РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.02.2020Справа № 910/18327/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стрільчук Транс»

до Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» в особі

філії «Птахофабрика «Авіс»

про стягнення 16.000,00 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

20.12.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Стрільчук Транс» до Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» в особі філії «Птахофабрика «Авіс» про стягнення 16.000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі укладеного між сторонами договору № 30/07-3 від 30.07.2018 відповідачем було надано позивачу заявку від 28.01.2019 на організацію перевезення вантажу за маршрутом м.Обухів - с.Гуменці, автомобілем марки DAF НОМЕР_2/ НОМЕР_1 , водій ОСОБА_4 . На виконання відповідної заявки позивачем було надано відповідачу транспортно-експедиційні послуги на загальну суму 16.000,00 грн, що підтверджується актом надання послуг № 258 від 30.01.2019. Оскільки відповідачем не було виконано взяті на себе зобов`язання за договором по оплаті наданих послуг, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з останнього 16.000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.12.2019 відкрито провадження у справі № 910/18327/19 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Даною ухвалою суду зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 27.12.2019 направлено ПрАТ «Агрохолдинг Авангард» рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 039 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 03115, м. Київ, просп. Перемоги, 121-В, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є його місцезнаходженням та на адресу філії «Птахофабрика «Авіс»: 32325, Хмельницька обл., м. Кам`янець-Подільський р-н, с. Гуменці, вул. Вербицьке шосе, 1 рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 187.

ПрАТ «Агрохолдинг Авангард» ухвалу суду від 27.12.2019, надіслану за вказаною вище адресою, отримало 02.01.2020, а філія «Птахофабрика «Авіс» отримала 03.01.2020, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень № 039 та № 187.

13.01.2020 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що за час дії договору позивачем було надано відповідачу послуги по організації перевезень на загальну суму 106.000,00 грн., згідно наступних актів виконаних робіт: № 2331 від 02.08.2018 на суму 6.750,00 грн, № 2355 від 15.08.2018 на суму 10.000,00 грн, № 2455 від 16.08.2018 на суму 6.750,00 грн, № 2364 від 17.08.2018 на суму 9.000,00 грн, № 2451 від 28.08.2018 на суму 13.500,00 грн, № 3847 від 21.12.2018 на суму 9.000,00 грн, № 3912 від 28.12.2018 на суму 9.000,00 грн, № 92 від 05.01.2019 на суму 17.000,00 грн, № 156 від 17.01.2019 на суму 9. 000,00 грн, № 258 від 30.01.2019 на суму 16.000,00 грн. Твердження позивача про наявність заборгованості в сумі 16.000,00 грн не відповідають дійсності. Відповідачем на виконання умов договору було здійснено оплату згідно платіжного доручення № від 06.11.2018 на суму 53.000,00 грн та згідно платіжного доручення № від 20.11.2018 на суму 53.000,00 грн. Всього за час дії договору відповідач перерахував на розрахунковий рахунок позивача 106.000,00 грн. Отже, викладене свідчить про відсутність заборгованості відповідача перед позивачем за надані послуги за договором № 30/07-3 від 30.07.2018.

24.01.2020 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що відповідач не вказав про наявність ще одного виконаного позивачем замовлення на підставі поданої відповідачем заявки від 21.07.2018, за фактом виконання якого сторонами був складений акт надання послуг № 2053 від 23.07.2018 на суму 7.000,00 грн, який не увійшов до зробленого відповідачем розрахунку. Звертаючись до суду позивач припустився помилки у розрахунку суми заборгованості, зазначивши ціну позову в розмірі 16.000,00 грн, хоча насправді у позивача обліковується заборгованість в сумі 7.000,00 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги останнім складеним сторонами актом надання послуг № 258 від 30.01.2019, згідно якого позивачем надано транспортно-експедиційні послуги за маршрутом м.Обухів - с.Гуменці, а/м Даф НОМЕР_2/ НОМЕР_1 , водій ОСОБА_4 ТТН № КлН 00330234 від 29.01.2019, а не актом № 2053 від 23.07.2018, позивач діяв у відповідності з вимогами чинного законодавства України. Так, отримавши 06.11.2018 та 20.11.2018 грошові кошти від відповідача в загальному розмірі 106.000,00 грн з призначенням платежу «згідно договору № 30/07-3 про організацію перевезень від 30.07.2018» позивач зарахував такі кошти в рахунок оплати заборгованості, яка утворилась раніше. Позивач вважає, що за ним закріплене право спрямувати кошти, які сплачуються відповідачем без чіткого зазначення призначення платежу, в першу чергу на погашення боргу, який виник раніше. У даному випадку відповідач в платіжних документах не зазначав конкретний період, за який вноситься плата, а лише вказував загальне призначення платежу «згідно договору». Зазначає, що розбіжність в датах складення першого акту № 2053 від 23.07.2018 та договору № 30/07-3 про організацію перевезень від 30.07.2018 не свідчить про надання послуг в позадоговірному порядку, оскільки за змістом такого акту в якості підстави його складення вказаний договір № 30/07-3 від 30.07.2018, що свідчить про укладення сторонами на той момент такого договору, проте із зазначенням більш пізньої дати. Підписавши вищевказаний акт надання послуг без застереження про наявність претензій по його змісту відповідач підтвердив факт прийняття ним наданих позивачем на підставі договору № 30/07-3 від 30.07.2018 транспортно-експедиційних послуг. Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позов в сумі 7.000,00 грн.

