ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2020 Справа № 917/1906/19

м. Полтава

за позовною заявою Акціонерного товариства Українська залізниця, вул. Тверська, 5, м. Київ, 03150, в особі структурного підрозділу Лиманська дистанція електропостачання регіональної філії Донецька залізниця, вул. Привокзальна, 33, м. Лиман , Донецька область, 84404

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський ремонтний завод залізничної техніки", вул. Старокотелевська, 2, м. Полтава, 36015

про стягнення 672 000,00 грн. та передачу відремонтованої автомотриси АДМ-1001,

Суддя Пушко І.І.

Представники:

від позивача: Баранов А.С., дов. реєстр. № 58 від 09.01.2020 року.

від відповідача: відсутні.

Повне рішення складено та підписано 21.02.2020 року.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення 672 000,00 грн. за договором на середній ремонт автомотриси АДМ-1001 № ДОН/ЕЧ-1-18599/НЮ-В від 28.08.2018 року, з яких 345 600,00 грн. пені, 134 400,00 грн. штрафу, передбаченого п. 7.4 договору, 192 000,00 грн. штрафу, відповідно до п. 7.2 договору та передачу відремонтованої автомотриси АДМ-1001.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач неналежно виконав прийняті на себе зобов`язання за договором № ДОН/ЕЧ-1-18599/НЮ-В від 28.08.2018 року в частині виконання ремонтних робіт та повернення автомотриси АДМ-1001. Також за невиконання умов укладеного договору позивач нарахував та заявив до стягнення пеню та штрафи, передбачені умовами договору.

Ухвалою від 06.11.2019 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначив підготовче засідання в справі на 03.12.2019 року (а.с. 1-2). Цією ж ухвалою суд встановив процесуальні строки: відповідачу для подання відзиву на позов - до 15 днів з дня отримання ухвали та для подання заперечень до 5 днів з дати отримання від позивача відповіді на відзив; позивачу для подання відповіді на відзив - 3 дні з моменту отримання відзиву.

Позивач отримав зазначену ухвалу суду 12.11.2019 року, структурний підрозділ позивача 15.11.2019 року, про що свідчать відмітки на повідомленнях про отримання поштового відправлення (а.с. 40-41). Ухвала суду від 12.11.2019 року направлялась відповідачу за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 36-39) та повернулась до суду із відміткою поштового працівника за закінченням терміну зберігання (а.с. 42-43), проте в заяві від 29.11.2019 року відповідач підтвердив отримання зазначеної ухвали 19.11.2019 року (а.с. 44).

В ухвалі від 03.12.2019 року суд продовжив відповідачу процесуальний строк для подання відзиву та призначив дату наступного засідання 19.12.2019 року (а.с. 58-60).

Сторони отримали зазначену ухвалу суду завчасно, про що свідчать відмітки на повідомленнях про отримання поштового відправлення (а.с. 61-63).

Відповідач відзив на позов не надав.

Ухвалою від 19.12.2019 року (а.с. 75-76) суд продовжив строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та оголосив перерву в судовому засіданні до 28.01.2020 року, про що представники сторін повідомлялись під розписку (а.с. 74).

В судове засідання 28.01.2020 року представники сторін не з`явились, суд прийняв ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 11.02.2020 року. Відповідно до відміток на повідомленнях про отримання поштового відправлення позивач отримав вказану ухвалу 04.02.2020 року та відповідач - 03.02.2020 року (а.с. 101-102).

Ухвалою від 11.02.2020 року суд прийняв заяву позивача про уточнення позовних вимог від 27.01.2020 року, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 20.02.2020 року (а.с. 127-128), про що представники сторін повідомлялисьпід розписку (а.с. 123).

