ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

про задоволення скарги на дії або бездіяльність

органу ДВС, приватного виконавця

"24" лютого 2020 р. Cправа № 902/435/18

Господарський суд Вінницької області у складу судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали скарги Публічного акціонерного товариства "УКРВТОРЧОРМЕТ" № 07/02 від 07.02.2020 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Телявського А.М. у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БМУ-3", м. Вінниця

до Публічного акціонерного товариства "УКРВТОРЧОРМЕТ", м. Київ

про стягнення 608 752,69 грн шкоди

за участю секретаря судового засідання: Стафійчук І.С.,

представників сторін:

позивача (стягувач): Жейда Г.І. за довірністю;

відповідача (боржник, скаржника): Ковальова Л.П. за довіреністю;

приватний виконавець: не з`явився

В С Т А Н О В И В :

13.02.2020 до суду надійшла скарга Публічного акціонерного товариства "Укрвторчормет" №07/02 від 07.02.2020 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Телявського А.М. у виконавчому провадженні №60676142 щодо винесення постанови про розшук майна боржника від 31.01.2020.

Ухвалою суду від 14.02.2020 скаргу Публічного акціонерного товариства "УКРВТОРЧОРМЕТ" №07/02 від 07.02.2020 призначено до розгляду в судовому засіданні на 24.02.2020.

24.02.2020 до суду надійшли пояснення № 47/01-9 від 21.02.2020 позивача (стягувача) по суті скарги, в яких останній наводить заперечення проти задоволення скарги та наголошує, що в провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/13874/19 за позовом АТ "Сбербанк" до ПАТ "Укрвторчормет" та ТОВ "Втормет Інвест" про визнання недійсним договору застави транспортних засобів, посвідчений 10.06.2019 за реєстровим №3465 та скасування в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна обтяження, які зареєстровані на підставі договору застави транспортних засобів від 10.06.2019. У разі задоволення означеного позову, будуть відсутні підстави для задоволення скарги відповідача.

Окрім того позивач вказує, що у скарзі відповідач наводить формальні підстави, які не підтверджені належними доказами.

24.02.2020 до суду надійшло клопотання № 46/01-9 від 21.02.2020 позивача про зупинення провадження у справі № 902/435/18 до набрання законної сили рішенням суду у справі № 910/13874/19 за позовом АТ "Сбербанк" до ПАТ "Укрвторчормет" та ТОВ "Втормет Інвест" про визнання недійсним договору застави транспортних засобів та скасування обтяження.

На визначену судом дату з`явились представники позивача (стягувача) та відповідача (скаржника). Приватний виконавець правом участі в судовому засіданні не скористався. Про час та місце розгляду скарги останній повідомлений ухвалою суду від 14.02.2020, яка направлена рекомендованою кореспонденцією.

З огляду на те, що за приписами ч. 2 ст. 342 ГПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу ДВС, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи обмеженість розгляду скарги визначеними законом процесуальними строками, суд дійшов висновку про розгляд скарги за відсутності приватного виконавця.

Розглядаючи в судовому засіданні клопотання позивача № 46/01-9 від 21.02.2020 про зупинення провадження у справі, суд виходить з наступного.

Обґрунтовуючи подане клопотання позивач вказує, що на розгляді Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/13874/19 за позовом АТ "Сбербанк" до ПАТ "Укрвторчормет" та ТОВ "Втормет Інвест" про визнання недійсним договору застави транспортних засобів, посвідчений 10.06.2019 за реєстровим №3465 та скасування обтяження рухомого майна, які зареєстровані на підставі договору застави.

Тобто, предметом спору у справі № 910/13874/19 є визнання недійсним того ж самого договору застави транспортних засобів від 10.06.2019, на підставі якого боржник заявляє вимоги про визнання протиправними дій приватного виконавця щодо винесення постанови про розшук майна боржника від 31.01.2020 та відповідно її скасування.

Між тим, у разі задоволення позову у справі 910/13874/19 будуть відсутні підстави для задоволення скарги.

