Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2020 р. м. Житомир Справа № 906/863/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І.В.,

секретаря судового засідання Воробйової І.Г.

за участю представників сторін:

- від позивача: Руденко М. В. - дов. № 3800 від 10.12.2018, Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1415 від 22.09.2011

- від відповідача: Дем`янчук М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (м. Київ) в особі Житомирської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (м. Житомир)

до Фізичної особи - підприємця Дем`янчук Марії Євгеніївни (м. Житомир)

про стягнення 7226,65 грн.

У засіданні суду оголошено вступну і резолютивну частини рішення та повідомлено дату складення повного рішення у відповідності до вимог ст. 238 ГПК України.

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Житомирської філії ПАТ "Укртелеком" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою до ФОП Дем`янчук М. Є. про стягнення 10246,88 грн., з яких 8828,52 грн. основного боргу, 1227,76 грн. пені, 101,31 грн. 3 % річних, 88,29 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обгрунтовані посиланням на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної оплати платежів згідно з договором оренди комерційної нерухомості № 27/403/18 від 29.06.2018.

Ухвалою від 30.08.2019 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, постановив здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання суду.

Ухвалою від 24.10.2019 господарський суд продовжив термін підготовчого провадження у справі до 27.11.2019, призначив наступне засідання суду (а. с. 79).

Ухвалою від 27.11.2019 господарський суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 18.12.2019 о 10:00 (а. с. 159, 160).

Ухвалою від 09.01.2020 господарський суд відклав розгляд справи по суті за клопотанням відповідача на 29.01.2020 о 16:00; застосував при розгляді справи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, якою визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (а. с. 179, 180).

Ухвалою від 29.01.2020 господарський суд відклав розгляд справи по суті на 11.02.2020 о 16:00 (а. с.183).

Ухвалою від 11.02.2020 господарський суд відклав розгляд справи по суті на 25.02.2020 о 10:00 (а. с. 187).

25.02.2020 до суду надійшли такі документи:

- від позивача - клопотання від 24.02.2020, вих. № 29 про відмову від частини позовних вимог на загальну суму 3020,23 грн. з доданим розрахунком заборгованості до позовної заяви (а. с. 195,196);

- від відповідача - заява від 25.02.2020 про зменшення розміру пені під час ухвалення судового рішення (а. с.198).

Ухвалою від 25.02.2020 господарський суд прийняв до розгляду клопотання позивача від 24.02.2020, вих. №29 про відмову від частини позовних вимог та постановив вважати заявленим до розгляду спір про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості на загальну суму 7226,65 грн. (а. с. 199).

Представник позивача в засіданні суду позовні вимоги підтримав.

Відповідач в засіданні суду проти позову не заперечила; заявила клопотання про зменшення розміру пені на підставі заяви від 25.02.2020 (а. с.198).

Розглянувши матеріали справи, фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши повноважних представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

29.06.2018 між Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Житомирської філії ПАТ "Укртелеком" (орендодавець, позивач) та ФОП Дем`янчук Марією Євгеніївною (орендар, відповідач) укладено договір оренди комерційної нерухомості № 27/493/18 (далі - договір) (а. с. 11-17), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар бере в строкове платне користування комерційну нерухомість (далі - майно), розташовану в м. Житомирі на 1 поверсі 3 - поверхового будинку № 22 по вул. Київській, загальною площею 15,9 кв.м., в тому числі коефіцієнт загальних площ 1% (приміщення №_____ згідно з планом БТІ), для розміщення кав`ярні.

Згідно з п. 2.1 договору передача орендареві майна в користування здійснюється одночасно з підписанням повноважними представниками сторін акту приймання -передачі майна (додаток № 1 до договору) за умови попереднього внесення грошової суми застави визначеної п. 3.11 договору до підписання акту приймання - передачі майна, якщо обов`язок її внесення передбачений договором. При цьому ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження майна переходить до орендаря з дати підписання такого акту.

Пунктом 3.1 договору сторонами погоджено, що за домовленістю сторін орендна плата складається з: плати за приміщення: на період проведення орендарем ремонтних робіт з 02.07.2018 до 01.10.2018 - 145,83 грн. за 1 кв.м. орендованої площі без ПДВ, що становить 2318,75 грн. за 15,9 кв.м. без ПДВ за місяць розміщення кав`ярні; починаючи з 02.10.2018 до 01.06.2019 - 291,67 грн. за 1 кв.м. орендованої площі без ПДВ, що становить 4637,50 грн. за 15,9 кв.м. без ПДВ за місяць для розміщення кав`ярні; плати за послуги з утримання комерційної нерухомості: 129,27 грн. за 15,9 кв.м. без ПДВ за місяць. Оподаткування ПДВ здійснюється за ставкою, що діє на дату виникнення податкового зобов`язання.

