ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2020м. ДніпроСправа № 904/6228/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бєлік В.Г. за участю секретаря судового засідання Скиба Т.М.

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ), м. Київ
до Державної організації (установи, закладу) Військової частини НОМЕР_1 , смт. Черкаське, Новомосковський район, Дніпропетровська область

про відшкодування шкоди у розмірі 100 700,00 грн. в порядку регресу.

Представники:
від позивача: не з`явився;

від відповідача: Курись К.О., довіреність № 61/ппд від 27.12.2019 року, представник. .

ПРОЦЕДУРА
Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Державної організації (установи, закладу) Військової частини НОМЕР_1 розмір завданої шкоди у розмірі 100 700,00 грн. в порядку регресу.

Розглянувши поданий позов, суд зазначає наступне.

Згідно приписів частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до частин 3-4 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно положень ч. 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України, питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Виходячи із вказаних вище положень Господарського процесуального кодексу України, поданий позов відноситься до малозначних справ, а також приймаючи до уваги незначну складність характеру спірних правовідносин та обсяг необхідних доказів, що потребує проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд поданої позовної заяви у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 23.01.2020 року о 11:20 год.

13.01.2020 року від позивача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання вих. № 38097/1/ІНС від 08.01.2020 року пр розгляд справи без участі його представника.

У судове засідання з розгляду справи по суті 23.01.2020 року представник позивача не з`явився.

В зазначені строки сторони не подали витребувані судом документи.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України одним з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Враховуючи вищевикладене, з метою надання можливості сторонам реалізації своїх процесуальних прав і обов`язків та забезпечення рівності і змагальності сторін, та приймаючи до уваги неявку представника позивача, з метою всебічного, повного та об`єктивного вирішення спору, суд вважає за необхідне відкласти судове засідання з розгляду справи по суті, провівши його у розумні строки.

Ухвалою суду від 23.01.2020 відкладено судове засідання з розгляду справи по суті на 18.02.2020 року о 12:20 год.

03.02.2020 представник позивача подав до суду відзив на позовну заяву.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, але 06.02.2020 надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі, в якому також зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Крім того, 11.02.2020 представник позивача надіслав на адресу суду клопотання про витребування доказів.

Розглянувши клопотання позивача про витребування письмових доказів у відповідача суд дійшов висновку, що останнє не підлягає задоволенню, оскільки позивач має можливість отримати зазначені у клопотанні документи особисто у відповідача.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд,

АРГУМЕНТИ СТОРІН
Позиція позивача
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо страхування своєї цивільно-правової відповідальності на виконання вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 року № 1961-IV.

Позивач ґрунтує свої вимоги на статях 1166, 1187, 1191, Цивільного кодексу України.

На підтвердження своїх вимог надає такі докази:

- копія матеріалів про адміністративне правопорушення;

- копія заяви про виплату відшкодування;

- копія паспорту потерпіло особи та ідентифікаційного коду;

- копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія потерпілої особи;

- копія Ухвали Господарського суду Харківської області від 20.01.2015 року по справі № 922/4799/13;

- копія полісу № АЕ/7161147;

- копія витягу з ЦБД МТСБУ;

- копія постанови Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 27 грудня 2017 року по справі № 644/9714/16-п;

- копія акту виконаних робіт № 38097;

- копія рахунку № 96;

- копія звіту № 1259 від 24.03.2018 року;

- копія довідки про розмір відшкодування з фонду захисту потерпілих;

- копія наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих;

- копія платіжного доручення про сплату послуг аваркома;

- копія претензії про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Позиція відповідача
Відповідач не погоджується із вимогами викладеними у позовній заяві, вважає їх необґрнутованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно наказу командувача сухопутних військ Збройних Сил України від 10.09.2013 року № 472 "Про розформування військової частини НОМЕР_2 " було розформовано військову частини НОМЕР_2 та визначено правонаступником військову частини НОМЕР_1 . Весь особовий склад розформованої військової частини НОМЕР_2 був направлений до інших військових частин згідно з додатковим розпорядженням.

Військова частина НОМЕР_1 військову техніку військової частини НОМЕР_2 на облік не приймала. Особовий склад розформованої військової частини НОМЕР_2 не перебував та не перебуває в списках військової частини НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 в списках особового складу військової частини НОМЕР_1 не перебував та не перебуває, та не є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 .

Позивач звернувся до суду з позовом, що до стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу.

Позивач у своєму позові зазначив, що 1 листопада 2016 року, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом автомобілем "Mercedes-Benc", державний № НОМЕР_3 допустив зіткнення с транспортним засобом "Volkswagen" державний № НОМЕР_4 , чим порушив п.п.12.1, 11.4 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення.

Віддтак, відповідач вважає, що відповідачем по справі має бути ОСОБА_1 .

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ
Як вбачається з матеріалів справи 01.11.2016 о 09:30 хв. ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом автомобілем "Mercedes-Benc", державний № НОМЕР_3 по пр-т. Московському, буд. 24 в місті Харкові відповідно до дорожньої обстановки не вірно обрав безпечну швидкість руху, виїхав на зустрічну смугу, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом "Volkswagen" державний № НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_2 , чим порушив п.п. 12.1, 11.4 ПДР Україна та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124КУпАП.

Факт вини водія підтверджується постановою Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 27.12.2017 року по справі № 644/9714/16-п.

Відповідно до копії протоколу про адміністративне правопорушення транспортний засіб належить Військовій частині НОМЕР_2 , а водій - ОСОБА_1 є військовослужбовцем в даній військовій частині - це підтверджується постановою Орджонікідзевського районно о суду міста Харкова від 27 грудня 2017 року по справі № 644/9714/16-п, та копією матеріалів про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 2 наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 10.09.2013 № 472 "Про розформування військової частини НОМЕР_2 ", відповідно до вимог директиви Міністра оборони України від 02.09.2011. № Д-322/1/07, правонаступником військової частини НОМЕР_2 визначено військову частину НОМЕР_1 .