При цьому, позивач посилається на положення п.5 ч.1 ст. 277 ГПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Отже, пункт 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України передбачає можливість зупинення розгляду справи судом на стадії вирішення спору та не передбачає можливості зупинення розгляду заяв, в тому числі поданих на стадії виконання рішення.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №906/806/15, а також у постанові Верховного Суду від 01.10.2019 у справі №911/2179/15.

Розгляд справи №902/435/18 судом першої інстанції завершено й по суті позовних вимог ухвалено судове рішення від 13.12.2018, яке набрало законної сили відповідно до постанови Південно-західного апеляційного господарського суду - 14.02.2019. Рішення господарського суду у справі №902/435/18 знаходиться на стадії примусового виконання.

Отже, зупинення провадження у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства "УКРВТОРЧОРМЕТ" №07/02 від 07.02.2020 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Телявського А.М. у виконавчому провадженні №60676142 щодо винесення постанови про розшук майна боржника від 31.01.2020 згідно з п. 5 ч.1 ст. 227 ПІК України не передбачено, у зв`язку з чим клопотання про зупинення провадження у справі не підлягає задоволенню.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників процесу, суд встановив наступне.

В провадженні Господарського суду Вінницької області перебувала справа №902/435/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БМУ-3" про стягнення з Публічного акціонерного товариства "УКРВТОРЧОРМЕТ" майнової шкоди в розмірі 608752,69 грн, спричиненою пожежею, яка сталася 08.06.2018 на складі будівельних матеріалів БМУ-3, який розташований за адресою: вул. Складська, 4-А, м. Вінниця.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 13.12.2018 у справі позов задоволено частково, ухвалено стягнути з Публічного акціонерного товариства "УКРВТОРЧОРМЕТ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БМУ-3" - 530931,56 грн майнової шкоди та 7 963,97 грн витрат зі сплати судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

10.01.2019 на виконання вказаного рішення суду виданий наказ, який надіслано на адресу стягувача.

Вказане рішення оскаржувалось в апеляційному та касаційному порядку.

Так, постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.02.2019 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УКРВТОРЧОРМЕТ" на рішення господарського суду Вінницької області від 13.12.2018 у справі № 902/435/18 залишено без задоволення, рішення Господарського суду Вінницької області залишено без змін.

В подальшому постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.06.2019 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УКРВТОРЧОРМЕТ" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 13.12.2018 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.02.2019 у справі № 902/435/18 залишено без змін.

20.11.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Телявським Анатолієм Миколайовичем на підставі ст. ст.3,4,24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60676142 з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області №902/435/18 від 10.01.2019 про стягнення з Публічного акціонерного товариства УКРВТОРЧОРМЕТ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю БМУ-3 530931,56 грн.- майнової шкоди та 7963,97 грн.- витрат зі сплати судового збору.

В межах виконавчого провадження №60676142 приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Телявським Анатолієм Миколайовичем 31.01.2020 винесена постанова про розшук майна боржника відповідно до якої оголошено в розшук транспортний засіб, який є власністю ПАТ «УКРВТОРЧОРМЕТ», а саме: LEXUS ES 570 реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 .

Звертаючись до господарського суду зі скаргою ПАТ "Укрвторчормет" зазначає, що протиправність дій приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Телявського А.М. щодо винесення постанови від 31.01.2020 (ВП №60676142) про розшук майна боржника полягає в тому, що транспортний засіб, який оголошено в розшук за оскаржуваною постановою є предметом застави за договором застави транспортних засобів, укладеного 10.06.2019 між ПАТ "Укрвторчормет" та ТОВ "Втормет Інвест", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Синицею Т.В., та зареєстрованого в реєстрі за №3465.

Виходячи з умов означеного договору застави транспортних засобів та положень ч. 2 ст. 1 Закону України "Про заставу" саме ТОВ "Втормет Інвест" має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених заставою вимог шляхом звернення стягнення на предмет застави, а тому правові підстави для винесення приватним виконавцем постанови про розшук майна божника, яке передано в заставу, відсутні, оскільки вказані дії унеможливлюють реалізацію заставодержателем зазначеного першочергового права на задоволення вимог до боржника за рахунок предмета застави.