В судовому засіданні 20.02.2020 року представник позивача підтримав позовні вимоги в редакції заяви про уточнення позовних вимог від 27.01.2020 року. Представник відповідача в засідання не зявився, надіслав клопотання про розгляд справи без представників відповідача (вх. № 2114 від 20.02.2020 року, а.с. 131).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

28.08.2018 року між Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі структурного підрозділу «Лиманська дистанція електропостачання», як Замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки», як Виконавцем, був укладений договір № ДОН/ЕЧ-1-18599/НЮ-В (далі Договір, а.с. 7-10) на середній ремонт автомотриси АДМ № 1001.

Відповідно до п. 1.1 Договору, Замовник доручає, в Виконавець зобов`язується виконати середній ремонт автомотриси за кодом ДК 50220000-3 «Послуги з ремонту, технічного обслуговування залізничного транспорту і пов`язаного обладнання та супутні послуги» в обсязі та за цінами, вказаними в Специфікації (Додаток № 1, а.с. 10(зворот)-11) до Договору, яка є його невід`ємною частиною.

За п. 3.1 Договору, його ціна визначається Специфікацією (Додаток 1) і складає 1 920 000,00 грн.

Порядок здійснення оплати за Договором встановлений в розділі 4 Договору, за яким оплата за виконаний ремонт здійснюється Замовником на підставі виставленого рахунку-фактури протягом 30 банківських днів після підписання Акту приймання-передачі послуг, Акту видачі автомотриси з ремонту, але не раніше реєстрації податкової накладної. Розрахунок здійснюється 100% перерахуванням грошових коштів на поточний рахунок Виконавця (п. 4.1); разом з актом приймання-передачі послуг Виконавець надає замовнику фактичні калькуляції на надані середній ремонт з розшифровками по статтям витрат (матеріальних витрат, трудомісткості, заробітної плати, накладних витрат та інших витрат) та Акт повернення бувших у використанні матеріалів та обладнання з автомотриси (п. 4.3).

Згідно з п. 5.1.2 Договору, здача автомотриси в ремонт проводиться на території ремонтного підприємства Виконавця, яке розташоване за адресою: 36015, м. Полтава, вул. Старокотелевська, 2.

Фактичний стан автомотриси відображається в Акті здавання в ремонт, підписаному уповноваженими представниками Замовника і Виконавця у двох примірниках. Представники Замовника і Виконавця складають і підписують дефектний акт (п. 5.1.3 Договору).

За п. 5.1.5 Договору, дати підписання актів приймання в ремонт та видачі з ремонту є підставою для обрахування термінів фактичного знаходження автомотриси в ремонті.

Відповідно до Акту № 07/08.10.018 від 11.10.2018 року до Договору позивач передав відповідачу автомотрису АДМ-1001 для проведення ремонтних робіт (а.с. 13).

Пунктом 5.3.1 Договору визначено, що Виконавець зобов`язується виконати середній ремонт автомотриси відповідно до графіку подачі в середній ремонт та видачі з ремонту автомотриси (Додаток 2 до Договору, а.с. 11, зворот), за яким термін виконання ремонту не більше 90 календарних днів від дня підписання акту здавання автомотриси в ремонт.

29.12.2018 року між сторонами була укладена додаткова угода № 1 до Договору (а.с. 12), пунком 1 якої внесено зміни до п. 10.1 Договору, виклавши його в наступній редакції: «п. 10.1. Цей Договір набирає чинності з моменту підписання Сторонами і діє до 31.03.2019 року, а в частині розрахунків, до повного виконання сторонами своїх зобов`язань», пунктом 2 передбачено, що усі інші умови даного Договору, не зайняті Додатковою угодою, залишаються незмінними і сторони підтверджують по них свої зобов`язання.

Таким чином, строк виконання робіт з ремонту, визначений додатком № 2 до Договору, сторонами не змінювався.

Отже, кінцевою датою виконання зобов`язання за п. 5.3.1 Договору є 10.01.2019 року.

