ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року

м. Київ

Справа № 910/854/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючого - Пількова К. М., суддів: Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

за участю секретаря судового засідання - Жураховської Т. О.,

учасники справи:

позивач - Суворова О. О., член виконавчого органу;

відповідач - Безпалюк О. Л., адвокат.

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - НАК "Нафтогаз України", Відповідач)

на рішення Господарського суду міста Києва (суддя Літвінова М. Є.) від 15.04.2019

та постанову Північного апеляційного господарського суду (головуючий - Кравчук Г. А., судді: Куксов В. В., Тищенко А. І.) від 11.09.2019 у справі

за позовом Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" (далі - КП, Позивач)

до НАК "Нафтогаз України"

про визнання укладеним договору,

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. 21.01.2019 КП звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до НАК "Нафтогаз України" про визнання укладеним договору на постачання природного газу виключно для виробництва теплової енергії, що споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями на строк з 01.12.2018 до 30.04.2019 (далі - Договір) у запропонованій Позивачем редакції.

1.2. Позовна заява мотивована тим, що Відповідач ухиляється від укладення Договору, який він зобов`язаний укласти відповідно до приписів Закону України "Про ринок природного газу" та постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" (далі - Положення).

2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.04.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2019, позов задоволено; визнано укладеним Договір у запропонованій Позивачем редакції.

2.2. Рішення судів мотивовані тим, що за приписами статті 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України) на Позивача покладено обов`язок безперебійного забезпечення комунальними послугами (теплопостачання та гарячого водопостачання) споживачів, який може бути виконаний за умови постачання природного газу, необхідного для вироблення теплової енергії, а Відповідач наділений спеціальними обов`язками, зокрема, щодо постачання природного газу виробникам теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню; приписи частини третьої та четвертої статті 179 ГК України є імперативними та визначають, що постачання природного газу відбувається виключно на підставі укладеного договору, у зв`язку з чим укладення такого договору є обов`язковим; матеріали справи не містять доказів виконання Відповідачем вимог частин третьої та четвертої статті 181 ГК України за наявності обґрунтованих заперечень стосовно наданого Позивачем проєкту Договору; чинним законодавством України не заборонено укладати правочини щодо урегулювання правовідносин, які вже мали місце.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. 07.10.2019 НАК "Нафтогаз України" звернулось з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2019 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2019 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові.

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. Суди неправильно застосували положення статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки серед способів захисту, передбачених цією нормою, не зазначено такого способу захисту як установлення правовідносин, у зв`язку з чим визнання договору про постачання природного газу укладеним є недопустимим способом захисту у спірних правовідносин.

4.2. Суди не врахували відсутність норми закону, яка покладає на Відповідача обов`язок укласти з Позивачем договір на постачання природного газу, а типова форма таких договорів взагалі відсутня. Положення та Розпорядження Кабінету Міністрів України "Про деякі питання опалювального сезону 2018/2019 року" від 03.10.2018 № 717-р не містять безумовного обов`язку для Позивача укласти Договір виключно з Відповідачем. При цьому, сама лише неможливість Позивача виконати вимоги законодавства, які необхідні для укладення Договору, не є підставою для визнання його укладеним.

4.3. Суди порушили приписи статей 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) щодо всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, оскільки не надали належної оцінки тому, що Позивач не виконав вимог Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2496 (далі - Правила), а саме: не надав Відповідачу довідку (акт звірки розрахунків) про відсутність простроченої заборгованості за поставлений газ перед діючим постачальником; укладення договору постачання природного газу на минуле суперечить встановленому порядку постачання газу, зокрема, приписам пункту 1 розділу 2 Правил та частини другої статті 13 Закону України "Про ринок природного газу"; умова Договору про постачання природного газу в минулому періоді, не узгоджуються з приписами частини сьомої статті 180 ГК України; суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність заборгованості у Позивача за спожитий природний газ перед ПАТ "ВК "Укрнафтобуріння" виключно на підставі копій документів.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

5.1. КП подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить скаргу залишити без задоволення, оскаржувані рішення та постанову - без змін.

5.2. Відзив обґрунтований такими доводами:

- у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону;

-оскільки постачання природного газу неможливе без укладення договору, то обов`язок постачати природний газ виробникам теплової енергії, які здійснюють виробництво теплової енергії для всіх категорій споживачів, кореспондує з обов`язком укласти з такими виробниками договір про постачання природного газу;

- підставою для врегулювання спору в суді є порушення Відповідачем частини третьої статті 179 ГК України внаслідок його ухилення від укладення Договору, умови якого є обов`язковими для учасників спірних правовідносин, а не узгодженість дій між КП та ПАТ "ВК Укрнафтобуріння".