Відповідно до п. 3 ст. 46 Господарського кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

З огляду на викладені позивачем у відповіді на відзив обставини, суд розцінює її як заяву про зміну предмету та підстав позову.

Оскільки одночасна зміна предмету та підстав позову не допускається, відповідна заява позивача не приймається судом до розгляду.

05.02.2020 від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач звертає увагу суду на те, що акт надання послуг № 2053 від 23.07.2018 на суму 7.000,00 грн, на який посилається позивач, був укладений 23.07.2018. Тоді як договір про організацію перевезень № 30/07-3, на який посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, укладений 30.07.2018. Не зрозуміло чому позивач спрямував кошти які сплачені відповідачем з призначенням платежу «згідно договору № 30/07-3 від 30.07.2018 року» в рахунок погашення заборгованості за минулий період, що не визначений позивачем у даній справі як спірний. З огляду на викладене, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.07.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стрільчук Транс» (виконавець, позивач) та Приватним акціонерним товариством «Агрохолдинг Авангард» в особі філії «Птахофабрика «Авіс» (замовник, відповідач) було укладено договір про організацію перевезень № 30/07-3 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору виконавець зобов`язується за рахунок замовника організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних перевезенням вантажів на підставі попередньої заявки замовника.

Спір виник в зв`язку з тим, що відповідачем в порушення умов договору не було сплачено вартість наданих послуг з перевезення, в зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 2.2. договору факт здійснення перевезення оформлюється товарно-транспортною накладною (далі - ТНН), належним чином оформленої та погодженої сторонами заявки. Заявка є додатком та невід`ємною частиною договору. Форма заявки визначається замовником, і має щонайменше містити перелік відомостей, який визначається в п. 2.8 цього договору.

Відповідно до п. 2.8 договору містить наступний перелік обов`язкових відомостей у заявці:

- дата (та у разі необхідності час) подачі транспорту під завантаження, назва, кількість, розмірність вантажу, вид пакування;

- тип транспорту, що необхідний для перевезення вантажу, умови транспортування вантажу, якщо вони не вказані у цьому договорі;

- назва пункту завантаження, його адреса, П.І.Б. особи відповідальної за завантаження автомобіля, його контактний номер телефону;

- назва пункту розвантаження, його адреса, П.І.Б. особи відповідальної за розвантаження автомобіля, його контактний номер телефону;

- П .І.Б. особи, що подає заявку, його контакт, назву, підприємства - замовника (платника).

Відповідно до п. 7.3 договору вартість послуг погоджується підписанням відповідних додатків до договору або визначаються у заявках. Заявка має пріоритет над додатками.

Згідно з п. 7.4 договору оплата 80% вартості послуг проводиться замовником протягом 14 банківських днів, після отримання належно оформлених документів зазначених в договорі. Оплата 20% вартості послуг проводиться після реєстрації виконавцем податкових накладних в Єдиному реєстру податкових накладних.

Позивач в позовній заяві в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивачем було прийнято до виконання замовлення відповідача згідно заявки від 28.01.2019.

Однак в матеріалах справи наявна заявка, що датована 28.01.2018, в якій сторонами визначено дата завантаження 28.01.2018; дата розвантаження 29.01.2018; маршрут перевезення: м. Обухів - с. Гуменці; вантаж у кількості 21 коробки; відповідальна особа одержувача/замовника ОСОБА_3 водія ОСОБА_4 , марка авто DAF НОМЕР_2/ НОМЕР_1 ; вартість транспортно-експедиторських послуг 16.000,00 грн з ПДВ.

Актом надання послуг № 258 від 30.01.2019, якій підписано та скріплено печатками обох сторін, підтверджується, що виконавцем було надано замовнику транспортні послуги з перевезення вантажу за маршрутом м. Обухів - с. Гуменці, а/м DAF НОМЕР_2 / НОМЕР_1 , водій ОСОБА_4 на суму 16.000,00 грн.