В розділі 7 Договору сторони передбачили відповідальність за порушення сторонами умов Договору, зокрема:

- за невиконання своїх обов`язків, передбачених розділом 1 Договору, Виконавець сплачує штраф у розмірі 10% від вартості Договору (п. 7.2);

- за порушення Виконавцем терміну виконання середнього ремнту, передбаченого Договором, останній сплачує Замовнику пеню в розмірі 0,1% вартості послуг, з яких допущено прострочення надання, за кожний день прострочення; крім того, за прострочення понад тридцять календарних днів Виконавець додатково сплачує Замовнику штраф у розмірі 7% вказаної вартості (п. 7.4 Договору).

Відповідно до п. 8.2 Договору, сторона, що не може виконувати зобовязання за цим Договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 15 календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.

Як зазначає позивач, відповідач автомотрису не повернув, що стало підставою для звернення позивача із позовом до суду із вимогами передати відремонтовану дрезину (автомотрису АДМ-1001) та стягнення 672 000,00 грн., з яких 345 600,00 грн. пені і 134 400,00 грн. штрафу, передбачених п. 7.4 Договору та 192 000,00 грн. штрафу, відповідно до п. 7.2 Договору.

Представники сторін в підготовчому засіданні не заперечували той факт, що ремонт автомотриси був завершений з простроченням строку, визначеного Договором, при цьому на момент вирішення спору вказана автомотриса передана позивачу не була.

Вирішуючи спір суд виходив із наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обов`язку в натурі, яке в даному випадку полягає у виконанні відповідачем договірних зобов`язань з виконання ремонту автомотриси.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК) України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК, ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 627 ЦК України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписом ч. 1 ст. 628 ЦК У країни, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір підряду.

Частиною 1 ст. 837 ЦК України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач за Актом від 11.10.2018 року передав відповідачу для середнього ремонту на умовах Договору автомотрису АДМ-1001.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ч. 1 ст. 846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Пунктом 5.3.1 Договору визначено, що Виконавець зобов`язується виконати середній ремонт автомотриси відповідно до графіку подачі в середній ремонт та видачі з ремонту автомотриси (додаток № 2 до Договору, а.с. 11, зворот), за яким термін виконання ремонту не більше 90 календарних днів від дня підписання акту здавання автомотриси в ремонт.

Враховуючи те, що останнім днем виконання відповідачем середнього ремонту автомотриси АДМ-1001 відповідно до умов Договору є 10.01.2019 року, всупереч умов укладеного Договору відповідач не повернув (видав з ремонту) автомотрису, відповідач не надав будь-яких заперечень по суті позовних вимог, строк виконання зобов`язання є таким, що настав, позовні вимоги в частині передачі відремонтованої автомотриси АДМ-1001задовольняються судом повністю.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 статті 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В п. 7.4 Договору встановлено, що за порушення Виконавцем терміну виконання середнього ремонту, передбаченого Договором, останній сплачує Замовнику пеню в розмірі 0,1% вартості послуг, з яких допущено прострочення надання, за кожний день прострочення; крім того, за прострочення понад тридцять календарних днів Виконавець додатково сплачує Замовнику штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Із посиланням на зазначений пункт Договору, позивачем заявлено вимоги про стягнення 345 600,00 грн. пені за період з 11.01.2019 року по 09.07.2019 року та 134 400,00 грн. штрафу (розрахунок пені та штрафу, а.с. 14).

І цивільним, і господарським законодавством допускається можливість забезпечувати виконання зобов`язань таким способом, як пеня.

Господарський кодекс України не містить поняття пені. Водночас, згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, господарським законодавством закріплено, що у випадку, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або в кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч. 4 ст. 231 ГК України).

Тлумачення вказаної норми дозволяє констатувати, що на основі норм господарського законодавства пеня може бути застосована для забезпечення будь-якого зобов`язання, оскільки вона відноситься до штрафних санкцій.