Інші доводи, якими обґрунтовано відзив, подібні до мотивів, викладених в оскаржуваних судових рішеннях.

6. Розгляд справи Верховним Судом

6.1. Ухвалою Суду від 13.01.2020 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою НАК "Нафтогаз України"; розгляд справи призначено на 11.02.2020; встановлено строк для подання відзиву до 28.01.2020.

7. Встановлені судами обставини

7.1. 06.12.2018 Відповідач направив на адресу Позивача засобами електронного зв`язку проєкт Договору (т.1, а. с. 15).

7.2. 21.12.2018 Позивач звернувся до Відповідача листом № 10/1/3155 (т. 1, а. с. 25) з проханням укласти Договір, в якому зазначив, що КП уклало з ПАТ "ВК "Укрнафтобуріння" договір на постачання природного газу № ПГ-С/18-011/16 від 06.11.2018 (далі - Договір-2, т. 1, а. с. 47-48) за умовами якого Позивач придбав газ для власних потреб та провів оплату за поставлений природний газ в повному обсязі і надіслав на адресу ПАТ "ВК "Укрнафтобуріння" підписану з його боку додаткову угоду про повне належне виконання договору та його припинення разом з актом звірки взаєморозрахунків, але на теперішній час зазначені документи не підписані та не повернуті.

7.3. До вищевказаного листа Позивач додав такі документи: копію Договору-2, копію акта приймання-передачі 50,865 тис.куб.м. газу (т. 1, а. с. 50), копію рахунку на оплату № ПГ-С/18-18/11-16/1 від 23.11.2018 на суму 651 074,04 грн (т. 1, а. с. 51), копію листа від 14.12.2018 № юр/3063 з додатками на адресу ПАТ "ВК "Укрнафтобуріння" (т. 1, а. с. 63), копії платіжних доручень про оплату за Договором-2 (т. 1, а. с. 52-61), а також довідку про відсутність заборгованості перед ПАТ "Донецькоблгаз" від 11.12.2018 № 15/1-3667 та акт звірки взаєморозрахунків з ТОВ "Маргаз".

7.4. 06.11.2018 Позивач та ПАТ "ВК "Укрнафтобуріння" уклали Договір-2 за умовами якого ПАТ "ВК "Укрнафтобуріння" поставило Позивачу природний газ у кількості 50, 865 тис.куб.м. на суму 651 074, 04 грн за актом приймання-передачі від 30.11.2018.

7.5. Позивач повністю розрахувався з ПАТ "ВК "Укрнафтобуріння" за поставлений природний газ платіжними дорученнями № 31 від 23.11.2018 на суму 10 000 грн, № 32 від 26.11.2018 на суму 100 000 грн, № 47 від 27.11.2018 на суму 100 000 грн, № 77 від 28.11.2018 на суму 10 000 грн, № 1247 від 29.11.2018 на суму 50 000 грн, № 1274 від 29.11.2018 на суму 100 000 грн, № 1319 від 03.12.2018 на суму 25 000 грн, № 1322 від 04.12.2018 на суму 52 000 грн, № 1321 від 04.12.2018 на суму 4 000 грн, № 1323 від 04.12.2018 на суму 180 074,04 грн та № 1355 від 12.12.2018 на суму 20 000 грн.

7.6. Позивач вчиняв дії з метою отримання від ПАТ "ВК "Укрнафтобуріння" довідки про відсутність заборгованості за Договором-2 шляхом звернення до нього листом № юр/3063 від 14.12.2018 з проханням підписати акт звірки взаєморозрахунків та додаткову угоду до Договору-2 про повне та належне виконання сторонами зобов`язань за Договором-2, проте відповіді на цей лист не отримав.

7.7. Листом № 26-8330/1.2-18 від 27.12.2018 Відповідач повідомив Позивача про те, що станом на 26.12.2018 він не надав письмову довідку або акт звірки розрахунків від ПАТ "Укрнафтобуріння", які підтверджували б відсутність простроченої заборгованості підприємства за поставлений природний газ. У зв`язку з цим Відповідач не має правових підстав укласти договори постачання природного газу та повертає проєкти договорів без розгляду (т. 1, а. с. 133-145).