При цьому, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" закріплено обов`язковість укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності (полісу) юридичними та фізичними особамии, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Відповідно до п. 21.1. ст. 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Проте, в порушення вимог Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована.

Цивільно-правова відповідальність потерпілої особи була застрахована в ПрАТ "СК "ВУСО" згідно полісу № АЕ/7161147.

Відповідно до п. 39.1. ст. 39 Закону № 1961 -IV Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до підп. а) п. 41.1. ст. 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України № 1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за Наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Отже, законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної незабезпеченому транспортному засобу.

На підставі чого, потерпіла особа повідомила Позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди та надала останньому усі необхідні документи, а саме Заяву про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач визначив розмір заподіяної шкоди та здійснив регламентну виплату потерпілій особі.

Зі звіту № 1259 від 24.03.2018 автотоварознавчого дослідження спеціаліста, виконаного оцінювачем ОСОБА_3 вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "Volkswagen" державний № НОМЕР_4 становить 353 984,91 грн.

Вартість послуг аварійного комісара становить 700,00 грн.

Так, 25.05.2018 позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн. на користь власника пошкодженого транспортного засобу "Volkswagen" державний № НОМЕР_4 , що підтверджується платіжним дорученням № 905237 від 25.05.2018.

Загальний розмір витрат з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає: 100 700,00 грн.

Станом на день звернення до суду із позовом страхове відшкодування не повернуто, що і стало причиною звернення до суду із даною позовною заявою.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ
Щодо правовідносин сторін
Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відтак, вирішуючи спір, пов`язаний з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, слід виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини.

Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. № 1961-IV (далі - Закон України № 1961-IV), вказаний нормативно-правовий акт регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Щодо відшкодування шкоди в порядку регресу
Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положеннями ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, а тому до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Статтями 1166 та 1188 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода завдана неправомірними діями майну особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала, та в разі завдання шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується винною особою.

Згідно з ч. 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 80 Цивільного кодексу України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Згідно з ч. 1 ст. 89 Цивільного кодексу України юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення.

Порядок здійснення державної реєстрації юридичної особи визначається Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

Одночасно з цим, статтею 4 Закону України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України" від 21.09.1999 № 1076-ХІV встановлено, що порядок реєстрації військових частин як суб`єктів господарської діяльності у Збройних Силах України визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.2000 № 749 затверджено Порядок реєстрації військових частин як суб`єктів господарської діяльності у Збройних Силах (надалі - Порядок № 749), який визначає механізм реєстрації військових частин як суб`єктів господарської діяльності у Збройних Силах, а також виключення з відповідного реєстру таких військових частин у разі припинення ними в установленому порядку господарської діяльності.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 749 реєстрації підлягають військові частини, заклади, установи та організації Збройних Сил, які здійснюють господарську діяльність з метою одержання додаткових джерел фінансування життєдіяльності військ (сил) для підтримання на належному рівні їх бойової та мобілізаційної готовності, шляхом включення до реєстру військових частин як суб`єктів господарської діяльності.

Пунктом 4 Порядку № 749 передбачено, що рішення про включення військової частини до реєстру або про відмову у реєстрації приймається на підставі подання про реєстрацію військової частини як суб`єкта господарської діяльності у Збройних Силах за зразком згідно з додатком 1, до якого додаються: реєстраційна картка військової частини як суб`єкта господарської діяльності у Збройних Силах за зразком згідно з додатком 2; довідка про включення військової частини до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Судом отримано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Станом на час розгляду справи Військова частина НОМЕР_2 перебуває у стані припинення, тобто ліквідацію юридичної особи не завершено.

З відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 18.02.2020 вбачається, що Військова частина НОМЕР_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) є юридичною особою, зареєстрованою в організаційно-правовій формі - державна організація (установа, заклад); орган управління - Міністерство оборони України; вид діяльності за КВЕД: 84.22. діяльність у сфері оборони.

Судом прийнято до уваги, що позивач звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , яка не є належним відповідачем у цій справі.

Також суду не було надано доказів, які б підтверджували, що в розумінні ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України транспортний засіб "Mercedes-Benc", державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , перебував у володінні Військової частини НОМЕР_1 .

У даному випадку господарський суд зазначає, що саме позивачу належить право самостійно визначати межі позовних вимог та суб`єктний склад відповідачів у справі, що узгоджується з принципом диспозитивності господарського судочинства, який закріплений у статті 14 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, розглядаючи дану справу по суті, суд позбавлений можливості самостійно залучити до участі у справі іншого відповідача, оскільки таке право не перебуває у межах дискреційних повноважень суду першої інстанції.

Частиною 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

При цьому, згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 Господарського процесуального кодексу України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

За висновками суду, вимоги позивача до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 100 700,00 грн. не узгоджується з нормами чинного законодавства, які визначають порядок відшкодування військовими частинами Збройних Сил України шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (статті 1187-1188 Цивільного кодексу України, статті 1-3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України") та не відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду що викладені в пунктах 30-41 постанови від 05.06.2018 у справі № 243/10982/15-ц.

З огляду на викладене, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 100 700,00 грн. є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

СУДОВІ ВИТРАТИ.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги висновки суду про відмову в позові, судовий збір за розгляд даної справи в розмірі 1 921,00 грн. покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:
В позові Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8, ) до Державної організації (установи, закладу) Військової частини НОМЕР_1 (51272, Дніпропетровська область, Новомосковсбкий район, смт. Черкаське, код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про стягнення завданої шкоди у розмірі 100 700,00 грн.- відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 24.02.2020

Суддя В.Г. Бєлік