РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.02.2020Справа № 910/18448/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Ломаки В.С., розглянувши в нарадчій кімнаті в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Служби зовнішньої розвідки України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельний альянс»

про стягнення 3 240, 70 грн.

Без повідомлення (виклику) представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Служба зовнішньої розвідки України (далі - позивач) звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельний архів» (далі - відповідач) про стягнення пені в сумі 3 240, 70 грн. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 1 921, 00 грн. та витрати, пов`язані із розглядом справи в сумі 138, 00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що між ним та відповідачем було укладено Договір № 702/18 від 11.10.2018 про надання послуг з поточного ремонту будівлі спеціального призначення, всупереч умов якого взяті на себе зобов`язання відповідач виконав з порушенням встановлених строків, внаслідок чого виникли підстави для нарахування пені. У зв`язку з цим, позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.12.2019 відкрито провадження у справі № 910/18448/19, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з частиною 4 статті 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала про відкриття провадження від 26.12.2019 у справі № 910/18448/19 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Вищевказана ухвала була отримана відповідачем 28.12.2020, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення з трек-номером 068.

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою господарського суду міста Києва від 26.12.2019, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас, судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 року у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11.10.2018 року між позивачем (Замовник) та відповідачем (Виконавець) було укладено Договір № 702/18, відповідно до п. 1.1. якого Виконавець зобов`язується за завданням Замовника в порядку та на умовах, визначених цим Договором надати за Лотом № 5 Послуги з поточного ремонту будівлі спеціального призначення № 5, розташованої за адресою: 20-ти кілометрова зона м. Києва, а саме ремонт місць загального користування та службових приміщень на об`єкті Замовника та здати йому в установлений цим Договором строк надані послуги.

Згідно з п. 3.1. Договору договірна ціна цього Договору визначається на основі кошторису, що є невід`ємною частиною даного Договору, є твердою і складає 596 974, 26 грн., в т.ч. ПДВ 99 495, 71 грн.

В силу п. 10.1. Договору приймання-передача закінчених робіт проводиться шляхом підписання Сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (ф. №№ КБ-2в, КБ-3).

21.12.2018 року сторони уклали Додаткову угоду № 1 від 21.12.2018 до Договору, якою змінили п. 3.1. Договору та визначили, що Договірна ціна цього Договору визначається на основі кошторису, що є невід`ємною частиною цього Договору є твердою і становить 582 567, 50 грн., в т.ч. ПДВ 20% 97 094, 58 грн.

При цьому, вищевказаною Додатковою угодою сторони внесли зміни до Додатків № 2, № 3, № 4, № 5, № 6, № 7, № 8 до Договору.

12.02.2019 року сторони уклали Додаткову угоду № 2 від 21.12.2018 до Договору, якою змінили п. 3.1. Договору та визначили, що Договірна ціна цього Договору визначається на основі кошторису, що є невід`ємною частиною цього Договору є твердою і становить 540 117, 36 грн., в т.ч. ПДВ 20% 90 019, 56 грн.

Також, вищевказаною Додатковою угодою сторони внесли зміни до Додатків № 2, № 3, № 4, № 5, № 6, № 7, № 8 до Договору.

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що роботи за цим Договором (п. 1.1. цього Договору) виконуються у строк до 20 грудня 2018 року з дати підписання даного Договору.

Відповідно до п. 3.2. Договору строки виконання робіт можуть змінюватися із внесенням відповідних змін у Договір у разі:

- виникнення обставин непереборної сили;

- невиконання або неналежного виконання Замовником своїх зобов`язань (несвоєчасне надання фронту робіт, проектної документації, порушення умов фінансування тощо);

- внесення Замовником змін до проектної документації (вихідних даних), плану фінансування;

- виникнення інших обставин, що не залежать від Виконавця та можуть вплинути на строки виконання робіт (у тому числі несвоєчасне - терміном більше трьох днів з дати письмового повідомлення Виконавця, забезпечення Замовником допуску працівників Виконавця на об`єкт).

Пунктом 14.3. Договору передбачено, що Виконавець несе відповідальність за порушення зі своєї вини таких зобов`язань за Договором і у таких сумах: у разі порушення строку виконання робіт за цим Договором з Виконавця стягується пеня у розмірі 0,1% вартості Договору за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Судом встановлено, що відповідач взяті на себе зобов`язання виконав з порушенням встановлених умовами Договору строків, а саме 26.12.2018, про що свідчить Довідка про вартість виконаних будівельних робіт ф. КБ-3 на суму 540 117, 36 грн. та Акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2018 на суму 540 117, 36 грн., які підписані 26.12.2018 року.

У зв`язку з цим позивач на підставі п. 14.3. Договору нарахував пеню в сумі 3 270, 60 грн. за період з 21.12.2018 року по 26.12.2018 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (частина 2 статті 837 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що роботи за цим Договором (п. 1.1. цього Договору) виконуються у строк до 20 грудня 2018 року з дати підписання даного Договору.

