РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.02.2020Справа № 910/18243/19
Суддя Господарського суду міста Києва Чинчин О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м.Київ, КЛОВСЬКИЙ УЗВІЗ, будинок 9/1, Ідентифікаційний код юридичної особи 30019801);
до проТовариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «КВІРТУ» (02095, м.Київ, ВУЛИЦЯ КНЯЖИЙ ЗАТОН, будинок 2/30, офіс 640, Ідентифікаційний код юридичної особи 35837814) стягнення 26962,75 грн.
Представники: без повідомлення представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «КВІРТУ» про стягнення 26962,75 грн., 16439,45 грн. пені та 10523,45 грн. штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані простроченням Відповідачем виконання зобов`язань за Договором № від 15.01.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.12.2019 року позовну Акціонерного товариства «Укртрансгаз» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

Частиною 5 статті 176 Господарського кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

З метою повідомлення Сторін про розгляд справи Судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвалу суду про відкриття провадження у справі від 24.12.2019 направлено на адреси Сторін рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення 27.12.2019 уповноваженим особам Позивача та поверненням на адресу суду поштового конверту, надісланого на адресу Відповідача.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до інформації розміщеної на веб-сайті Міністерства юстиції України, 26.12.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено зміни щодо місцезнаходження відповідача, з 26.12.2019 місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «КВІРТУ» є 65026, Одеська обл., місто Одеса, проща Грецька, будинок 7А.

Згідно з ч. 2 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа відноситься до виключної підсудності іншого суду.

Суд зазначає, що Ухвала Господарського суду міста Києва від 24.12.2019 про відкриття провадження у справі №910/16778/19 була направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «КВІРТУ», зазначену на веб-сайті Міністерства юстиції України.

Відповідно до статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що Відповідач має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що Відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, Суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.01.2018 між Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» (Замовник) (в подальшому змінено назву Акціонерне товариство «Укртрансгаз») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «КВІРТУ» (Підрядник) укладено Договір № , за умовами якого Замовник доручає, а Підрядник зобов`язується на свій ризик власними та залученими, силами і засобами виконати відповідно до умов цього Договору «Капітальний ремонт повітряно-збірної камери ГТ-750-6 ст. 2 компресорної станції ї Лубни Лубенського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів» (Будівельні роботи та поточний ремонт), в повному обсязі відповідно до чинних нормативних документів, проектної, технічної та кошторисної документації, а Замовник зобов`язується на умовах Договору прийняти виконані роботи та оплатити Їх вартість. (а.с. 5-11)

Згідно з п. 1.3. Договору № Склад, обсяги та вартість робіт, що доручаються до виконання Підрядником, визначені Кошторисною документацією, яка є невід`ємною частиною Договору (Додаток №1).

У пункті 2.1 Договору № сторони встановили, що ціна договору становить 6252000 грн., з якої

- вартість матеріалів та робіт складає 569 304,00 гри., в тому числі ПДВ (20 %) - 94 884,00 грн.;

- вартість обладнання складає 5 682 696,00 грн., в тому числі ПДВ (20 %) - 947 116,00 грн..

У п. 3.3. Договору № сторонами погоджено, що підрядник зобов`язується виконати роботи протягом 180 календарних днів з дати отримання від замовника письмового розпорядження (дозволу) на початок виконання робіт та виконати роботи з обов`язковим дотриманням погодженого із Замовником Графіку виконання робіт, який є невід`ємною частино. договору (додаток № 2)

За порушення строків виконання робіт Підрядник сплачує Замовнику пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості робіт, з яких допущено порушення строку виконання, за кожний день такого прострочення, а за прострочення виконання робіт понад тридцять днів Підрядник додатково сплачує штраф у розмірі семи відсотків вартості робіт з яких допущено порушення. Сплата пені та/або додаткового штрафу не звільняє Підрядника від виконання зобов`язання. (п. 8.2. Договору № )

За умовами п. 11.1. Договору № він набирає чинності з моменту його укладання і діє протягом 15 місяців з дати укладання. Закінчення строку дії Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії Договору.

Між сторонами підписано Додатки до Договору № (а.с. 12-15):

Додаток № 1 - Кошторисна документація;

Додаток № 2 - Графік виконання робіт;

Додаток № 3 - Специфікація

05.11.2018 Відповідач звернувся до Позивача з листом (№ 51-11/18 від 05.11.2018) про надання дозволу на виконання робіт, передбачених умовами Договору № . (а.с. 23)

У відповідь Листом (№ 2401ВН-18-6136 від 05.11.2018) Позивачем надано дозвіл на початок виконання робіт на об`єкті.