Окрім того скаржник вказує, що оскільки ТОВ «БМУ-3», який є стягувачем у виконавчому провадженні № 60676142, не являється заставодержателем транспортного засобу, зазначеного у постанові про розшук майна боржника від 31.01.2020, зазначений транспортний засіб не підлягає розшуку та на нього не може бути звернуто стягнення без неухильного дотримання вимог ст.51 Закону України «Про виконавче провадження».

Оцінюючи подані учасниками судового процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що скарга Публічного акціонерного товариства "Укрвторчормет" №07/02 від 07.02.2020 підлягає до задоволення, враховуючи наступне.

Як зазначено судом вище, постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Телявського Анатолія Миколайовича від 20.11.2019 відкрито виконавчого провадження №60676142 з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області №902/435/18 від 10.01.2019 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Укрвторчормет" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю БМУ-3 530931,56 грн.- майнової шкоди та 7963,97 грн.- витрат зі сплати судового збору.

Постановою приватного виконавця від 31.01.2020 було оголошено в розшук транспортний засіб, який є власністю ПАТ "Укрвторчормет", а саме: LEXUS ES 570 реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 .

Листом № 06/02 від 06.02.2020 ПАТ «Укрвторчормет» повідомило приватного виконавця, що транспортний засіб, який оголошено приватним виконавцем в розшук - LEXUS ES 570 реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуває в заставі ТОВ "Втормет Інвест" згідно з договором застави транспортних засобів, укладеним 10.06.2019 між ПАТ «Укрвторчормет» і ТОВ "Втормет Інвест" , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В., зареєстрованим в реєстрі за № 3465.

Судом встановлено, що відповідно до наявної в матеріалах справи копії витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 60174575 від 10.06.2019 автомобіль легковий LEXUS ES 570 реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 , перебуває у заставі ТОВ "Втормет Інвест" згідно з договором застави транспортних засобів від 10.06.2019.

ТОВ "Втормет Інвест" листом № б/н від 07.02.2020 підтвердило чинність застави щодо рухомого майна ПАТ «Укрвторчормет», встановленої на користь ТОВ "Втормет Інвест" та інформацію, яка міститься у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна щодо транспортного засобу - автомобіля легкового LEXUS ES 570 реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 .

При цьому вказало, що ТОВ "Втормет Інвест" не надає своєї згоди на звернення стягнення на заставлене на користь ТОВ "Втормет Інвест" рухоме майно ПАТ «Укрвторчормет» для задоволення вимог інших осіб (стягувачів, які не є заставодержателями) відповідно до вимог ч. 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження».

У вказаному листі запропоновано відмінити розшук рухомого майна, автомобіля легкового LEXUS ES 570 реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 .

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Положеннями статті 18 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права чи інтереси.

Аналогічні положення закріплені у частині 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до змісту якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Обов`язковий характер судового рішення, яке ухвалюється іменем України, підкреслює авторитет судової влади, оскільки жодне рішення інших органів не може прийматись іменем України. Вимога про ухвалення судових рішень іменем України випливає з теорії поділу влади, згідно з якою судова влада є гілкою державної влади України, а тому рішення судів є уособленням волевиявлення держави і, відповідно, їх виконання має бути гарантовано державою. Саме тому обов`язковість судових рішень забезпечується державою.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2012 від 13.12.2012).

Частиною 1 статті 327 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Законом України «Про виконавче провадження» регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Верховний Суд у постанові від 15.01.2020 у справі № 910/7221/17 зазначив, що в силу приписів вищевказаної статті Закону виконавець повинен вчиняти виконавчі дії з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а також відповідно до інших законів, які є обов`язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження. Отже, виконавець повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. В цьому реалізується «правомірна поведінка» виконавця.

