ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

24 лютого 2020 року м. ТернопільСправа № 921/132/20
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Бурди Н.М. ,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільелектропостач» (п-т. Злуки , 2В, м. Тернопіль, 46016, ідент. код 42145798 ) №1248/08 від 20.02.2020

до боржника: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 )

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2019 , до якого приєднався боржник 30.05.2019 згідно заяви-приєднання, в розмірі 1385,52 грн та витрат по сплаті судового збору за видачу судового наказу в розмір 210,20 грн.

Встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Тернопільелектропостач» звернулося до Господарського суду Тернопільської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 1385,52 грн боргу за спожиту електричну енергію.

Заявлені вимоги обґрунтовуються тим, що на виконання укладеного між сторонами договору про постачання електричної енергії стягувач продав боржнику електричну енергію, проте останній її вартість не сплатив, внаслідок чого станом на 20.02.2020 заборгував стягувачу 1385,52 грн.

Дослідивши подану заяву, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу з огляду на таке.

За змістом статей 147, 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною другою статті 12 ГПК України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно з пунктом 16 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридичні особи або фізична особа - підприємець.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 150 ГПК України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи-підприємця (для фізичних осіб-підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника.

Водночас у заяві про видачу судового наказу заявником не зазначено про статус боржника як фізичної особи-підприємця, що свідчить про недотримання ним при зверненні до суду вимог пункту 2 частини 2 статті 150 Господарського процесуального кодексу України.

Окрім того, як із тексту заяви про видачу судового наказу, так і з долучених на до неї документів, зокрема заяви-приєднання до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2019 від 30.05.2019, вбачається, що вимога пред`явлена про стягнення боргу з фізичної особи ОСОБА_1 , який не є підприємцем.

Отже, заяву про видачу судового наказу подано з порушенням вимог пункту 2 частини 2 статті 150 ГПК України, що є підставою для відмови у видачі судового наказу відповідно до пункту 1 частини першої статті 152 ГПК України.

Також згідно з пунктом 4 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України підставою для відмови у видачі судового наказу є обставини які, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Частиною другою статті 154 ГПК України унормовано, що за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Згідно із частиною другою статті 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

З огляду на встановлену судом обставину щодо відсутності у боржника статусу фізичної особи-підприємця, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу про стягнення з нього заборгованості за поставлену електроенергію у сумі 1385,52 грн.

При цьому, суд роз`яснює заявнику його право звернутися із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 до місцевого загального суду за правилами цивільного судочинства.

Керуючись статями 150, 152-155, 175, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Тернопільелектропостач» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 1385,52 грн боргу за спожиту електричну енергію.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню окремо від рішення суду в строк та порядку, встановленому ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст ухвали складено та підписано 24 лютого 2020 року.

Заявник та боржник можуть отримати інформацію по справі, що розглядається, на веб-сторінці офіційного веб-порталу судової влади у мережі Інтернет за адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя Н.М. Бурда