрема договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 8 Закону України "Про страхування" передбачено, що страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно зі ст. 980 Цивільного кодексу України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

За змістом положень статті 988 Цивільного кодексу України та статті 20 Закону України "Про страхування" обов`язок страховика здійснити страхове відшкодування виникає лише у разі настання страхового випадку.

Положення наведених норм нерозривно пов`язують момент виникнення обов`язку страховика здійснити виплату страхової суми із настанням страхового випадку. Настання події, яка може належати до страхових ризиків, але згідно з умовами договору страхування є винятком зі страхових випадків, не породжує обов`язку страховика щодо виплати страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування" страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Як вже було зазначено вище, згідно з п. 7.1 договору виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком відповідно до умов цього договору, Правил страхування та законодавства України, на підставі заяви страхувальника або вигодонабувача про виплату страхового відшкодування та страхового акту.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, колегія суддів зазначає, що місцевим господарським судом вірно було зазначено, що між сторонами відсутній спір щодо факту настання/ненастання страхового випадку, передбаченого умовами Договору добровільного страхування майна №10-1301-16-00021 від 20.06.2016 року, - втрата майна у зв`язку з протиправними діями третіх осіб.

Тобто, відповідач не заперечує по суті факту настання страхового випадку, однак наполягав на тому, щоб позивач надав йому додаткові докази для визначення розміру страхового відшкодування, а саме коректну балансову довідку та акт інвентаризації складений на дату події та після її настання.

Однак, позивач вважає, що ним було надано достатньо доказів для встановлення розміру страхової виплати, а саме довідку про балансову вартість товару станом на 25.01.2017 року, яке знаходилось за адресою м. Б.Церква, вул. Леваневського, 59 (т.1, а.с. 25) та довідку відділення поліції №1 Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області №4/9724 від 13.10.2017 року з переліком майна, яке було викрадено в приміщенні позивача (т.1, а.с. 27-29).

Однак, колегія суддів звертає увагу, що враховуючи умови договору (п. 6.1. та п. 6.2.) місцевий господарський суд вірно зазначив, що для визначення розміру страхового відшкодування за договором у випадку викрадення майна необхідно визначити пропорційність зобов`язань страховика так, як вказаним договором передбачено страхування не конкретного індивідуально визначеного майна, а всього майна (всіх товарів), які знаходяться в магазині станом на дату настання страхового випадку, та водночас все майно застраховано на суму 351 000, 00 грн.

Втім, колегія суддів зазначає, що з наданих позивачем доказів (довідка про балансову вартість товару станом на 25.01.2017 року та довідка відділення поліції) не можливо встановити вартість всього товару, який перебував на день виникнення страхового випадку в приміщенні позивача.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи містять копію Акту контрольної перевірки інвентаризації цінностей станом на 01.11.2016 року, відповідно до якого станом на 01.11.2016 року в магазині за адресою: м. Біла Церква по вул. Леваневського, 59, знаходився товар на суму 1 159 405, 40 грн. (т.2, а.с. 51-58), при цьому доказів реалізації, або ж не реалізації даного товару матеріали справи не містять.

Також, з наданої довідки відділення поліції №1 Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області №4/9724 від 13.10.2017 року з переліком майна не можливо встановити на якій підставі було визначено саме даний перелік викраденого майна, тобто не підтверджено первинними документами.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що відповідач намагався встановити вказані обставини для визначення розміру страхового відшкодування, що підтверджується численними запитами до позивача та органі досудового розслідування, при цьому відповідно до п. 4.2.11 догвоору страхувальник зобов`язаний сприяти страховику в отриманні документів. Необхідних для оформлення страхового акту та виплати страхового відшкодування.

Отже, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд правомірно встановив, позивачем не надано ані відповідачу, ані суду під час розгляду справи доказів, які б підтверджували вартість товарів в обороті (майна), яке знаходилось в магазині за адресою м. Біла Церква по вул. Леваневського, 59 станом на дату настання страхового випадку (в тому числі первинних документів, що підтверджують оприбуткування та вибуття товарно-матеріальних цінностей (товару), в тому числі: чеки, квитанції, видаткові накладні, акти списання, книги обліку розрахункових операцій, товарно-грошові звіти з усіма документами, що підтверджують рух товарів та готівки в міжінвентаризаційний період - від дати попередньої інвентаризації 01.11.2016 року до дати настання страхового випадку), відсутня можливість визначити ПЗС - пропорційність зобов`язань страховика за Договором добровільного страхування майна №10-1301-16-00021 від 20.06.2016 року, що в свою чергу унеможливлює визначення розміру страхового відшкодування за вказаним договором майнового страхування.