Судом встановлено, що взяті на себе зобов`язання щодо виконання будівельних робіт відповідач виконав з порушенням встановлених Договором строків, а саме 26.12.2018 року, про що свідчать Акт приймання виконаних робіт ф. КБ 2В та довідка ф. КБ-3 від 26.12.2018.

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Положеннями статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 14.3. Договору передбачено, що Виконавець несе відповідальність за порушення зі своєї вини таких зобов`язань за Договором і у таких сумах: у разі порушення строку виконання робіт за цим Договором з Виконавця стягується пеня у розмірі 0,1% вартості Договору за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в сумі 3 240, 70 грн., суд вважає його таким, що не відповідає вимогам частині 2 статті 251, частині 2 статті 252, статті 253, частини 1 статті 255, частині 3 статті 549 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 251 Цивільного кодексу України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина 2 статті 252 Цивільного кодексу України).

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з частиною 1 статті 255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Відповідно до частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені вище норми закону свідчать про те, що пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення виконання зобов`язань, а день фактичного виконання робіт (в даному випадку 26.12.2018) не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені.

Разом з тим, позивачем у період розрахунку пені включено день приймання-передачі виконаних відповідачем робіт - 26.12.2018 року.

За розрахунком суду розмір пені за період з 21.12.2018 по 25.12.2018 (5 днів) складає 2 700, 59 грн.

Разом з цим, суд зазначає, що частиною 3 статті 13 та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належним доказів на підтвердження виконання будівельних робіт у визначені договором строки, у зв`язку з чим, на підставі встановлених під час розгляду справи обставин суд вважає заявлені позивачем вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов`язки щодо виконання робіт у встановлені Договором строки, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведеного.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеній частині позову.

Що стосується витрат, пов`язаних із розглядом справи в сумі 138 ,00 грн., суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Аналізуючи заявлені позивачем витрати на предмет відповідності витратам, вказаним у пункті 4 вищевказаної норми процесуального права, суд дійшов висновку, що диспозиція цього пункту пов`язує віднесення витрат учасника судового процесу до категорії «витрат, пов`язаних з розглядом справи», а відтак і до категорії «судових витрат» - їх пов`язаність з вчиненням інших «процесуальних дій».

Водночас, враховуючи положення статті 42 Господарського процесуального кодексу України суд вважає, що будь-які дії учасника господарської справи, пов`язані із її розглядом судом, зокрема, подання доказів, направлення копій заяв по суті та заяв з процесуальних питань іншим учасникам справи фактично є процесуальними діями, необхідними для розгляду справи або підготовки для її розгляду в розумінні п. 4 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, а тому витрати, понесені в зв`язку з вчиненням таких дій, можна віднести до судових витрат.

Так, позивач у позовній заяві вказує на те, що означені витрати в сумі 138, 00 грн. складаються з:

- вартості відправлення позовної заяви з додатками до суду - 23, 00 грн.;

- вартості відправлення позовної заяви з додатками відповідачеві - 23, 00 грн.;

- орієнтовної вартості відправлення клопотання на адресу суду - 23, 00 грн.;

- орієнтовної вартості відправлення відповіді на відзив на адресу суду - 23, 00 грн.;

- орієнтовної вартості направлення відповіді на відзив на адресу відповідача - 23, 00 грн.

Матеріалами справи підтверджено факт понесених позивачем витрат на відправлення копії позовної заяви з додатками до неї на адресу відповідача згідно з накладною 912 та фіскальним чеком від 22.12.2019 на суму 29, 00 грн. Однак позивач просить суд стягнути означені витрати в сумі 23, 00 грн.

Так само, матеріалами справи підтверджено факт понесених позивачем витрат на відправлення копії позовної заяви з додатками до неї на адресу суду згідно з накладною 904, яка міститься на поштовому конверті, в якому на адресу суду надійшла позовна заява, на суму 29, 00 грн., але позивач просить суд стягнути означені витрати в сумі 23, 00 грн.

За таких обставин, оскільки витрати на відправлення позовної заяви з доданими до неї документами на адресу суду та відповідач підтверджуються матеріалами справи в сумі 58, 00 грн., однак позивач просить суд стягнути їх вартість в загальній сумі 46, 00 грн., суд стягує з відповідача означені витрати пропорційно задоволеній частині позову відповідно до приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, суд відмовляє позивачу у відшкодуванні вартості відправлення клопотання на адресу суду - 23, 00 грн., вартості відправлення відповіді на відзив на адресу суду - 23, 00 грн., вартості направлення відповіді на відзив на адресу відповідача - 23, 00 грн., оскільки матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження понесення позивачем таких витрат.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Служби зовнішньої розвідки України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельний альянс» про стягнення 3 240, 70 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельний альянс» (04107, місто Київ, вулиця Нагірна, будинок 1; ) на користь Служби зовнішньої розвідки України (04107, місто Київ, вулиця Нагірна, будинок 24/1; ) пеню в сумі 2 700 (дві тисячі сімсот) грн. 59 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 84 коп., витрати пов`язані із розглядом справи в сумі 38 (тридцять вісім) грн. 33 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. В силу приписів частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Згідно з підпунктом 17.5. пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 24.02.2020 року.

Суддя В.С. Ломака