При цьому, позивачем подано зареєстровану 14.02.2019 податкову накладну № 195 від 30.01.2019 на транспортні послуги за маршрутом м. Обухів - с. Гуменці, а/м DAF НОМЕР_2 / НОМЕР_1 , водій ОСОБА_4 але на суму 7.000,00 грн.

Якщо припустити, що у вищевказаній заявці тричі допущено помилку в році заявки та дат завантаження і розвантаження, яким слід вважати 2019 рік, суд вважає відзначити наступне

Як зазначив відповідач та не заперечує позивач за час дії договору № 30/07-3 від 30.07.2018 позивачем було надано відповідачу послуги по організації перевезень на загальну суму 106.000,00 грн., згідно наступних актів виконаних робіт: № 2331 від 02.08.2018 на суму 6.750,00 грн, № 2355 від 15.08.2018 на суму 10.000,00 грн, № 2455 від 16.08.2018 на суму 6.750,00 грн, № 2364 від 17.08.2018 на суму 9.000,00 грн, № 2451 від 28.08.2018 на суму 13.500,00 грн, № 3847 від 21.12.2018 на суму 9.000,00 грн, № 3912 від 28.12.2018 на суму 9.000,00 грн, № 92 від 05.01.2019 на суму 17.000,00 грн, № 156 від 17.01.2019 на суму 9.000,00 грн, № 258 від 30.01.2019 на суму 16.000,00 грн.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем на виконання умов договору здійснено оплату наданих послуг у повному обсязі згідно платіжного доручення № від 06.11.2018 на суму 53.000,00 грн та згідно платіжного доручення № від 20.11.2018 на суму 53.000,00 грн.

Отже, викладене свідчить про відсутність заборгованості відповідача перед позивачем за надані послуги за договором № 30/07-3 від 30.07.2018.

Стосовно посилань позивача на те, що сплачені відповідачем кошти було зараховано ним в рахунок оплати наданих послуг перевезення за договором, які оформлено заявкою від 21.07.2018, слід зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 21.07.2018 сторонами було складено заявку, в якій визначено маршрут перевезення: с. Гуменці - смт. Макарів; дата завантаження 21.07.2018; дата розвантаження 23.07.2018; вантаж у кількості 21 коробки; відповідальна особа одержувача/замовника ОСОБА_3 водія ОСОБА_5 , марка авто МАН НОМЕР_4/ НОМЕР_3 ; вартість транспортно-експедиторських послуг 6.500,00 грн з ПДВ.

Актом надання послуг № 2053 від 23.07.2018, якій підписано та скріплено печатками обох сторін, підтверджується надання виконавцем замовнику транспортних послуг з перевезення вантажу за маршрутом с. Гуменці - смт. Макарів, а/м МАН НОМЕР_4/ НОМЕР_3 , водій ОСОБА_5 на суму 6.500,00 грн, та штраф за простій 500,00 грн, разом на суму 7.000,00 грн.

Зазначення в акті № 2053 від 23.07.2018 про те, що він складений на підставі договору не відповідає дійсності, оскільки послуги надано за заявкою від 21.07.2018, яка складена раніше ніж укладено договір, на який в акті йде посилання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Разом з цим, згідно ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Відповідно до п. 9.1 договору він набуває чинності з моменту його підсипання і діє до кінця календарного року у якому договір було підписано. У випадку, коли жодна із сторін протягом двох тижнів до закінчення терміну дії даного договору не заявила про намір його розірвати. Договір щоразу вважається таким, що діє на наступний період - 1 (один) календарний рік на умовах передбачених даним договором.

З умов договору вбачається, що сторонами не було узгоджено, що його умови застосовуються до відносин, які виникли до його укладення.

Отже, дія договору не може поширюватись на фактичні правовідносини, що виникли зокрема на підставі заявки від 21.07.2018, яка складена сторонами до укладення договору.

Оскільки в призначенні платежу платіжних доручень № від 06.11.2018 та № від 20.11.2018 зазначено договір № 30/07-3 від 30.07.2018, позивач неправомірно зарахував сплачені відповідачем кошти в рахунок погашення заборгованості за послуги надані фактично за окремою заявкою-договором від 21.07.2018.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 916 Цивільного кодексу України визначено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем належними засобами доказування не доведено існування у відповідача заборгованості за договором № 30/07-3 від 30.07.2018 в розмірі 16.000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст.ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги або заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Стрільчук Транс» необґрунтовані та задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Стрільчук Транс» до Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» в особі філії «Птахофабрика «Авіс» про стягнення 16.000,00 грн відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя В.В.Сівакова