8. Позиція Верховного Суду

8.1. У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

8.2. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

8.3. Згідно з частиною третьою статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

8.4. Отже, суд вправі задовольнити позов про спонукання укласти договір лише в разі, якщо встановить, що існують правовідносини, в силу яких сторони зобов`язані укласти договір, але одна із сторін ухилилася від цього. При цьому у справі має бути доведено наявність відповідних правовідносин, а саме - прямого законодавчого обов`язку відповідача щодо укладення договору. Подібний правовий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.10.2018 у справі № 910/15590/17.

8.5. При цьому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов`язків (статті 3, 6, 12-15, 20 ЦК України), можливо дійти висновку про те, що у разі невизнання особою права на укладення договору, таке право підлягає захисту судом на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 у справі № 6-110цс12 та постанові Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 910/9105/17.

8.6. Враховуючи наведене, Суд відхиляє доводи Скаржника (підпункт 4.1 цієї постанови) про неправильне застосування судами положень статті 16 ЦК України та недопустимість способу захисту, який обрав Позивач.

8.7. Відповідно до пункту 8 розділу II Правил постачальники із спеціальними обов`язками, на яких в установленому порядку покладений обов`язок постачати природний газ певній категорії споживачів, у тому числі в певних обсягах, не мають права відмовити таким споживачам, об`єкти яких знаходяться на закріпленій території цих постачальників, в укладанні договору постачання природного газу (з урахуванням певних обсягів та цін, якщо вони будуть встановлені для постачальника) за умови дотримання цими споживачами вимог цих Правил та чинного законодавства України.

8.8. Діяльність Відповідача як постачальника природного газу із спеціальними обов`язками у розумінні статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" для виробництва теплової енергії визначена Положенням.

8.9. За змістом підпункту 1 пункту 3 Положення НАК "Нафтогаз України" наділене спеціальними обов`язками з постачання природного газу певним категоріям споживачів, що визначені цим Положенням, зокрема, виробникам теплової енергії, які здійснюють виробництво теплової енергії для всіх категорій споживачів (фізичні або юридичні особи, які використовують теплову енергію на підставі договору).

При цьому, саме щодо такої категорії споживачів Відповідач не має права відмовити Позивачу в укладенні договору постачання природного газу. Для всіх інших категорій споживачів, що не підпадали під дію зазначеного Положення, запроваджені ринкові механізми співпраці з постачальниками природного газу (Суд у цьому висновку враховує mutatis mutandis висновки, викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.10.2018 у справі № 910/15590/17).

8.10. Беручи до уваги, що природний газ, який постачається за Договором, має використовуватись Позивачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями (пункт 1.2 Договору), тобто для категорії споживачів, яка охоплюється дією Положення, Суд доходить висновку про наявність прямого законодавчо встановленого обов`язку для Відповідача з укладення Договору на постачання природного газу для цієї категорії споживачів.

8.11. За наведених обставин Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що Відповідач наділений спеціальними обов`язками, зокрема, щодо постачання природного газу виробникам теплової енергії, які здійснюють виробництво теплової енергії для всіх категорій споживачів, а відтак не має права відмовити Позивачу в укладенні договору постачання природного газу цій категорії споживачів, та відхиляє доводи Скаржника (підпункт 4.2 цієї постанови) про відсутність норми закону, яка б надавала право Позивачу вимагати від НАК "Нафтогаз України" укласти Договір

8.12. Згідно з вимогами частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

8.13. Відповідно до частини першої статті 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

8.14. Разом з цим докази, які подаються до господарського суду, підлягають оцінці відповідно до статті 86 ГПК України, за якою суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

8.15. Суди встановили, що між КП та ПАТ "ВК "Укрнафтобуріння" укладено Договір-2, Позивач отримав природний газ за цим договором та повністю розрахувався за нього. При цьому, Позивач вчиняв дії, спрямовані на отримання від ПАТ "ВК "Укрнафтобуріння" довідки про відсутність заборгованості, підписання акта звірки взаєморозрахунків та додаткової угоди про повне та належне виконання зобов`язань за Договором-2, проте не отримав відповіді на це звернення.

8.16. В подальшому Позивач звертався до Відповідача листом з проханням укласти Договір, до якого додав докази виконання зобов`язання за Договором-2 перед ПАТ "ВК "Укрнафтобуріння", однак Відповідач повернув проєкт Договору без розгляду, оскільки Позивач не надав письмову довідку або акт звірки розрахунків з ПАТ "ВК "Укрнафтобуріння", що підтверджували б відсутність простроченої заборгованості підприємства за поставлений природний газ.

