ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року Справа № 918/745/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Гудак А.В. , суддя Маціщук А.В.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 27.01.2020 р. про зупинення провадження у справі № 918/745/19 (суддя Романюк Ю.Г., повний текст ухвали складено 30.01.2020 р.)

за позовом ОСОБА_1

до товариства з обмеженою відповідальністю "ЮТ-АГРО ЗЕРНО"

про стягнення вартості частки майна та частки прибутку в розмірі 2 720 000 грн.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, Януль В.С.;

відповідача - Титечко О.П., Лавренюк В.М.;

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "ЮТ-АГРО ЗЕРНО" про стягнення вартості частки майна та частки прибутку товариства в розмірі 2 720 000 грн.

Матеріально-правовою підставою позову визначено статті 88, 167 ГК України, ст. 1, 10, 50, 54, 64 ЗУ "Про господарські товариства", ст. 116, 144, 148 ЦК України, п. 5.4., 5.17. статуту відповідача.

Позивач вказує, що ним було подано заяву загальним зборам учасників відповідача про вихід з товариства та виплату належної йому частки в майні вказаного товариства. Проте, відповідачем повідомлено позивача про те, що товариство не має права провести виплати, так як ухвалою Рівненського міського суду від 23.01.2017 р. накладено арешт на майнові та корпоративні права позивача.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 27.01.2020 р. у справі № 918/745/19 клопотання відповідача про зупинення провадження у справі задоволено. Зупинено провадження у даній справі до вирішення справи № 562/855/18, що розглядається Здолбунівським районним судом Рівненської області в порядку кримінального судочинства у кримінальному провадженні №0000445 по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі (№562/855/18) та до моменту зняття арешту з корпоративних прав та внеску ОСОБА_1 до статутного капіталу ТОВ "ЮТ-АГРО ЗЕРНО", що накладений згідно з ухвалою від 23.01.2017 р. у справі 569/908/17 та передбачає обмеження прав ОСОБА_1 на відчуження та розпорядження його корпоративними правами та внеском до статутного капіталу ТОВ "ЮТ-АГРО ЗЕРНО", та іншим майном.

Зупиняючи провадження у даній справі, суд першої інстанції, виходячи зі змісту абз. 3 п. 6.15 статуту відповідача та п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2013 р. №13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів", дійшов висновку, що в даному випадку існує об`єктивна неможливість розгляду даної справи та прийняття рішення у ній, оскільки суд не може самостійно встановити обставини, які встановлюються судом у іншій справі щодо обставин зняття арешту з корпоративних прав та внеску ОСОБА_1 в статутному капіталі ТОВ "ЮТ-АГРО ЗЕРНО" та обставин щодо факту спричинення ОСОБА_1 матеріальної шкоди ТОВ "ЮТ-АГРО ЗЕРНО".

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду про зупинення провадження та направити справу для продовження розгляду в Господарський суд Рівненської області.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що ні в клопотанні, ні в ухвалі суду не зазначено, в чому саме полягає об`єктивна неможливість розгляду господарської справи до вирішення інших справ в порядку кримінального судочинства. Розгляд справ в порядку кримінального судочинства не має будь-якого відношення до справи щодо стягнення на користь позивача частки в майні та частки в прибутку відповідача. Кримінальні провадження, що розглядаються Здолбунівським районним судом жодним чином не стосуються предмету та підстав господарської справи про стягнення частки в майні товариства, частки в прибутку відповідача.

Скаржник вказує, що в кримінальному провадженні пред`явлено обвинувачення позивачу за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України за діяння, вчинені ще в 2007 році у зв`язку з незаконним заволодінням фермерським господарством "ім. Шевченка" нерухомого майна. На той час відповідача взагалі не існувало, а обставини (факти), які можуть бути встановлені в межах вказаного кримінального провадження не можуть стосуватися фактів (обставин), що є предметом судового розгляду в господарській справі. Та обставина, що в межах вказаного кримінального провадження накладено арешт на нерухоме та рухоме майно, в тому числі, корпоративні права - не перешкоджає зверненню позивача до суду з позовом про стягнення частки в майні товариства, частини прибутку.

Апелянт звертає увагу суду на те, що суд першої інстанції безпідставно посилається на абз. 3 п. 6.15 статуту відповідача, оскільки наявність цього пункту в статуті не дає підстав для зупинення провадження у справі, так як його зміст прямо суперечить вимогам законодавства, котрі передбачають обов`язок товариства сплатити частку учасника в майні та прибутку товариства у випадку виходу з нього безвідносно до будь-яких суперечок між учасником та товариством. Спричинення шкоди товариству, наявність заборгованості учасника не є підставою для відмови у виплаті частки, а тому положення вказаного пункту статуту не підлягають до застосування, так як суперечать законодавству. Окрім того, статут товариства пов`язує невиплату частки у випадках спричинення матеріальної шкоди або якщо учасник є боржником товариства. Ні факт спричинення матеріальної шкоди, ні факт статусу позивача як боржника товариства належними доказами не встановлений. Зібрані докази в межах господарської справи дозволяють суду встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду цієї справи, як щодо права на отримання частки у майні господарського товариства, так і щодо розміру цієї частки, частини отриманого прибутку. Ці та інші подібного роду обставини не можуть бути встановлені в межах кримінальних проваджень, на які посилається суд.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.02.2020 р. відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд скарги призначено на 26.02.2020 р. на 15:30 год.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮТ-АГРО ЗЕРНО" надіслало до суду відзив на апеляційну скаргу (вх. № 1449/20 від 20.02.2020 р.), в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач зазначає, що суд першої інстанції, проаналізувавши фактичні обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що справи є взаємопов`язаними, оскільки в межах справи № 569/908/17 ухвалою Рівненського міського суду від 23.01.2017 р. накладено арешт на майнові та корпоративні права, які перебувають у власності та розпорядженні підозрюваного ОСОБА_1 , серед яких накладено арешт на корпоративні права та внесок до статутного фонду (капіталу) відповідача - шляхом позбавлення ОСОБА_1 права на відчуження та розпорядження вказаним майном.

В свою чергу, сенс накладення арешту на майно полягає у забороні, адресованому власнику майна, розпоряджатися і в необхідних випадках користуватися ним, а також у вилученні майна і передачі його на зберігання.

Отже, зважаючи, що стороною кримінального провадження доведено наявність підстав для накладення арешту на вищезазначене майно, з метою забезпечення можливої конфіскації, клопотання слідчого про накладення арешту на майно задоволено. У зв`язку з чим, відповідач звертає увагу суду на те, що позивач має на меті через суд протиправно, всупереч наявним арештам отримати рішення про виплату (стягнення) частки в майні та прибутку товариства, що прямо унеможливить виконання функції забезпечення кримінального провадження, позбавить потерпілих осіб на виплату належної їм шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення, конфіскації майна, збереження речових доказів, тощо.

Враховуючи те, що судом першої інстанції всебічно та об`єктивно досліджено всі обставини та докази у справі, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права ухвалу слід залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні 26.02.2020 р. підтримали доводи апеляційної скарги, просять її задоволити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Представники відповідача в судовому засіданні 26.02.2020 р. заперечили доводи апеляційної скарги, просять відмовити в її задоволенні, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Сторони в судовому засіданні не заперечили,що кримінальне провадження № 562/855/18 на даний час розглядається Здолбунівським районним судом , судового рішення по ньому не прийнято .

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ч. 1 ст. 271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Судова колегія апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, заслухавши пояснення представників сторін, зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 229 цього Кодексу провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Так, відповідні обставини можуть мати місце у випадку, коли господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: непідвідомчості; обмеженості предметом позову; неможливості розгляду тотожної справи; певної черговості розгляду вимог.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі обставин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов`язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Предметом даного позову є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача вартості частки майна та частки прибутку товариства на підставі положень статті 88, 167 ГК України, ст. 1, 10, 50, 54, 64 ЗУ "Про господарські товариства", ст. 116, 144, 148 ЦК України, п. 5.4., 5.17. статуту відповідача.

Постановляючи ухвалу про зупинення провадження у справі, місцевий господарський суд, беручи до уваги зміст абз. 3 п. 6.15 статуту відповідача та п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2013 р. №13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" зазначив, що в даному випадку існує об`єктивна неможливість розгляду даної справи, оскільки суд не може самостійно встановити обставини, які будуть встановлені судом у справі №562/855/18, за наслідками розгляду заявленого ТОВ "ЮТ-АГРО ЗЕРНО" цивільного позову про відшкодування майнової шкоди в сумі 2 523 754, 67 грн. та встановлення факту завдання позивачем відповідачу матеріальної шкоди. Місцевим господарським судом також було прийнято до уваги ту обставину, що судом у справі №569/908/17 було накладено арешт на корпоративні права та внесок позивача до статутного капіталу ТОВ "ЮТ-АГРО ЗЕРНО", що також унеможливлює розгляд даної справи, тому провадження підлягає зупиненню.

Проте, апеляційний господарський суд з даними висновками суду 1 інстанції не погоджується, оскільки справі достатньо матеріалів для оцінки вимог позивача та наданих ним доказів,зокрема, заяви про вихід з товариства , рішення загальних зборів ТОВ "ЮТ-АГРО ЗЕРНО", оформленого протоколом № 1/2017 від 01.03.2017 р., яким , в т.ч,приймалось рішення за результатами розгляду його заяви про вихід з товариства , Статуту,положення якого суд першої інстанції буде оцінювати у сукупності з іншими доказами,поданими сторонами .

Однак суд першої інстанції на заначене уваги не звернув , що, на переконання апеляційного суду, призвело до безпідставного зупинення провадження у справі та свідчить про порушення судом першої інстанції прав учасників справи на розумні строки її розгляду.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції", визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи і такі критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Фрідлендер проти Франції").

Окрім того, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що Рівненським міським судом Рівненської області у справі № 569/908/17 було накладено арешт на корпоративні права та внесок позивача до статутного капіталу ТОВ "ЮТ-АГРО ЗЕРНО", тобто на даний час діє тимчасове позбавлення позивача на відчуження, розпорядження та/або користування майном (корпоративними правами та внеском до статутного капіталу відповідача).

Згідно ч. 1 ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Право на вихід з товариства є безумовним суб`єктивним правом учасника, яке не залежить від згоди товариства чи інших його учасників та реалізація якого має наслідком припинення корпоративних відносин між учасником і товариством. При цьому на учасника покладається обов`язок повідомити товариство про свій вихід шляхом подання або вручення відповідної заяви.

Враховуючи викладене, вихід учасника з товариства має наслідком припинення корпоративних правовідносин між учасником і товариством, і з моменту виходу учасник втрачає право брати участь в управлінні товариством.

Натомість правовим наслідком виходу учасника з товариства є виникнення у нього майнових прав на отримання вартості частини майна товариства, пропорційної його частці у статутному капіталі, виплата якої проводиться в порядку і в строки, встановлені законом.

Таким чином, з моменту виходу учасника з товариства відбувається трансформація корпоративних прав в майнові права на отримання вартості частини майна.

В свою чергу, за положенням ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваною, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Таким чином, виходячи з наведеного, арешт майна передбачає встановлення певного обмеження прав особи, в даному випадку позивача щодо вільного володіння, користування та розпорядження майном, на яке накладається арешт. Сенс накладення арешту на майно полягає у забороні, адресованому власнику майна, розпоряджатися і в необхідних випадках користуватися ним, а також у вилученні майна і передачі його на зберігання.

Разом з тим, судом першої інстнції не надано оцінки доводам позивача , що предметом даного позову є його вимога про стягнення з відповідача вартості частки майна та частки прибутку товариства, тобто позивач не вчиняє дій щодо відчуження, розпорядження та/або користування майном, на яке накладено арешт, а лише просить визначити розмір його частки та стягнути її на свою користь з товариства, учасником якого він є у встановленому законом порядку.

Тому посилання суду першої інстанції, як підставу для зупинення провадження у справі на справу № 569/908/17 є безпідставним.

Як вже зазначалось, на підтвердження вимог позовної заяви, позивачем долучено до матеріалів справи: копії статуту відповідача, заяву про вихід з числа учасників товариства, листи, рішення загальних зборів відповідача, судом першої інстанції вчинено дії щодо витребування доказів від учасників справи та інших осіб, тому в силу п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Таким чином, додані учасниками справи та зібрані судом першої інстанції докази в межах даної справи дозволяють суду встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду цієї справи щодо права позивача на отримання частки в майні товариства, та розміру цієї частки, частини отриманого прибутку товариства. Разом з тим, суд першої інстанції не зазначив, чому зібрані у даній справі докази не дають змоги самостійно встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

З огляду на викладене, суд першої інстанції всупереч положенням п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України дійшов необґрунтованого висновку про зупинення провадження у справі, оскільки таке зупинення суперечить принципу ефективності судового процесу, спрямованому на недопущення затягування розгляду справи, і перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Під час апеляційного перегляду суд встановив порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, що в результаті призвело до прийняття судом незаконної ухвали і, як наслідок, до обмеження гарантованих прав скаржника на розгляд справи у розумні строки.

За таких обставин оскаржувана ухвала місцевого господарського не може залишатися без змін, її необхідно скасувати, а справу № 918/745/19 направити до Господарського суду Рівненської області для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 129, 255, 269, 270, 271, 275, 280 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 27.01.2020 р. про зупинення провадження у справі № 918/745/19 - задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Рівненської області від 27.01.2020 р. про зупинення провадження у справі № 918/745/19 - скасувати.

3. Матеріали справи № 918/745/19 повернути до Господарського суду Рівненської області для продовження розгляду.

4. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2020 р.

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Маціщук А.В.