Однак, як вже було зазначено вище, відповідно до п. 8.1. договору для виплати страхового відшкодування страхувальник повинен надати, зокрема інші документи, згідно з чинним законодавством України, на вимогу страховика, які необхідні для встановлення факту, причин та наслідків страхового випадку, тобто в даному випадку документи для підтвердження розміру стразового відшкодування, що не суперечить умовам договору.

Враховуючи порушення позивачем умов п. 8.1. договору, відповідач правомірно на підставі п. 10. Договору відмовив у виплаті страхового відшкодування.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апелянта що вимога страховика надати для здійснення страхової виплати акт інвентаризації на момент настання страхового випадку не передбачена чинним законодавством України та те, що ФОП Клименко Ірина Ярославівна перебуває на спрощеній системі оподаткування (друга група), а чинне законодавство в сфері бухгалтерського обліку та податкової звітності в принципі не передбачає обов`язку фізичної особи-підприємця на спрощеній системі оподаткування вести книги обліку розрахункових операцій та складати товарно-грошові звіти з усіма документами з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, ст. 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Пунктом 2, частини 2, ст. 55 Господарського кодексу України визначено, що суб`єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Отже, з наведеного вище вбачається, що позивач, як Фізична особа-підприємець є суб`єктом господарювання.

Згідно з ч. 8, ст. 19 Господарського кодексу України усі суб`єкти господарювання, відокремлені підрозділи юридичних осіб, виділені на окремий баланс, зобов`язані вести первинний (оперативний) облік результатів своєї роботи, складати та подавати відповідно до вимог закону статистичну інформацію та інші дані, визначені законом, а також вести (крім громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які провадять господарську діяльність і зареєстровані відповідно до закону як підприємці) бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно із законодавством.

Колегія суддів також звертає увагу, що відповідно до пп. 20.1.9 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1, ст. 10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов`язані проводити інвентаризацію активів і зобов`язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка.

Також відповідно до п.п. 296.1.1 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які не є платниками податку на додану вартість, ведуть Книгу обліку доходів шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів.

Форма книги обліку доходів, порядок її ведення затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Для реєстрації Книги обліку доходів такі платники єдиного податку подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги, у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Окрім цього, відповідно до п.п. 44.1. Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладені вимоги чинного законодавства, колегія суддів відхиляє доводи скаржника, що чинним законодавством не передбачено надання акут інвентаризації майна, оскільки чинним законодавством передбачено ведення податкового обліку, який має бути підтверджений первинним документами, а тому й цілком обґрунтована є вимога відповідача про надання акту інвентаризації майна на момент настання страхового випадку саме задля встановлення розміру страхового відшкодування.

При цьому колегія суддів зазначає, що балансова довідка надана позивачем не може підтверджувати реальну кількість майна у позивача, оскільки вона не підтверджена первинними документами.

За визначенням ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з ч. 1, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Колегія суддів звертає увагу, що по своїй правовій суті господарська операція є операція, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи мають підтверджувати факт її проведення.

Таким чином, дослідження первинних документи розкривають зміст господарських операцій, підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі підприємства та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентами.

Отже, в разі належного та добросовісного сприяння відповідачу позивачем у збиранні документів для здійснення страхового відшкодування, а саме надання документів (первинних), які можуть підтвердити облік майна та здійснення господарських операцій (продаж майна), можливо б було встановити фактичну кількість майна, та кількість майна, яку було викрадено, чого позивачем не було здійснено.

Щодо доводів скаржника стосовно віднесення судом першої інстанції гіроскутера до транспортного засобу, колегія суддів зазначає, що даний факт ніяким чином не спростовує висновку місцевого господарського суду щодо не надання позивачем необхідних відповідачу для здійснення страхового відшкодування документів.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано позивачу вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Клименко Ірини Ярославівни на рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2019 року у справі №910/11025/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2019 року у справі № 910/11025/18 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2019 року у справі № 910/11025/18.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11025/18.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 26.02.2020 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

Т.П. Козир