РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.02.2020Справа № 910/13669/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Нечая О.В., за участі секретаря судового засідання Грузького Ю.О., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи № 910/13669/19

за позовом Приватного підприємства "Херсонтеплогенерація"

(73000, м. Херсон, вул. Кутузова, буд. 2 А; ідентифікаційний код: 34458071)

до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

(01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6; ідентифікаційний код: 20077720)

про визнання недійсним договору

Представники сторін:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: Піун С.П., довіреність № 14-194 від 17.05.19.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Херсонтеплогенерація" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - відповідач) про визнання недійсним Договору № 2659/1617-БО-33 постачання природного газу від 28.12.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, на думку позивача, спірний договір укладено з порушенням ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, оскільки його підписано не уповноваженою особою зі сторони відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2019 позовну заяву Приватного підприємства "Херсонтеплогенерація" залишено без руху, встановлено заявнику строк для усунення недоліків - протягом 7 днів з дня вручення даної ухвали.

15.10.2019 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи в порядку усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/13669/19, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.11.2019.

08.11.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

08.11.2019 на електронну адресу Господарського суду міста Києва, а 11.11.2019 - до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про перенесення судового засідання, у задоволенні якого судом було відмовлено.

У підготовче засідання 13.11.2019 з`явився представник відповідача, представник позивача не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

У підготовчому засіданні 13.11.2019 судом було оголошено перерву до 18.12.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2019 позивача в порядку, визначеному статтями 120 - 121 ГПК України, було викликано в підготовче засідання на 18.12.2019.

04.12.2019 до суду від відповідача надійшли письмові пояснення.

06.12.2019 на електронну адресу Господарського суду міста Києва, а 09.12.2019 - до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні 18.12.2019 о 15:00 год. у справі № 910/13669/19 в режимі відеоконференції у приміщенні Господарського суду Херсонської області.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 у задоволенні клопотання позивача про участь у підготовчому судовому засіданні 18.12.2019 о 15:00 год. в режимі відеоконференції у справі № 910/13669/19 відмовлено.

17.12.2019 на електронну адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи, у задоволенні якого судом було відмовлено.

У підготовче засідання 18.12.2019 з`явився представник відповідача, представник позивача не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

У підготовчому засіданні 18.12.2019 судом було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 22.01.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2019 позивача в порядку, визначеному статтями 120 - 121 ГПК України, було викликано в підготовче засідання на 22.01.2020.

21.12.2019 до суду від позивача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи, у задоволенні якого судом було відмовлено.

У підготовче засідання 22.01.2020 з`явився представник відповідача, представник позивача не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

У підготовчому судовому засіданні 22.01.2020 присутнім представником відповідача надано усні пояснення щодо можливості закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Враховуючи, що судом було здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 19.02.2020.

У судове засідання 19.02.2020 представник позивача не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судове засідання 19.02.2020 з`явився, надав усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечував.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

28.12.2016 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - відповідач, постачальник) та Приватним підприємством «Херсонтеплогенерація» (далі - позивач, споживач) було укладено Договір постачання природного газу № 2659/1617-БО-33 (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього Договору.

23.01.2017 між сторонами Договору було укладено Додаткову угоду № 1 до нього.

22.02.2017 між сторонами Договору було укладено Додаткову угоду № 2 до нього.

Позивач зазначає суду про те, що спірний Договір укладений з порушенням вимог ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, оскільки підписаний з боку відповідача неуповноваженими особами, а тому просить суд визнати Договір недійсним.

Відповідач у своєму письмовому відзиві проти задоволення позову заперечує, зазначаючи про те, що особи-підписанти Договору та Додаткових угод № 1 та № 2 до нього були наділені необхідним обсягом повноважень. Крім того, відповідач зазначає, що сторонами виконувались умови Договору, що свідчить про схвалення його сторонами.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частини 1 - 5 статті 203 Цивільного кодексу України).

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, на момент вчинення правочину.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Стаття 181 Господарського кодексу України передбачає загальний порядок укладання господарських договорів. Частина 1 зазначеної статті визначає, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами.

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 3 ст. 244 Цивільного кодексу України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до частини першої статті 245 Цивільного кодексу України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Судом встановлено, що Договір було підписано з боку відповідача В.Г. Лужанським, а Додаткові угоди № 1 та № 2 до Договору С.Романяком .

В матеріалах справи наявна довіреність № 14-96 від 13.06.2016, якою відповідач, в особі голови правління Коболєва Андрія Володимировича , який діяв на підставі Статуту Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", уповноважив начальника департаменту реалізації газу Лужанського В`ячеслава Георгійовича представляти інтереси відповідача, зокрема, підписувати договори купівлі-продажу природного газу між відповідачем та суб`єктами господарювання (згідно з переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.15 № 758), що здійснюють діяльність з постачання природного газу для забезпечення потреб у газі населення, бюджетних установ і організацій, релігійних організацій, теплопостачальних та промислових підприємств та інших суб`єктів господарювання, додаткові угоди до них та акти приймання-передачі природного газу.

Вказана довіреність № 14-96 від 13.06.2016 була чинна до 31.12.2016, що свідчить про те, що під час підписання Договору від 28.12.2016 В.Г. Лужанський мав відповідні повноваження на його укладення.

Крім того, в матеріалах справи наявна довіреність № 14-196 від 28.12.2016, якою відповідач, в особі голови правління Коболєва Андрія Володимировича , який діяв на підставі Статуту Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", уповноважив заступника начальника департаменту - керівника групи договірної роботи та реалізації природного газу Департаменту реалізації газу Романяка Святослава Орестовича підписувати договори постачання природного газу між відповідачем та операторами ГРМ для забезпечення власних потреб, виробничо-технологічних витрат та нормованих витрат, додаткові угоди до них та акти приймання-передачі природного газу.

Довіреність № 14-196 від 28.12.2016 діяла до 31.12.2017 року включно, що свідчить про те, що під час підписання Додаткових угод № 1 від 23.01.2017 та № 2 від 22.02.2017 С.О. Романяк мав відповідні повноваження на їх укладення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року N 15-рп/2004).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

В схожій правовій ситуації Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі N 338/180/17 по своїй суті застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17.

Суд звертає увагу на те, що між сторонами були здійснені дії, які свідчать про їх схвалення Договору, з урахуванням всіх змін та доповнень, внесених до нього Додатковими угодами № 1 та № 2, що підтверджується наявними у матеріалах справи Актами приймання-передачі природного газу за період з січня по березень 2017 року, які підписані обома сторонами та скріплені відповідними печатками.

Очевидно, що сторонами було узгоджено умови Договору та Додаткових угод № 1 та № 2, Договір виконувався обома сторонами, що підтверджується матеріалами справи та свідчить про волевиявлення сторін на укладення вказаного договору, а відтак позовна вимога позивача про визнання недійсним Договору свідчить про те, що позивач діє всупереч своїй попередній поведінці.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача, але позивач не надав належних та допустимих доказів недійсності оспорюваного Договору.

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено обставини, покладені в основу позову, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судовий збір у розмірі 1 921,00 грн, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. Судовий збір у розмірі 1 921,00 грн покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 25.02.2020.

Суддя О.В. Нечай