Статтею 16 Закону України «Про заставу» встановлено, що право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню , з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про заставу» кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Частиною 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчих дій) встановлено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя.

З аналізу вказаної статті Закону вбачається, що виконавець може звернути стягнення на заставлене майно боржника для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями за сукупності умов, визначених ч. 1 ст. 51 вказаного Закону. Відсутність хоча б однієї з вказаних умов, встановлених ч. 1 ст. 51 Закону, унеможливлює звернення стягнення на заставлене майно боржника. Приватний виконавець не може діяти на власний розсуд у цьому випадку.

Дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази відповідно до вимог ст. 86 ГПК України, встановивши, що приватним виконавцем не здійснено перевірки обтяжень, не було взято до уваги те, що вартість предмета застави не перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю, відсутня письмова згода заставодержателя щодо звернення стягнення на вказане заставлене майно (навпаки, в матеріалах справи міститься незгода заставодержателя з діями приватного виконавця щодо звернення стягнення на заставлене рухоме майно ПАТ «Укрвторчормет» для задоволення вимог інших осіб, які не є заставодержателями, про що свідчить лист № б/н від 07.02.2020, суд визнає обґрунтованими доводи скаржника щодо протиправності дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телянського А.М. щодо винесення 31.01.2020 постанови про розшук майна боржника, а саме: автомобіля легкового LEXUS ES 570 реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 .

Аналогічних висновків щодо наявності підстав для задоволення скарги дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 15.01.2020 по справі № 910/7221/17.

Положеннями статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у пункті 4.1. рішення № 19-рп/2011 від 14.12.2011 (справа за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_1 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України, частини другої статті 2, пункту 2 частини третьої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, частини третьої статті 110, частини другої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України та конституційним поданням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо офіційного тлумачення положень статей 97, 110, 234, 236 Кримінально-процесуального кодексу України, статей 3, 4, 17 Кодексу адміністративного судочинства України в аспекті статті 55 Конституції України (справа про оскарження бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо заяв про злочини) зазначив, що утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту. Конституційний Суд України у своїх рішеннях послідовно підкреслював значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді (пункт 1 резолютивної частини Рішення від 25 листопада 1997 року N 6-зп , пункт 1 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року N 9-зп).

Пунктом 9 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що однією із засад виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі статтею 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 340 ГПК України).

Відповідно до ст. 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З системного аналізу вищевказаних норм права, слідує, що передумовою звернення скаржника зі скаргою на дії відділу ДВС до суду є порушенням рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби прав даного скаржника.

При цьому визначальним в даному контексті є поновлення порушених прав за результатами розгляду даної скарги судом.

Тобто за своєю суттю звернення скаржника до суду зі скаргою зводиться до одного ключового наслідку за результатом розгляду скарги - поновлення порушеного права скаржника.

Абзац 10 п. 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003 визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Зважаючи на повноваження та законодавчо визначені механізми, які мають обов`язково бути застосовані державними виконавцями в процесі виконання судових рішень, суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для задоволення скарги відповідача (божника).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 5, 18, 232, 233, 234, 235, 240, 242, 326, 339, 342, 343, 345 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрвторчормет" №07/02 від 07.02.2020 задовольнити.

2. Визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Телявського Анатолія Миколайовича у виконавчому провадженні №60676142 щодо винесення постанови про розшук майна боржника від 31.01.2020.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Телявського Анатолія Миколайовича у виконавчому провадженні №60676142 від 31.01.2020 про розшук майна боржника.

4. Примірник надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

За приписами ст.255 ГПК України ухвалу може бути оскаржено окремо від рішення суду першої інстанції до Північно-Західного апеляційного господарського суду.

Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного тексту ухвали 26.02.2020

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу (вул. Зодчих, 24, м. Вінниця, 21037);

3 - відповідачу (вул. Каунаська, 27, м. Київ, 02160);

4 - приватному виконавцю виконавчого округу міста Київ Телявському А.М. (вул. Поправки Юрія,6, оф.26, м. Київ, 02094)