ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року Справа № 925/1406/19
Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Юхименко О.В.,
за участі представників сторін:
від позивача представник не з`явився,
від відповідача представник не з`явився,
від третьої особи - представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України,
м. Київ
до військової частини НОМЕР_1 , м. Черкаси
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:
ОСОБА_1 , м. Харків
про стягнення 101 043 грн. 20 коп.
ВСТАНОВИВ:
До господарського суду Черкаської області з позовом звернулося Моторне (транспортне) страхове бюро України до військової частини НОМЕР_1 про стягнення з відповідача в порядку регресу 101 043 грн. 20 коп. сплаченого страхового відшкодування, з підстав визначених ст. ст. 993, 1166, 1172, 1188, 1191 ЦК України та Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Ухвалою господарського суду Черкаської області від 03 грудня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 09 січня 2020 року.
Залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 .
Ухвалою господарського суду Черкаської області від 09 січня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті призначено на 27 січня 2020 року.
Проте судове засідання призначене на 27 січня 2020 року не відбулося, у зв`язку з перебуванням головуючого судді по даній справі у відпустці за сімейними обставинами.
Ухвалою господарського суду Черкаської області від 29 січня 2020 року розгляд справи по суті було призначено на 14 год. 30 хв. 25 лютого 2020 року.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідач та третя особа про причини неявки суд не повідомили, про дату, час і місце проведення судового засідання були належним чином повідомлені, що підтверджується реєстром поштових відправлень господарського суду Черкаської області.
У визначені судом строки відповідач відзиву на позовну заяву суду не надав.
Від позивача до суду надійшло клопотання, в якому сторона просила суд розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача (а.с. 54).
Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю виходячи з наступного.
Звертаючись до суду позивач в обґрунтування своїх вимог зазначав, що внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди позивачем було виплачено відшкодування власнику автомобіля марки CITROEN DS 4, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузову НОМЕР_3 , 2012 року виготовлення, вартість відновлювального ремонту у розмірі 100 000 грн. 00 коп., а тому позивачем в силу положень ст. ст. 38, 41 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів отримано право звернення із регресним позовом до власника транспортного засобу, з вини водія якого сталася дорожньо-транспортна пригода.
Також позивач вказував, що його загальний розмір витрат з урахуванням послуг аварійного комісара складає 101 043 грн. 20 коп.
Стягнення вказаної суми шкоди в порядку регресу і є предметом розгляду даного спору.
З матеріалів справи вбачається, що 25 квітня 2018 року о 12 год. 15 хв. в на перехресті вул. Л.Сердюка та вул. Кільцевій в м. Харкові сталася ДТП за участю двох транспортних засобів: автомобіля МАЗ 5316, державний номерний знак НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_1 (військовослужбовця ЗСУ, в/ч НОМЕР_1 ) та автомобіля CITROEN DS 4, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузову НОМЕР_3 , 2012 року виготовлення, який належить на праві приватної власності ОСОБА_2 під її керуванням.
Постановою Київського районного суду м. Харкова від 15 червня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення №640/8184/18 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.16).
Постанова Київського районного суду м. Харкова від 15 червня 2018 року набрала законної сили.
За приписами ч. 6 ст.75 ГПК України постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Тобто, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП є доведеною.
В рішенні Київського районного суду м. Харкова від 08 травня 2019 року зі справи №640/19352/18 за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_5 , треті особи ОСОБА_1 , Державна казначейська служба України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП встановлено, що володільцем джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу МАЗ 5316, д.н.з. НОМЕР_4 , є військова частина НОМЕР_1 .
Зобов`язання щодо відшкодування шкоди, спричиненої належним цій військовій частині транспортним засобом, несе його володілець - військова частина НОМЕР_1 .
Судом встановлено, що ОСОБА_1 під час скоєнні ДТП проходив військову службу за контрактом саме у військовій частині НОМЕР_1 .
Знаходження вказаної особи у відрядженні станом на дату ДТП у військовій частині НОМЕР_5 , відповідно наведених положень законодавства, не змінює статусу володільця джерела підвищеної небезпеки - військової частина НОМЕР_1 .
Саме військова частина НОМЕР_1 має відшкодувати спричинену внаслідок ДТП матеріальну та моральну шкоду.
Також у вищевказаному рішенні було вказано, що розпорядженням Нацкомфінпослуг України №3470 від 29 грудня 2015 року визначено, що розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 100 000 гривень на одного потерпілого.
Виходячи з вказаного, МТСБУ відповідно до заяви позивача здійснила виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_2 в розмірі 100 000 грн.
Отже, суд під час розгляду цивільної справи дійшов висновку, що невідшкодованою є сума в розмірі 236 556,19 грн.
Постановою Харківського апеляційного суду від 18 листопада 2019 року по справі №640/19352/18 рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 травня 2019 року залишено без змін.
Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників транспортних засобів відповідач не укладав.
Матеріалами справи підтверджується, що власник автомобіля CITROEN DS 4, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузову НОМЕР_3 , 2012 року виготовлення, - ОСОБА_2 скориставшись своїм правом передбаченим Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів подала заяву від 26 квітня 2018 року до позивача з метою отримання грошового відшкодування за спричинену матеріальну шкоду (а.с.35).