8.17. Оцінивши наведені докази в сукупності, суди дійшли висновку, що Позивач довів первинними документами відсутність заборгованості перед ПАТ "Укрнафтобуріння", а Відповідач неправомірно відмовив Позивачу в укладенні Договору з підстав ненадання вищевказаних довідки або акта.

8.18. При цьому, суди вказали, що обов`язку споживача підтвердити відсутність заборгованості за поставлений газ перед попереднім постачальником шляхом надання відповідної довідки має кореспондувати обов`язок постачальника надати споживачу таку довідку або підписати акт звірки взаєморозрахунків, проте такий обов`язок постачальника законодавчо не встановлений.

8.19. У зв`язку із викладеним Суд вважає, що аргументи Скаржника (підпункти 4.3 цієї постанови) зводяться до необхідності встановлення обставин виконання Позивачем обов`язків за Договором-2, а також виконання ним обов`язку з підтвердження відсутності заборгованості за поставлений газ перед попереднім постачальником, які належним чином встановлені судами попередніх інстанцій, та до переоцінки доказів у справі, зокрема, умов Договору та доказів виконання Позивачем Договору-2, тоді як виходячи з визначених частиною другою статті 300 ГПК України меж розгляду справи судом касаційної інстанції - суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

8.20. Окрім цього, задовольняючи позові вимоги про визнання Договору укладеним, суди здійснили оцінку його положень та вказали, що аргументи Відповідача про те, що укладення Договору після спливу строку, наданого постачальнику для виконання обов`язку щодо поставки газу позбавить його можливості виконати умови Договору належним чином та може мати несприятливі економічні наслідки для постачальника у вигляді застосування до нього господарських санкцій, є безпідставними, оскільки Законом не заборонено сторонам укладати правочини щодо урегулювання своїх правовідносин, які вже мали місце, а позов про визнання договору укладеним у цій справі подано до спливу строку, на який поширювався договір.

8.21. При цьому Суд враховує висновки, викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18 про те, що висновку про те, чи існувало у Позивача право на споживання газу на певних умовах у визначений період у минулому, суд може дійти, розглядаючи спір, зокрема за вимогою, спрямованою на ефективний захист прав або законних інтересів Позивача, які можуть бути реалізовані. Натомість вимога про визнання права у минулому спрямована на встановлення підстав існування права або законного інтересу, за захистом якого особа може звернутись, однак сама по собі ефективним способом захисту не є.

8.22. Суд звертає увагу на те, що у справі № 910/6642/18 Верховний Суд погодився з висновком про неефективність вимоги про визнання права у минулому. Натомість у справі, що розглядається вимога стосується визнання укладеним договору.

8.23. Беручи до уваги, що суди попередніх інстанцій за результатами дослідження наданих сторонами доказів в сукупності з положеннями Договору встановили обставини належного виконання Позивачем своїх обов`язків за Договором-2, відсутності заборгованості перед ПАТ "ВК "Укрнафтобуріння", вчинення Позивачем дій спрямованих на отримання від ПАТ "ВК "Укрнафтобуріння" довідки та акта звірки взаєморозрахунків, неправомірності відмови НАК "Нафтогаз України" від укладенні Договору з підстав ненадання вказаних довідки або акта звірки розрахунків, а також не встановлювали, що умови Договору суперечать Закону, Суд доходить висновку, що суди першої та апеляційної інстанції повно встановили всі істотні обставини справи, надали їм належну правову оцінку та правильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

8.24. За наведених мотивів Суд вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим відхиляє доводи Скаржника (підпункт 4.3 цієї постанови) про порушення судами приписів ГПК України щодо всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, зокрема, невиконанню Позивачем вимог Правил в частині надання довідки та акта звірки та тому, що укладення Договору на минуле суперечить встановленому порядку постачання газу, як такі, що не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду, оскільки такі твердження спростовуються встановленими судами обставинами, а Скаржник не посилається на невідповідність конкретних умов Договору положенням Закону та порушення його прав у зв`язку з цим, а також не вказує на конкретні докази, які були залишені судами поза увагою.

8.25. Решта доводів касаційної скарги не спростовують наведених вище висновків, з яких виходить Суд у цій постанові.

8.26. З огляду на викладене, підстави для зміни чи скасування прийнятих у справі судових рішень відсутні, у зв`язку з чим касаційна скарга задоволенню не підлягає.

9. Судові витрати

9.1. Оскільки касаційна скарга задоволенню не підлягає, судові витрати за подання касаційної скарги покладаються на Скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2019 у справі № 910/854/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К. М. Пільков

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак