ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"10" лютого 2020 р.м. Одеса Справа № 916/3305/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання: Горнович Л.О.

за участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська,1);

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Мегаполіс-Південь (65063, м. Одеса, вул. Сегедська, 7)

про стягнення 763677,42 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 06.11.2019 року позивач Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною вх. ГСОО №3397/19 до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю „Мегаполіс-Південь, в якій просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 763677,42 грн., з яких: 413965,02 грн. заборгованість з орендної плати, 49698,50 грн. - пеня, 300013,90 грн. - неустойка за прострочення повернення об`єкта оренди, а також стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 11 455,16 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов укладеного договору в частині внесення орендної плати та зазначає про наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю „Мегаполіс-Південь заборгованості з орендної плати за період з 01.07.2018 р. до 01.04.2019 року в розмірі 413965,02 грн. Крім того, позивач зазначає, що за результатами розгляду господарським судом справи №916/1877/18 договір оренди №12/96 від 28.12.2015р. було розірвано та лише 04.07.2019р. відповідача у примусовому порядку було виселено із займаного приміщення, що стало підставою для нарахування неустойки на підставі 785 ЦК України. При цьому, позивач стверджує, що звертався до відповідача з претензією №01-13/3748 від 09.08.2019 року щодо необхідності погашення заборгованості з орендної плати, пені та неустойки, однак, у добровільному порядку зазначені кошти відповідачем не сплачено, що стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Ухвалою суду від 11.11.2019 року за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/3305/19 за правилами загального позовного провадження із призначенням проведення підготовчого засідання на 02.12.2019 року.

У судовому засіданні від 02.12.2019 року судом було постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання, в порядку ст.183 Господарського процесуального кодексу України, на 20.12.2019 року.

Ухвалою суду від 20.12.2019р. підготовче провадження у даній справі, в порядку ст. 185 Господарського процесуального кодексу України, було закрито та призначено розгляд справи по суті на 10.01.2020 року.

У судовому засіданні від 10.01.2020 року судом було оголошено перерву у розгляді справи до 10.02.2020 року.

У судове засідання від 10.02.2020 року представник позивача не з`явився, між тим, надав до суду заяву вх. ГСОО №3482/20, згідно якої, посилаючись на відсутність належного числа осіб, які уповноважені представляти інтереси департаменту в судових засіданнях, просив суд розглянути справу без участі представника позивача за наявними в матеріалах справи документами.

Враховуючи вищевказане клопотання позивача, оскільки неявка його представника у відповідне судове засідання не перешкоджає вирішенню спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу №916/3305/19 без участі представника департаменту.

Відповідач ТОВ „Мегаполіс-Південь про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом направлення ухвал суду на його юридичну адресу, яка зазначена у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованого судом, у судові засідання не з`являвся, про поважність причин відсутності не повідомляв, відзив на позовну заяву не надав.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до частин 4, 5 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Водночас, ч. 10 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Приймаючи до уваги, що судові відправлення були повернуті поштою із відміткою у довідках поштової установи «За закінченням терміну зберігання» та ін., а також відсутність жодних повідомлень щодо причин неявки представника ТОВ „Мегаполіс-Південь у судові засідання, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до п. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 10.02.2020р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення повний текст якого буде складено 20.02.2020р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як встановлено судом, 28.12.2015р. між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради (надалі - орендодавець) та ТОВ „Мегаполіс-Південь (надалі - орендар) було укладено договір оренди нежилого приміщення № 12/96 (а.с.12-14 з оборотом), згідно якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування: 47/100 часток нежилих приміщень першого поверху №1, площею 77,5 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Жоліо Кюрі, 26; нежилі приміщення першого поверху № 2, загальною площею 66,7 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Жоліо Кюрі, 26 ; нежилі приміщення першого поверху № 3, загальною площею 186,1 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Жоліо Кюрі, 26; нежилі приміщення першого поверху № 501, загальною площею 242,1 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Жоліо Кюрі, 26, з метою розміщення торгівельного об`єкта з продажу продовольчих товарів та товарів підакцизної групи.