Відповідно до звіту про оцінку №627 від 22 травня 2018 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин автомобіля CITROEN DS 4, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузову НОМЕР_3 , 2012 року виготовлення, пошкодженого в ДТП 25 квітня 2018 року складає 320 270 грн. 21 коп. з урахуванням ПДВ на замінні запасні частини (а.с.17-21).
Крім того, на підставі платіжного доручення від 26 липня 2018 року №910544 позивачем було перераховано 1 043 грн. 20 коп. ОСОБА_3 за надання послуг аварійного комісара (експерта) згідно рахунку №218 від 22 травня 2018 року, справа 49955.
Згідно наказу №7420 від 23 липня 2018 року та платіжного доручення від 02 серпня 2018 року №991990 позивачем на рахунок ОСОБА_2 було перераховано страхове відшкодування в сумі 100 000 грн. 00 коп. на ремонт автомобіля CITROEN DS 4 (а.с.37).
За приписами ст. 41 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 ст.38 цього Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону;
Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник).
Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.
При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).
Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.
Спеціальний Закон України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
За змістом цього Закону страхове відшкодування, яке за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страховик виплатив третій особі, а не своєму страхувальнику, є одночасно й відшкодуванням шкоди третій особі (потерпілому) в деліктному зобов`язанні, оскільки страховик у договірних правовідносинах обов`язкового страхування відповідальності є одночасно боржником у цьому деліктному зобов`язанні.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачено нормами статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
У зазначеній нормі встановлюються загальні правила відшкодування юридичною або фізичною особою потерпілій стороні шкоди, завданої їхнім працівником або іншою особою. Це один з випадків, коли суб`єктом деліктної відповідальності виступає юридична або фізична особа, яка шкоди потерпілій стороні безпосередньо не завдавала. Тобто, особливістю цих зобов`язань є те, що закон відмежовує особу, яка безпосередньо завдала потерпілій стороні шкоди, від особи, яка повинна цю шкоду відшкодувати.
Як роз`яснено в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками за шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов`язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. За вимогами інших осіб, що ґрунтуються на неналежному виконанні працівником своїх трудових обов`язків (відшкодування шкоди їх майну, здоров`ю, виплаченої пенсії, допомоги по соціальному страхуванню та ін.), відповідає підприємство, перед яким винний працівник несе матеріальну відповідальність у порядку регресу за нормами трудового законодавства.
У цивільному праві під діями юридичної особи визнаються: дії органу, її представників, а також її членів або інших учасників (працівників і службовців). Покладення на юридичну особу відповідальності за вказаною нормою пояснюється тим, що безпосередній заподіювач шкоди (працівник) юридично втілює волю осіб, з якими він пов`язаний трудовим договором (контрактом), а тому його вина визнається виною роботодавця. Правовий зв`язок між юридичною особою та працівником виникає з трудових відносин незалежно від їх характеру - постійні, тимчасові, сезонні відносини або відносини, що склалися між зазначеними особами при виконанні працівником іншої роботи за трудовим договором (контрактом).
Під виконанням працівником своїх трудових обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною особою, або спричинена невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого дня.
Деліктні зобов`язання, передбачені вказаною нормою, включають: потерпілу особу, що зазнала шкоди; відповідача - юридичну особу, яка безпосередньо шкоди потерпілій стороні не завдавала; фактичного заподіювача шкоди - працівника, який пов`язаний з відповідачем виконанням своїх трудових (службових) обов`язків.
Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності за статтею 1172 ЦК України необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника, шкода, завдана потерпілій стороні, причинний зв`язок між протиправною поведінкою працівника і завданою шкодою, вина працівника), так і спеціальних умов, які обов`язково слід ураховувати. Це обставини, за наявності яких шкода була спричинена, хоча сама шкода в цих зобов`язаннях і не набуває якихось особливостей. До таких обставин частина перша вказаної норми відносить виконання трудових (службових) обов`язків працівником.
Відповідач під час розгляду даної справи не спростував доводи позивача про те, що власником автомобіля МАЗ 5316, державний номерний знак НОМЕР_4 була саме військова частина НОМЕР_1 , а також те, що водій автомобіля ОСОБА_1 під час скоєння ДТП проходив військову службу за контрактом саме у військовій частині НОМЕР_1 .
Вина водія доведена судовим рішенням і даний факт відповідачем під час розгляду справи не спростований.
Наданими позивачем суду належними та допустимими доказами доведено протиправну поведінку працівника відповідача (військовослужбовця), розмір спричиненої шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою працівника і завданою шкодою.
Отже, в даному випадку позивач, як особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до юридичної особа, яка в свою чергу зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків у розмірі виплаченого відшкодування.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю.
Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України, Русанівський бульвар, 8, м. Київ, ідентифікаційний код 21647131 101 043 грн. 20 коп. понесених позивачем регламентних виплат та 1 921 грн. 00 коп. судового збору.
Видати відповідний наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 27 лютого 2020 року.

Суддя А.В.Васянович