РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.02.2020Справа № 910/17259/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ"

про стягнення 100000 грн.

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Колоннейд Україна" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ" про стягнення заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП 100000 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач, як страховик винної у ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана позовна заява передана на розгляд судді Поляковій К.В.

Ухвалою суду від 12.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

У відзиві на позов відповідач зазначив, що матеріали справи не містять доказів звернення позивача до нього із заявою про виплату страхового відшкодування, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.

У відповіді на відзив позивач зауважив, що направляв відповідну заяву на адресу департаменту врегулювання збитків відповідача, однак останній дане поштове відправлення не отримав.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2018 між позивачем, як страховиком, та ОСОБА_1 , як страхувальником, укладено договір страхування транспортного засобу № САS0041746, а саме щодо транспортного засобу марки Toyota Camry, державний номер НОМЕР_1.

07.10.2018 на 19 км + 100 м а/д Київ-Одеса відбулася дорожньо-транспортна пригода (зіткнення) між транспортним засобом марки Toyota Camry, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортним засобом марки MANTGX, державний номер НОМЕР_2 із напівпричепом Krone SD, під керуванням ОСОБА_3 , Renault Megane, державний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.10.2018 у справі № 369/12916/18 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Як вбачається із матеріалів справи, 09.10.2018 страхувальник звернувся до позивача із повідомленням про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування згідно із умовами договору.

Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу марки Toyota Camry, державний номер НОМЕР_1 , визначена на підставі Звіту про оцінку від 10.10.2018 № 127-10-18 у розмірі 359974,44 грн.

Згідно із страховим актом від 01.11.2018 № позивач визначив розмір страхового відшкодування у сумі 360847,09 грн. згідно з рахунком від 18.10.2018 № Па-099 ФОП Павленко Володимир Володимирович.

Вказана сума страхового відшкодування у розмірі 360847,09 грн. перерахована позивачем на рахунок ФОП Павленко Володимир Володимирович, що підтверджується платіжним дорученням від 06.11.2018 № 500060944.

Цивільно-правова відповідальність винного у скоєнні ДТП водія ОСОБА_3 на момент скоєння ДТП застрахована у відповідача за полісом № АМ/4555595.

Як зазначив позивач, від імені останнього ТОВ «Інтер Тех Сервіс Моторс» (договір доручення від 31.12.2018) зверталося до відповідача із претензією від 25.02.2019 № R/L26151 про виплату страхового відшкодування, однак поштовий конверт повернувся без вручення через «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язок щодо пересилання поштового відправлення».

Водночас, відповідач у відзиві зауважив, що вказане відправлення направлено на іншу адресу, ніж знаходиться відповідач, а саме: на вул. Гната Хоткевича, 12, замість просп. Г. Сталінграду, 4, корп. 6А.

За змістом статті 980 ЦК України, статті 4 Закону України "Про страхування" залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

Згідно з положеннями статті 999 ЦК України і статей 6, 7 Закону України "Про страхування" за вольовою ознакою страхування може бути добровільним і обов`язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Станом на час настання страхового випадку (ДТП) цивільно-правову відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП, застраховано відповідачем на підставі полісу № АМ/4555595 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У силу приписів статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) узятих на себе зобов`язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб`єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

З огляду на викладене вбачається, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право страховика за договором (полісом) відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17.

Із матеріалів справи слідує, що ТОВ «Інтер Тех Сервіс Моторс» зверталося в інтересах позивача до відповідача із претензією від 25.02.2019 № R/L26151 про виплату страхового відшкодування, направленою на адресу: м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 12. Однак, вказане відправлення повернулося без вручення відповідачу через «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язок щодо пересилання поштового відправлення».

Положеннями статей 89, 93 ЦК України передбачено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи та здійснення управління і обліку. Відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом вносяться до єдиного державного реєстру.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням юридичної особи відповідача (ідентифікаційний код 32404600) є: м. Київ, просп. Г. Сталінграду, 4, корп. 6А.

За наведених обставин, направлення позивачем (повіреним від імені позивача) претензії відповідачу за іншою адресою, ніж зазначена в єдиному державному реєстрі як місцезнаходження юридичної особи, не свідчить про належне виконання позивачем вимог закону щодо звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування.

При цьому, наявність на веб-сайті відповідача декількох адрес різних департаментів компанії за відсутності їх переліку в єдиному державному реєстрі не може бути використана в разі спору як офіційна інформація щодо місцезнаходження юридичної особи.

Суд наголошує, що враховуючи статті 89, 93 ЦК України, статтю 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", належним підтвердженням звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування буде направлення йому такої заяви саме на юридичну адресу місцезнаходження юридичної особи.

Ураховуючи подані до позовної заяви докази, позивачем всупереч встановленим підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вимогам не доведено, що останній звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок завдання шкоди застрахованому позивачем автомобілю.

Отже, відсутність таких доказів зумовлює суд у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.В. Полякова