Проте, за твердженням Позивача, Відповідачем взагалі не було виконано підрядні роботи за Договором № від 15.01.2018, а саме:

- демонтажні роботи, період виконання з 20.11.2018 по 20.01.2019 - роботи не виконано;

- улаштування опорних конструкцій та майданчика обслуговування. період виконання з 21.01.2019 по 21.02.2019- роботи не виконано;

- монтаж КПОП , період виконання з 21.01.2019 по 21.03.2019 - роботи не викоано;

- монтаж системи електрозабезпечення, період ви конання з 21.01.2019 по 21.03.2019 - роботи не виконано;

- монтаж системи автоматизації. період ви конання з 21.02.2019 по 21.04.2019 - роботи не виконано;

- пуско-налагоджувальні роботи, період виконання з 22.04.2019 по 22.05.2019 - роботи не виконані.

Невиконання Відповідачем передбачених умовами Договору № робіт, загальна вартість яких за твердженням позивача складає 569304,00 грн., стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Отже, при зверненні до суду з позовом про стягнення пені та штрафу, враховуючи положення п. 3.3., 8.2. Договору № , Позивачем повинно бути доведено суду факт порушення Відповідачем зобов`язання з виконання робіт за Договором № за погодженим Графіком виконання робіт (Додаток № 2), а також належними доказами підтверджено вартість робіт.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

У п. 3.3. Договору № сторонами погоджено, що підрядник зобов`язується виконати роботи протягом 180 календарних днів з дати отримання від замовника письмового розпорядження (дозволу) на початок виконання робіт та виконати роботи з обов`язковим дотриманням погодженого із Замовником Графіку виконання робіт, який є невід`ємною частиною договору (додаток № 2)

За порушення строків виконання робіт Підрядник сплачує Замовнику пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості робіт, з яких допущено порушення строку виконання, за кожний день такого прострочення, а за прострочення виконання робіт понад тридцять днів Підрядник додатково сплачує штраф у розмірі семи відсотків вартості робіт з яких допущено порушення. Сплата пені та/або додаткового штрафу не звільняє Підрядника від виконання зобов`язання. (п. 8.2. Договору № )

Проте, Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження вартості робіт у розмірі 569304,00 грн., з яких Відповідач допустив прострочення виконання. При цьому, походження суми, зазначеної Позивачем у позовній заяві, з якої здійснено розрахунки пені та штрафу, не зрозуміло.

Наразі, оцінюючи представлені до матеріалів справи докази, суд вважає за доцільне зауважити наступне.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається оведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Проте, з доданих додані до матеріалів справи доказів, зокрема, Договору № від 15.01.2018, Договірної ціни на будівництво, Специфікації, Графіка виконання робіт по об`єкту (додаток 2 до Договору № від 15.01.2018) взагалі не вбачається вартість виконання робіт, прострочених Відповідачем.

У пункті 8.2. Договору № сторонами встановлена відповідальність Підрядника за порушення строків виконання робіт, яка розраховується із вартості робіт, з яких допущено порушення строку виконання.

За умовами п. 1.3 Договору № склад, обсяги та вартість робіт , що доручаються до виконання Підрядником визначені Кошторисною документацією, яка є невід`ємною частиною Договору (додаток 1).

Разом з тим, зі змісту Договірної ціни (а.с. 12-13) не можливо встановити вартість кожного окремого етапу робіт, які мають бути виконані відповідачем, суми зазначені у Договірній ціні не співпадають із сумами у наданому позивачем розрахунку (а.с. 4), разом з тим, Позивачем не надано суду жодних інших доказів на підтвердження вартості кожного етапу робіт за Договором № , виходячи з яких здійснювалось нарахування штрафних санкцій.

При цьому, Суд звертає увагу, що у наданому Позивачем Графіку виконання робіт суми зазначені олівцем, не засвідчені підписами повноважних осіб та печатками підприємств, а тому Суд не приймає Графік виконання робіт як належний та допустимий доказ відповідно до статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України вартості виконання кожного з етапів робіт.

Згідно зі ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Означене у сукупності фактично виключає можливість суду встановити вартість кожного етапу робіт для перевірки вірності здійснених позивачем нарахувань, а отже, і можливості застосування судом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Квірту» правових наслідків неналежного виконання зобов`язання у вигляді пені та штрафу, встановлених Договором№ від 15.01.2018.

Надаючи оцінку доводам всіх учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи уста лену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. ) від 9 грудня 1994 року, серія A, 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen . ), 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. ), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018р. Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

За таких обставин, виходячи з всього вищевикладеного, позов Акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «КВІРТУ» про стягнення 26962,75 грн. штрафних санкцій підлягає залишенню без задоволення як такий, що позбавлений належного доказового обґрунтування.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «КВІРТУ» про стягнення 26962,75 грн. - відмовити повністю.

2. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 24 лютого 2020року.

Суддя О.В. Чинчин