Як наслідок, враховуючи ч. 2 ст. 9 ЦК України та ч. 2 ст. 4 ГК України, що передбачають наявність спеціальних норм, регулюючих господарські відносини, суд вважає, що сторони не позбавлені права у господарському договорі забезпечувати пенею виконання будь-якого зобов`язання.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Тлумачення положень ч. 3 ст. 549 ЦК України в аспекті меж свободи договору дає можливість зробити висновок, що сторони у договорі можуть забезпечити за допомогою пені виконання негрошового зобов`язання.

Вказана правова позиція викладена в постанові КГС ВС від 23.04.2019 року у справі № 904/3565/19.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 року у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 року у справі № 911/1351/17, від 25.05.2018 року у справі № 922/1720/17, від 02.04.2019 року у справі № 917/194/18).

Суд, перевіривши розмір заявлених вимог в частині стягнення штрафних санкцій відповідно до п. 7.4 Договору за порушення терміну виконання середнього ремонту, встановив, що вимоги в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню повністю.

Також позивач заявив до стягнення 192 000,00 грн. штрафу, нарахованого на підставі п. 7.2 Договору, яким передбачено, що за невиконання своїх обов`язків, передбачених розділом 1 Договору, Виконавець сплачує штраф у розмірі 10% від вартості Договору.

В розділі 1 Договору встановлені обов`язки відповідача виконати середній ремонт автомотриси за кодом ДК 50220000-3 «Послуги з ремонту, технічного обслуговування залізничного транспорту і пов`язаного обладнання та супутні послуги» в обсязі та за цінами, вказаними в Специфікації (п. 1.1 Договору).

Таким чином, суд вважає що вазаним пунктом Договору встановлена відповідальність саме за невиконання зобовязання щодо проведення ремонту автомотриси, в той час як відповідальність за несвоєчасне виконання ремонту передбачена іншим пунктом Договору, а саме п. 7.4.

Враховуючи те, що позивачем заявлена вимога щодо передачі відремонтованої дрезини (автомотриси № 1001) (в редакції заяви про уточнення позовних вимог № 2022/1906 від 27.01.2020 року, прийнята судом до розгляду ухвалою від 11.02.2020 року), суд дійшов до висновку про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 192 000,00 грн. штрафу за невиконання середнього ремонту автомотриси.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).

За наведеного, суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивача в частині передачі відремонтованої дрезини (автомотриси АДМ-1001) та часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 345 600,00 грн. та штрафу в сумі 134 400,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, судові витрати відповідно до ч. 2 ст. 126, п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на сторони пропорційно та підлягають стягненню з відповідача в сумі 9121,00 грн. витрат по сплаті судового збору, з яких 7 200,00 грн. витрат по сплаті судового збору за вимогу майнового характеру та 1921,00 грн. витрат по сплаті судового збору за вимогу немайнового характеру.

Керуючись ст. ст. 129, 232-233, 237-238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський ремонтний завод залізничної техніки" (вул. Старокотелевська, 2, м. Полтава, 36015, ) на користь Акціонерного товариства Українська залізниця (вул. Тверська, 5, м. Київ, 03150, ) в особі структурного підрозділу Лиманська дистанція електропостачання регіональної філії Донецька залізниця (вул. Привокзальна, 33, м. Лиман, Донецька область, 84404, ) 345 600,00 грн. пені, 134 400,00 грн. штрафу; 9121,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Полтавський ремонтний завод залізничної техніки" (вул. Старокотелевська, 2, м. Полтава, 36015, ) передати відремонтовану дрезину (автомотрису АДМ-1001) Акціонерному товариству Українська залізниця (вул. Тверська, 5, м. Київ, 03150, ) в особі структурного підрозділу Лиманська дистанція електропостачання регіональної філії Донецька залізниця (вул. Привокзальна, 33, м. Лиман, Донецька область, 84404, ).

4. В іншій частині вимог в задоволенні позову відмовити.

5. Видати накази з набранням цим рішенням законної сили.

6. Копію рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.І. Пушко