У відповідності до п. 1.3 договору, термін дії договору оренди: з 28.12.2015р. до 28.12.2025р.

Відповідно до п.2.1 договору, орендна плата визначається на підставі ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України 04.10.1995р. №786 з наступними змінами та доповненнями; рішень Одеської міської ради та виконкому Одеської міської ради.

За орендовану нежитлову будівлю орендар зобов`язався сплачувати орендну плату, що становить 30419,52 грн., без урахування податку на додатну вартість та індексу інфляції і є базовою ставкою орендної плати за місяць. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за минулий місяць на щомісячний індекс інфляції, що друкується Мінстатом України. Податок на додатну вартість розраховується відповідно до вимог чинного законодавства (п.2.2. договору).

Згідно п. 2.3 договору, до орендної плати не входить плата за комунальні послуги, вартість експлуатаційних витрат, плата за користування земельною ділянкою та інші послуги, які надаються спеціалізованими організаціями.

Положеннями п. 2.4 договору передбачено, що орендар зобов`язаний вносити орендну плату щомісячно до 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів його господарської діяльності.

За умовами п. 2.5 договору, розмір орендної плати змінюється у випадках зміни методики її розрахунку, цін і тарифів, та в інших випадках, передбачених законодавчими актами України та рішеннями міської ради, що набрали чинності, в порядку передбаченому чинним законодавством.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що орендодавець має право виступати з ініціативою розірвання договору оренди у разі невиконання або неналежного виконання орендарем обов`язків, передбачених цим договором, у тому числі несплати орендарем плати своєчасно та в повному обсязі.

Пунктом п. 4.7 договору передбачено, що після закінчення строку дії договору чи у випадку його дострокового розірвання, орендар зобов`язаний у 15-денний термін передати орендодавцю нежилі приміщення за актом у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі їх в оренду.

01 лютого 2016 року між сторонами складено та підписано акт прийому-передачі нежитлових приміщень (а.с.16).

Згідно з ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Приймаючи до уваги, що укладений між сторонами договір, за своєю правовою природою відноситься до договорів оренди, а майно, яке виступає предметом договору, належить до комунальної власності, суд зазначає, що до спірних правовідносин застосовуються також норми Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно ч.1 ст.19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1,7 ст.193 Господарського кодексу України.

Разом з тим, як стверджує позивач, у період з 01.07.2018 року по 01.04.2019 року, відповідач не сплачував орендну плату належним чином, у зв`язку з чим за ТОВ „Мегаполіс-Південь рахується заборгованість за зазначений період у розмірі 413965,02 грн., яка не входить у межі заборгованості стягнутої за результатом розгляду господарської справи №916/1877/18.

Враховуючи, що наявність заборгованості з орендної плати у сумі 413965,02 грн., підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростовано, позовні вимоги про стягнення заборгованість з орендної плати у розмірі 413965,02 грн. підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання. Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 5.2 договору, за несвоєчасне внесення орендної плати орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочки. Нарахування пені за прострочку виконання обов`язку припиняється через один рік з дня, коли обов`язок повинен був бути виконаний.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, суд, перевіривши розрахунок пені у розмірі 49698,50 грн., що наведений у розрахунку позивача (а.с.35 на обороті), вважає його вірним та таким, що підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана.

Відповідно до ч. 4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.12.2018р. по справі №916/1877/18 (а.с.25-28 з оборотом), яке є чинним та набрало законної сили за результатами апеляційного перегляду (постанова Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.04.2019р. (а.с. 29-34 з оборотом)) договір оренди нежилого приміщення від 28.12.2015р., укладений між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та ТОВ ТОВ „Мегаполіс-Південь було розірвано, а також виселено ТОВ „Мегаполіс-Південь із займаних приміщень.

У відповідності до ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України визначено, зокрема, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про припинення договору оренди 01.04.2019 року у зв`язку з його розірванням у судовому порядку та набранням рішення суду у справі №916/1877/18 законної сили 01.04.2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", яка цілком кореспондується з ч. 1 ст.785 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря, він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Із вказаною нормою цілком кореспондуються також положення п.4.7 договору, яким встановлено, що після закінчення строку дії договору чи у випадку його дострокового розірвання, орендар зобов`язаний у 15-денний термін передати орендодавцю приміщення за актом у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі їх в оренду, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкта оренди.

Водночас, як встановлено матеріалами справи, в порядку примусового виконання рішення суду у справі №916/1877/18, згідно акту старшого державного виконавця Першого суворовського ВДВС м. Одеси Головного територіального управління юстиції від 04.07.2019 року (а.с.36) було здійснено примусове виселення відповідача із займаних приміщень.

Разом з тим, як вказує позивач, у період з 02.04.2019 року по 04.07.2019 року зазначені нежитлові приміщення використовувались відповідачем без належних правових підстав.

При цьому, суд зазначає, що оскільки доказів передачі приміщення в порядку, встановленому п. 4.7 договору матеріали справи не містять, тоді як з матеріалів справи вбачається, що відповідне приміщення було в примусовому порядку повернуто орендарю лише 04.07.2019 року згідно зазначеного вище акту державного виконавця, відповідач до зазначеної дати без правових підстав займав орендовані приміщення.

Аналізуючи вимоги позивача про стягнення неустойки за період з 02.04.2019р. по 04.07.2019р. у сумі 300013,90 грн., суд вказує, що у відповідності зі ст.785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

При цьому, суд зазначає, що частина 2 ст. 785 Цивільного кодексу України передбачає особливий вид майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, який полягає у сплаті наймачем, який не виконує обов`язку повернення речі, неустойки.

Разом з тим, суд також зауважує, що важливим при здійсненні оцінки правомірності заявлення вимог про стягнення неустойки та початку нарахування такої неустойки, є також врахування умов договору щодо строку, встановленого для повернення орендованого майна.

Суд перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування неустойки в порядку ст. 785 Цивільного кодексу України у розмірі 300013,90 грн. (а.с. 35) встановив його помилковість, оскільки позивачем невірно визначено правомірний період з якого має нараховуватись відповідна неустойка, адже не врахував положення договору щодо обов`язку орендаря повернути приміщення у 15-денний термін, в решті частини розрахунок є вірним.

З огляду на викладене суд зазначає, що правомірним періодом нарахування неустойки за несвоєчасне повернення приміщення є з 17.04.2019 року по 04.07.2019 року та розмір якої за підрахунком суду становить 252001,16 грн. (14 (кількість днів з 17.04.-30.04.19) * 3200,85 (розмір неустойки у квітні в день) + 207189,26 (розмір неустойки у травні-липні 2019 року, згідно розрахунку позивача).

Враховуючи, що матеріалами справи достеменно підтверджено, що, в порушення п.4.7 договору та ст.785 Цивільного кодексу України, орендар не повернув об`єкт оренди протягом 15 днів з моменту розірвання договору, суд вважає частково обґрунтованими вимоги позивача про стягнення неустойки, в зв`язку з чим розмір неустойки, що підлягає стягненню з відповідача за період з 17.04.2019 року по 04.07.2019 року становить 252001,16 грн.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та стягненням з відповідача заборгованості з орендної плати у розмірі 413965,02 грн., пені у розмірі 49698,50 грн. та неустойки за прострочення повернення об`єкта оренди у розмірі 252001,16 грн.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 11455,16 грн. покладаються на позивача та відповідача пропорційно розміру задоволених судом вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Мегаполіс-Південь (65063, м. Одеса, вул. Сегедська, 7; ) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1, ) 413965/чотириста тринадцять тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять/грн. 02 коп. заборгованості з орендної плати, 49698/сорок дев`ять тисяч шістсот дев`яносто вісім/грн. 50 коп. пені, 252001/двісті п`ятдесят дві тисячі одна/грн. 16 коп. неустойки за прострочення повернення об`єкта оренди.

3.В решті позову відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Мегаполіс-Південь (65063, м. Одеса, вул. Сегедська, 7; ) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1, ) 10733/десять тисяч сімсот тридцять три/грн. 49 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст складено 20 лютого 2020 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська