ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2020м. ДніпроСправа №904/4900/19

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Новікова Р.Г. за участю секретаря судового засідання Барабанова Д.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Даніелі Хеві Машінері Інжинірінг", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Акта-сервіс", м. Дніпро

про стягнення безпідставно набутого майна у сумі 504872грн.50коп. Р.Г.

Представники:

від позивача: Белікова К.Г., довіреність №2 від 12.11.2019, адвокат;

від відповідача: Іванова Т. М., довіреність №20/2020 від 12.11.2019, адвокат.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Даніелі Хеві Машінері Інжинірінг" (скорочене найменування ТОВ "ДХМІ") звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "Акта-сервіс" (скорочене найменування ТОВ "Акта-сервіс") з позовом про стягнення безпідставно набутого майна у сумі 504872грн.50коп.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 19.11.2019.

У підготовчому засіданні від 19.11.2019 представник відповідача усно висловив заперечення щодо задоволення позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2019 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 04.12.2019.

Відповідач 04.12.2019 надав відзив на позовну заяву про повернення безпідставно набутого майна, яким проти позову заперечив, посилаючись на належність правових підстав набуття та збереження ним коштів позивача.

В обґрунтування наведених у відзиві заперечень відповідач зазначив, що з моменту придбання приміщень у комплексі "МОСТ-Бізнес центр" у власність позивач щомісячно сплачував відповідачу як балансоутримувачу будівлі №2 по вул. Глинки витрати на нормальне забезпечення систем забезпечення будівлі, витрати на експлуатацію будівлі, і оплату вартості спожитих позивачем комунальних послуг за чинними розцінками, і продовжує щомісячно сплачувати такі витрати дотепер. За твердженням відповідача, позивач щомісяця споживає послуги з опалення своїх приміщень, експлуатаційні витрати відповідача, здійснює сумісне використання електричних та водопровідних мереж.

Отже, на думку відповідача, обов`язок позивача відшкодовувати відповідачеві витрати балансоутримувача виник на підставі юридичного факту набуття права власності, правомірного володіння і користування своїм майном та дій позивача зі споживання таких послуг відповідача у його будівлі пропорційно розміру приміщення, що належить позивачу. Тому відповідач вважає, що відсутність договору між сторонами стосовно надання відповідних послуг у спірний період не звільняє позивача від відшкодування витрат балансоутримувача.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2019 строк підготовчого провадження продовжено на тридцять днів, підготовче засідання відкладено на 17.12.2019.

17.12.2019 позивачем до суду було надано у двох примірниках відповідь на відзив, в якій він просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач наголошує на тому, що сума коштів в розмірі 504872грн.50коп. не включає вартості комунальних послуг, а також вартості послуг по охолодженню припливного повітря, відшкодування за кондиціонування, сумісне використання електричних мереж, сумісне використання водопровідних мереж, а складає суму щомісячних оплат з липня 2018 року по травень 2019 року включно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Акта-сервіс" вартості експлуатаційних витрат у розмірі 45897грн.50коп. на місяць.

Тож, позивач вважає означену суму набутою відповідачем без достатньої правової підстави з огляду на те, що:

- з 30 червня 2018 року припинив чинність договір №801/МБЦ/С про відшкодування витрат балансодержателя від 01.07.2017, укладений між відповідачем і позивачем;

- між сторонами в указаний період не було укладено нового договору щодо компенсації витрат на експлуатацію будівлі багатофункціонального призначення (офісний центр), розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Глинки, буд. 2;

- у відповідача відсутні підписані з боку позивача акти виконаних робіт, як первинні документи на підтвердження факту вчинення господарської операції, тобто надання та отримання відповідних послуг;

- відповідач не звертався до суду ані з позовом щодо укладення з позивачем нового договору на відшкодування витрат балансодержателя, ані з позовом щодо зобов`язання останнього прийняття наданих ТОВ "Акта-сервіс" експлуатаційних послуг в спірний період.

Позивач зазначає, що у спірному випадку не йдеться про споживання комунальних послуг, які він оплачує відповідачу окремо. Матеріали даної справи, за твердженням позивача, не містять доказів підтвердження факту споживання ТОВ "ДХМІ" експлуатаційних послуг ТОВ "Акта-сервіс" на суму 45897грн.50коп. на місяць в період з липня 2018 року по травень 2019 року.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2019 у підготовчому засіданні оголошувалась перерва до 13.01.2020.

10.01.2020 відповідач подав до суду письмові пояснення щодо структури витрат наданих експлуатаційних послуг та їх вартості.

Зокрема, відповідач зазначив, що його житлово-комунальні послуги пов`язані з утриманням майна позивача в будівлі багатофункціонального призначення (офісний центр; офісні приміщення поз. 1, 2, 3), розташованій в м. Дніпро, вул. Глинки, 2, визначені в Додатку №2 до договору про відшкодування витрат балансоутримувача і включають експлуатаційні витрати на утримання нерухомого майна, інженерних мереж і механізмів, обслуговування та поточний ремонт.

Також відповідач повідомив, що з січня 2018 року вартість його експлуатаційних послуг в об`єкті "МОСТ-Бізнес центр", розташованому по вул. Глинки в м. Дніпрі складає 55грн. за 1 кв.м, і додав до пояснень зведені щомісячні таблиці витрат наданих експлуатаційних послуг за період липень 2018 року травень 2019 року для вказаної будівлі.

Тому, враховуючи, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.01.2020.

22.01.2020 позивач подав письмові пояснення щодо наведених відповідачем мотивів відхилення позовних вимог. Зокрема, позивач висловив свою незгоду з елементами складу тарифу відповідача на надання експлуатаційних послуг та ще раз наголосив на ненаданні відповідачем належних та допустимих доказів на підтвердження факту надання ТОВ "Акта-сервіс" експлуатаційних послуг ТОВ "ДХМІ" на суму 45897грн.50коп. на місяць в період з липня 2018 року по травень 2019 року.

В судовому засіданні з розгляду справи по суті оголошувалась перерва до 12.02.2020, про що судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу, зміст якої занесено до протоколу судового засідання від 22.01.2020.

В судовому засіданні від 12.02.2020 сторони підтримали свої правові позиції стосовно предмета спору.

Предмет доказування у даній справі становить наявності підстав для застосування до спірних відносин положень статті 1212 Цивільного кодексу України, а саме наступні обставини:

- наявність між сторонами зобов`язальних правовідносин за договором або з інших визначених законом підстав, що дають відповідачу право на набуття та збереження коштів, заявлених до стягнення позивачем;

- достатність або недостатність наявних правових підстав для набуття та збереження відповідачем коштів, заявлених до стягнення позивачем.

Позивач у підтвердження обставин, якими він обґрунтовує заявлені вимоги та які входять до предмета доказування в даній справі, надав наступні докази (в копіях): інвестиційний договір №801/Б/100 від 06.12.2006 з додатками №1-№3 (а.с. 13-26); додаткова угода №1 від 18.01.2007 до інвестиційного договору №801/Б/100 від 06.12.2006 з додатком №1 (а.с. 27-33); свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САС №299459 від 17.12.2008 (а.с. 34); витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21385010 від 23.12.2008 (а.с. 35); договір №801/МБЦ/С про відшкодування витрат балансодержателя від 01.07.2017 з додатками (а.с. 36-45); рахунки-фактури №801/МБЦ/С0718-264155 від 23.07.2018 на суму 104769грн.60коп., №801/МБЦ/С0818-267110 від 23.08.2018 на суму 111636грн.59коп., №801/МБЦ/С0918-269339 від 27.09.2018 на суму 106849грн.30коп., №5384 від 22.10.2018 на суму 97870грн.87коп., №801/МБЦ/С.11296 від 20.11.2018 на суму 87662грн.82коп., №801/МБЦ/С.13941 від 20.12.2018 на суму 113310грн.29коп., №801/МБЦ/С.1372 від 21.01.2019 на суму 114973грн.51коп., №801/МБЦ/С.3764 від 20.02.2019 на суму 113434грн.36коп., №801/МБЦ/С.6158 від 20.03.2019 на суму 100603грн.82коп., №801/МБЦ/С.8224 від 22.04.2019 на суму 83049грн.06коп., №801/МБЦ/С.12043 від 20.05.2019 на суму 88342грн.89коп. (а.с. 46, 48, 50, 52, 54, 56, 58, 60, 62, 64, 66); платіжні доручення №880 від 27.07.2018 на суму 104769грн.60коп., №1090 від 05.09.2018 на суму 111636грн.59коп., №1241 від 04.10.2018 на суму 106849грн.30коп., №1398 від 07.11.2018 на суму 97870грн.87коп., №1498 від 03.12.2018 на суму 97662грн.82коп., №5 від 03.01.2019 на суму 113310грн.29коп., №97 від 31.01.2019 на суму 114873грн.51коп., №240 від 28.02.2019 на суму 113434грн.36коп., №412 від 01.04.2019 на суму 100603грн.82коп., №605 від 03.05.2019 на суму 83049грн.06коп., №797 від 04.06.2019 на суму 97928грн.58коп. (а.с. 47, 49, 51, 53, 55, 57, 59, 61, 63, 65, 67); лист ТОВ "Акта-сервіс" №042 М від 09.07.2018 (а.с. 134); лист на адресу ТОВ "Акта-сервіс" від 12.07.2018 (а.с. 135).

Відповідач у підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої заперечення проти позовних вимог та які входять до предмета доказування в даній справі, надав наступні докази (в копіях): лист ТОВ "ДХМІ" №05/07-2019 від 12.07.2019 (а.с. 116-118); лист ТОВ "Акта-сервіс" на адресу ТОВ "ДХМІ" від 12.08.2019 із доказами його направлення (а.с. 119-122); зведені таблиці експлуатаційних послуг для вежі "Ж" за червень 2018 року травень 2019 року (а.с. 158-168); рахунки-фактури за період з липня 2018 року по травень 2019 року та акти виконаних робіт (наданих послуг) до договору №801/МБЦ/С від 01.06.2018 за липень 2018 року травень 2019 року (а.с. 169-190); рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.09.2018, постанову Центрального апеляційного господарського суду від 10.12.2018 та постанову Верховного Суду від 01.04.2019 у справі №904/2444/18 (а.с. 202-212).

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд установив таке.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Даніелі Хеві Машінері Інжинірінг", як інвестором, та Закритим акціонерним товариством "Акта", як організацією, укладено інвестиційний договір №801/Б/100 від 06.12.2006.

Згідно з пунктом 1.1 цього договору організація зобов`язалась своїми силами і засобами, за рахунок залучених від інвестора коштів, збудувати і передати інвестору обумовлений об`єкт інвестування, а інвестор зобов`язується забезпечити відповідне фінансування об`єкта інвестування та прийняти його у свою власність на умовах цього договору.

Пунктом 1.4 інвестиційного договору №801/Б/100 від 06.12.2006 визначено характеристики об`єкта інвестування за цим договором, а саме:

- адреса забудови: Бізнес-Центр в комплексі будівель багатофункціонального призначення, розташованого за адресою (будівельною): м. Дніпропетровськ, вул. Глінки, буд. 2, поверх 8 (восьмий);

- загальна будівельна площа: 890,2 кв.м згідно додатку №1 "План 8-го поверху";

- плановий термін введення будинку в експлуатацію 4 квартал 2006.

На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САС №299453 від 17.12.2008, копія якого міститься у матеріалах справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Даніелі Хеві Машінері Інжинірінг" є власником нежилого офісного приміщення поз. 1, 2, 3 у м. Дніпропетровськ по вул. Глинки, буд. 2, загальною площею 866,3 кв.м, в будівлі багатофункціонального призначення (офісний центр) літ. Б-18, б-1.

Право власності на вказаний об`єкт нерухомості зареєстровано за позивачем 23.12.2018 (реєстраційний номер об`єкта 25829495), про що свідчить наявна у матеріалах справи копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21385010 від 23.12.2008.

В подальшому, 01.07.2017 між позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Даніелі Хеві Машінері Інжинірінг" (далі сторона 2) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Акта-Сервіс" (далі сторона 1), яке є балансоутримувачем будівлі, розташованої за адресою: 49000, м. Дніпро, вул. Глинки, 2 (комплекс "МОСТ-Бізнес центр"), було укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача №801/МБЦ/С.

Відповідно до пункту 1.1 договору про відшкодування витрат балансоутримувача №801/МБЦ/С від 01.07.2017 сторона 1 зобов`язалась забезпечувати нормальне функціонування систем забезпечення будівлі, а сторона 2 зобов`язалась відшкодовувати витрати сторони 1 на нормальне функціонування систем забезпечення будівлі, відшкодовувати вартість використаних комунальних послуг (опалення, кондиціонування, підігрів/охолодження припливного повітря) за діючих розцінками та компенсувати витрати на експлуатацію будівлі пропорційно займаної площі в розмірі 834,5 кв.м. (далі-приміщення).

Обсяг використаних ресурсів розраховується: за приладами обліку, за кількістю повтряобміну у періоди часу, за встановленою потужністю, за кількістю людей у приміщенні або пропорційно займаній площі та т.і. (п. 1.2 договору про відшкодування витрат балансоутримувача №801/МБЦ/С від 01.07.2017).

Згідно з підпунктом 2.2.1 пункту 2.2 договору про відшкодування витрат балансоутримувача №801/МБЦ/С від 01.07.2017 порядок та умови оплати послуг, що надаються стороною 1, встановлюються додатком №2 до даного договору.

У пункті 1 додатку №2 "Протокол узгодження договірної ціни" до договору про відшкодування витрат балансоутримувача №801/МБЦ/С від 01.07.2017 сторонами визначено, що експлуатаційні витрати на утримання нерухомого майна, інженерних мереж та механізмів за вказаним договором включають:

1. обслуговування та поточний ремонт покрівлі;

2. поточний ремонт місць загального користування;

3. обслуговування та поточний ремонт обладнання (ліфтів, насосних станцій і т.д.);

4. обслуговування, сервіс та поточний ремонт систем вентиляції у місцях загального користування;

5. обслуговування та поточний ремонт силового електрообладнання у місцях загального користування;

6. обслуговування, сервіс та поточний ремонт систем пожежної сигналізації у місцях загального користування;

7. обслуговування та поточний ремонт зовнішньої підсвітки;

8. електроенергія загальних зон (що використовується для вентиляції місць загального користування, зовнішньої підсвітки, освітлення сходів та холів, роботи ліфтів, насосної станції);

9. витратні матеріали (лампи, стартери, придбання госп. інвентаря) для місць загального користування;

10. вивезення твердих побутових відходів;

11. дератизація та дезінсекція місць загального користування (щомісячно);

12. прибирання місць загального користування (витратний матеріал та заробітна плата техперсоналу);

13. зовнішнє прибирання території (витратний матеріал та заробітна плата техперсоналу);

14. спец. Одяг техперсоналу;

15. обслуговування фасадів (2 рази на рік);

16. утримання прибудинкової території (ремонт зливостоків, прибирання снігу, листя, пуху);

17. заробітна плата адміністративного та інженерно-технічного персоналу;

18. охорона та адміністративний контроль місць загального користування та прибудинкової території будівлі;

19. будь-які інші витрати, якщо зобов`язання з покриття таких витрат, переходять до сторони 1, для забезпечення належної експлуатації будівлі (у тому числі для зручності відвідувачів), таким чином, щоб воно могло використовуватись та експлуатуватись у відповідності до комерційного призначення;

20. витрати на відновлення та ремонт елементів будівлі, встановленого обладнання, компонентів та/або мереж, призначених для загального користування, зокрема, несучих стін, конструкції, перекриттів, а також робіт, що виникають у результаті змін існуючих та майбутніх стандартів, зокрема в сфері санітарії та безпеки, а також стандартів, визначених адміністративними органами влади.

Також цим пунктом додатку №2 до договору про відшкодування витрат балансоутримувача №801/МБЦ/С від 01.07.2017 передбачено наступне.

Рахунок за експлуатаційні витрати виставляється з 20 по 30 число поточного місяця за поточний.

З 01.07.2017 року сума відшкодування експлуатаційних витрат оплачується на підставі виставлених стороною 1 рахунків, протягом 5-ти банківських днів з моменту їх виставлення.

Вартість експлуатаційних витрат за 1 кв.м з 01.07.2017 по 30.06.2018 складає 40грн.31коп. без урахування ПДВ; 48грн.37коп. у т.ч. ПДВ.

Розмір експлуатаційних витрат, починаючи з 01.07.2017 і до моменту припинення цього договору розраховується відповідно до нижче наведеної формули:

U=S*Z, де:

U вартість експлуатаційних послуг приміщення з урахуванням ПДВ в місяць;

S площа приміщення 834,5 кв.м;

Z узгоджений сторонами розмір експлуатаційних витрат за 1 кв.м.

За умовами пункту 8.1 договору про відшкодування витрат балансоутримувача №801/МБЦ/С від 01.07.2017 цей договір вступає в силу з 01.07.2017 та діє до 30.06.2018.

Зміни та доповнення до цього договору допускаються тільки за взаємною згодою сторін (п. 8.2 договору про відшкодування витрат балансоутримувача №801/МБЦ/С від 01.07.2017).

Доказів продовження дії даного договору або укладання іншого договору про відшкодування витрат балансоутримувача до матеріалів справи не надано.

Таким чином, станом на час розгляду справи, строк дії договору про відшкодування витрат балансоутримувача №801/МБЦ/С від 01.07.2017 є припиненим.

Як вбачається з матеріалів справи в період із липня 2018 року по червень 2019 року позивач на підставі виставлених відповідачем рахунків-фактур: №801/МБЦ/С0718-264155 від 23.07.2018 на суму 104769грн.60коп., №801/МБЦ/С0818-267110 від 23.08.2018 на суму 111636грн.59коп., №801/МБЦ/С0918-269339 від 27.09.2018 на суму 106849грн.30коп., №5384 від 22.10.2018 на суму 97870грн.87коп., №801/МБЦ/С.11296 від 20.11.2018 на суму 87662грн.82коп., №801/МБЦ/С.13941 від 20.12.2018 на суму 113310грн.29коп., №801/МБЦ/С.1372 від 21.01.2019 на суму 114973грн.51коп., №801/МБЦ/С.3764 від 20.02.2019 на суму 113434грн.36коп., №801/МБЦ/С.6158 від 20.03.2019 на суму 100603грн.82коп., №801/МБЦ/С.8224 від 22.04.2019 на суму 83049грн.06коп., №801/МБЦ/С.12043 від 20.05.2019 на суму 88342грн.89коп. перерахував на рахунок відповідача грошові кошти у загальному розмірі 1142088грн.80коп. Факт оплати коштів у вказаній сумі підтверджується платіжними дорученнями:

- №880 від 27.07.2018 на суму 104769грн.60коп.;

- №1090 від 05.09.2018 на суму 111636грн.59коп.;

- №1241 від 04.10.2018 на суму 106849грн.30коп.;

- №1398 від 07.11.2018 на суму 97870грн.87коп.;

- №1498 від 03.12.2018 на суму 97662грн.82коп.;

- №5 від 03.01.2019 на суму 113310грн.29коп.;

- №97 від 31.01.2019 на суму 114873грн.51коп.;

- №240 від 28.02.2019 на суму 113434грн.36коп.;

- №412 від 01.04.2019 на суму 100603грн.82коп.;

- №605 від 03.05.2019 на суму 83049грн.06коп.;

- №797 від 04.06.2019 на суму 97928грн.58коп., копії яких містяться у матеріалах справи.

У графі "призначенні платежу" перерахованих платіжних доручень вказано, що суми сплачених за ними коштів є платою за експлуатаційні витрати згідно з відповідними рахунками.

У виставлених на підставі договору №801/МБЦ/С від 01.06.2018 рахунках-фактурах, перелік яких наведено вище, відповідачем визначено наступні найменування послуг, що підлягають оплаті: експлуатаційні витрати, охолодження (підігрів) припливного повітря, відшкодування за кондиціонування (опалення), сумісне використання електричних мереж та сумісне використання водопровідних мереж.

Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що за період з липня 2018 року по червень 2019 року включно здійснив оплату відповідачу експлуатаційних витрат, розмір яких є постійним і становить 45897грн.50коп. з ПДВ за місяць (38247грн.92коп. без ПДВ), на загальну суму 504872грн.50коп. (45897грн.50коп. х 11 міс.).

При цьому, позивач наголошує, що платежі за охолодження припливного повітря, відшкодування за кондиціонування, сумісне використання електричних мереж, сумісне використання водопровідних мереж є фактично комунальними послугами, які ним дійсно спожиті, натомість експлуатаційні витрати сплачуються позивачем на користь відповідача безпідставно.

Така позиція позивача ґрунтується на тому, що між ним та відповідачем відсутнє досягнення згоди з усіх істотних умов договору, за яким би відбувалась оплата експлуатаційних витрат в розмірі 45897грн.50коп. (в т.ч. ПДВ) в місяць. Тому позивач вважає, що ніякий договір за таких обставин не укладався.

Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю "Даніелі Хеві Машінері Інжинірінг" не підписувало Товариству з обмеженою відповідальністю "Акта-Сервіс" актів виконаних робіт (наданих послуг) щодо експлуатаційних витрат за період з липня 2018 року по травень 2019 року.

Наявність в рахунках-фактурах відповідача сум експлуатаційних витрат у розмірі 45897грн.50коп. (в т.ч. ПДВ) в місяць, за твердженням позивача, не є доказом вчинення сторонами правочину на вказані суми, оскільки не містить підтвердження схвалення позивачем таких послуг, їх об`єму, складових частин та відповідної ціни таких послуг, внаслідок чого перерахування спірних грошових коштів відбулось без укладення відповідних правочинів і достатньої правової підстави.

У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача коштів у розмірі 504872грн.50коп. на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідач позивних вимог не визнає, оскільки наявність переддоговірного спору та незгода позивача з вартістю послуг ТОВ "Акта-Сервіс" і порядком ціноутворення й індексації тарифів (раз на рік), на думку відповідача, не свідчить про відсутність правових підстав для отримання ним коштів за фактично надані послуги.

Також відповідач вказує, що укладення договору на надання житлово-комунальних послуг та оплата вартості таких послуг є обов`язком, а не правом позивача. Відтак, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати.

Наведені обставини і є причиною виникнення спору у даній справі.

З`ясувавши обставини справи та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з таких підстав.

Предметом спору у даній справі є вимога про повернення майна, набутого без достатньої правової підстави.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Як вбачається з матеріалів даної справи, послуги, які надавалися відповідачем позивачу за договором про відшкодування витрат балансоутримувача №801/МБЦ/С від 01.07.2017 та після його припинення мають характер житлово-комунальних. Тож, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-IV від 24.06.2004 в редакції, чинній на час перерахування позивачем спірних коштів, та Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №2189-VIII від 09.11.2017, який введено в дію 01.05.2019.

Суб`єктами Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-IV від 24.06.2004 є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники та балансоутримувачі приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 цього Закону).

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №2189-VIII від 09.11.2017 визначено, що житлово-комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Суб`єктами цього Закону є, зокрема, виконавець комунальних послуг та індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальні послуги для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (ст. 1, 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №2189-VIII від 09.11.2017).

Отже, положення Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №2189-VIII від 09.11.2017 регулюють правовідносини з надання житлово-комунальних послуг не лише споживачам - власниками житлових приміщень, але й споживачам, які є власниками нежитлових приміщень.

Виходячи зі змісту статті 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №2189-VIII від 09.11.2017, послуги з прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо, поточного ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та купівлі електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку належать до житлово-комунальних послуг.

Приписами частини першої статі 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-IV від 24.06.2004 та частини першої статті 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №2189-VIII від 09.11.2017 передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

В той же час, відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-IV від 24.06.2004 та пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №2189-VIII від 09.11.2017 споживачеві надано право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

І такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-IV від 24.06.2004 та пункту 5 частини другої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №2189-VIII від 09.11.2017 обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами законів споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вищенаведений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15.

З огляду на наведене, наявні підстави для висновку, що між сторонами у справі з 01.07.2018 після закінчення строку дії договору про відшкодування витрат балансоутримувача №801/МБЦ/С від 01.07.2017 існують фактичні правовідносини з надання відповідачем житлово-комунальних послуг позивачу, які включають у тому числі й експлуатаційні витрати відповідача на утримання нерухомого майна позивача (нежилого офісного приміщення займаною площею 834,5 кв.м за адресою: м. Дніпро, вул. Глинки, 2) в будівлі багатофункціонального призначення комплекс "МОСТ-Бізнес центр", а також на утримання інженерних мереж і механізмів спільного користування в даній будівлі.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Отже, обов`язок доказування і подання доказів у підтвердження факту відсутності правових підстав набуття та збереження відповідачем грошових коштів у сумі 504872грн.50коп., сплачених позивачем за експлуатаційні витрати згідно з виставленими відповідачем рахунками, покладається саме на позивача.

Однак, позивачем до матеріалів справи не надано будь-яких доказів того, що після закінчення строку дії договору про відшкодування витрат балансоутримувача №801/МБЦ/С від 01.07.2017 відповідачем припинили надаватися експлуатаційні послуги, які були передбачені цим договором і протоколом узгодження договірної ціни до нього (додаток №2), та які визначені зведеними таблицями експлуатаційних послуг для вежі "Ж" за період липня 2018 року по травень 2019 року. Тобто позивачем належними і допустимими доказами не доведено фактів того, що в будівлі комплексу "МОСТ-Бізнес центр", де розташовані належні позивачу нежитлові приміщення, не працюють ліфти, насосні станції, системи вентиляції, пожежної сигналізації; не здійснюється прибирання внутрішніх приміщень спільного використання та зовнішніх територій, дератизація, дезінсекція та обслуговування фасадів і т.і. Так само позивачем не надано доказів і того, що ним не здійснюється споживання вказаних послуг.

Доводи позивача в частині відсутності доказів схвалення ним вказаних у рахунках-фактурах за період з липня 2018 року по травень 2019 року експлуатаційних послуг, їх об`єму, складових частин та ціни не заслуговують на увагу суду, оскільки позивач протягом тривалого часу (11 місяців) систематично та регулярно здійснював на користь відповідача оплату вартості наданих ним послуг, у тому числі й відшкодовував експлуатаційні витрати балансодержателя, чим здійснював їх прийняття. Доказів заявлення позивачем як споживачем комунальних послуг претензій з приводу неповної кількості або неналежної якості наданих відповідачем послуг у порядку, визначеному законом, матеріали справи не містять.

Крім того, позивач у підтвердження факту безпідставності отримання відповідачем відшкодування вартості експлуатаційних витрат посилається на відсутність підписаних зі сторони ТОВ "ДХМІ" актів виконаних робіт як первинних документів, що фіксують вчинення відповідних господарських операцій. При цьому, позивач також зазначає, що відповідач не звертався до суду ані з позовом щодо укладення з позивачем нового договору на відшкодування витрат балансодержателя, ані з позовом щодо зобов`язання останнього прийняти надані ТОВ "Акта-сервіс" експлуатаційні послуги в спірний період.

Таким чином, наявність первинних документів, що фіксують вчинення сторонами господарських операцій з надання та прийняття експлуатаційних послуг у нежитловому приміщенні позивача за адресою: м. Дніпро, вул. Глинки, 2, у період з липня 2018 року по травень 2019 року, знаходиться у безпосередній залежності від вольової поведінки позивача. Втім, акти виконаних робіт (надання послуг) за вказаний період не були підписані позивачем незважаючи на його згоду зі споживанням інших вказаних у цих актах послуг, таких як: кондиціонування повітря, охолодження (підігрів) припливного повітря, опалення, сумісне використання електричних та водопровідних мереж. Хоча позивач не був позбавлений права на підписання вказаних актів із зауваженнями (запереченнями) в частині сум експлуатаційних витрат відповідача та на часткову оплату виставлених відповідачем рахунків за виключенням послуг, з ціною, складом, кількістю та якістю яких він не згоден.

Тому обставини, на які позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, не можуть вважатися доведеними відсутністю підписаних зі сторони ТОВ "ДХМІ" актів виконаних робіт як первинних документів, що фіксують вчинення відповідних господарських операцій.

Відповідачем до матеріалів справи надані акти виконаних робіт (надання послуг) за спірний період, які не підписані зі сторони позивача. Проте, перелік виконаних робіт (наданих послуг) та їх вартість відповідають цим даним, вказаним в оплачених позивачем рахунках. Складові ж самих експлуатаційних витрат та їх вартість наведені у щомісячних зведених таблицях експлуатаційних послуг для вежі "Ж" за відповідні періоди, наданих відповідачем до матеріалів справи.

Крім того, слід зауважити, що обов`язок із укладення договорів про надання житлово-комунальних послуг та своєчасної оплати цих послуг відповідно до закону покладено саме на споживачів.

Тож, враховуючи більшу вірогідність наданих відповідачем доказів, суд вважає встановленим факт надання ним позивачу у період з липня 2018 року по травень 2019 року експлуатаційних послуг (послуг з утримання будівлі, інженерних мереж та механізмів і т.і. в комплексі "МОСТ-Бізнес центр", в якому розташовані належні позивачу нежитлові офісні приміщення) на суму 504872грн.50коп.. А доводи позивача не приймаються судом до уваги.

Положеннями статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Власність зобов`язує.

Згідно зі статтею 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом або договором.

Отже, позивач зобов`язаний утримувати належне йому приміщення, а також нести тягар утримання майна, що полягає у витратах на обслуговування відповідачем місць і комунікацій загального користування будівлі, в якій розташоване вказане приміщення.

Враховуючи викладене, позивачем не доведено відсутності підстав набуття та збереження відповідачем грошових коштів у розмірі 504872грн.50коп., перерахованих на його користь позивачем в якості оплати за експлуатаційні витрати липня 2018 року травня 2019 року.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Даніелі Хеві Машінері Інжинірінг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Акта-Сервіс" про повернення безпідставно набутого майна (грошових коштів) задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 7573грн.08 коп. покладаються на позивача.

Керуючись положеннями Цивільного кодексу України, статтями 4, 13, 14, 20, 41, 42, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Даніелі Хеві Машінері Інжинірінг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Акта-Сервіс" про стягнення безпідставно отриманих коштів в розмірі 504872грн.50коп. відмовити.

В судовому засіданні 12.02.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складений 24.02.2020.

Суддя Р.Г. Новікова