Відповідно до п. 3.2. договору починаючи з 2019 року, кожного 01 липня кожного року оренди, ставки орендної плати (за приміщення та паркомісце для автомобіля, за виключенням плати за послуги з утримання комерційної нерухомості), автоматично збільшуються на 10% від ставок орендної плати, що діяли за попередній рік оренди. При цьому сторони погодилися, що така зміна ставок орендної плати відбуватиметься без укладення будь-яких змін та доповнень до цього договору.

Пунктом 3.3 договору сторонами погоджено, що орендодавець має право в односторонньому порядку змінювати розмір орендної плати шляхом направлення орендарю письмового повідомлення не пізніше ніж за 30 календарних днів до дати запровадження нової орендної плати.

Послуги з утримання комерційної нерухомості складаються з комунальних витрат, витрат на опалення, охорону, вивіз сміття, витрат на забезпечення обладнання орендаря електроживленням через електромережі ПАТ "Укртелеком", витрат на забезпечення приміщень додатковими зручностями тощо. Повний перелік та вартість даних послуг на дату складання договору вказується в додатку 2 (п. 3.4 договору).

Відповідно до п. 3.5 договору орендодавець в односторонньому порядку без укладення будь-яких змін та до цього договору змінює плату за послуги з утримання комерційної нерухомості у разі зміни або запровадження нових цін, тарифів на комунальні послуги, введення інших обов`язкових зборів і платежів згідно з законодавством України. Про зміну плати за послуги орендодавець зобов`язаний попередити орендаря письмово не пізніше 25 числа місяця, що передує місяцю, з якого застосовується нова вартість.

Орендар відшкодовує вартість електроенергії, спожитої за поточний місяць, згідно з показниками окремо встановленого лічильника (за рахунок орендаря) у відповідності державних тарифів, що затверджені відповідними постановами НКРЕ. Вартість електроенергії, розрахована орендодавцем згідно з такими показниками, включається до плати за послуги з утримання комерційної нерухомості. При розрахунку розміру орендної плати, що підлягає авансовій сплаті згідно з п. 3.7 договору, орендодавець включає до такого розрахунку вартість електроенергії на рівні показника фактичного споживання за попередній місяць. Вартість електроенергії, спожитої в перший місяць оренди, оплачується згідно з фактичним обсягом споживання одночасно з попередньою оплатою за другий місяць оренди (п. 3.6 договору).

Відповідно до п. 3.7 договору оплата орендної плати за перший місяць оренди здійснюється орендарем не пізніше 20 робочих днів після підписання акту приймання -передачі орендованого майна.

Щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця орендодавець надає орендарю акт про надані послуги, яким підтверджується обсяг та вартість послуг оренди за попередній місяць. Орендар зобов`язаний підписати акт про надані послуги та повернути його орендодавцю не пізніше 20 числа поточного місяця (п. 3.8 договору).

Згідно з п. 3.9 договору орендна плата сплачується орендарем шляхом перерахування у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок орендодавця до 20 числа розрахункового місяця. Невиставлення рахунку орендодавцем не звільняє орендаря від сплати орендної плати за договором.

У відповідності до п. 3.12 договору орендна плата за перший та останній місяць розраховується орендодавцем з урахуванням фактичного періоду використання, визначеного відповідно до акта передачі-приймання орендованого майна. Орендна плата за останній місяць оренди сплачується орендарем не пізніше 10 календарних днів з дати підписання акта приймання-передачі майна.

Пунктом 12.1 договору сторони погодили, що договір укладено на період з 02.07.2018 до 31.05.2019 включно та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Позивачем умови договору виконано в повному обсязі.

З огляду на наявність боргу відповідача, позивач звернувся до суду з позовом (з врахуванням клопотання від 24.02.2020, вих. №29 про відмову від частини позовних вимог) (а. с. 195. 196)) про стягнення з відповідача боргу на загальну суму 7226,65 грн., з яких, 6328,52 грн. основного боргу, 73,34 грн. 3% річних; 63,29 грн. інфляційних втрат та 763,50 грн. пені.

Як вбачається з заяви від 25.02.2020, відповідач проти позову не заперечила, однак заявила клопотання про зменшення розміру пені під час ухвалення судового рішення.

2. Норми права (нормативно - правові акти), які застосував господарський суд.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.ст. 6, 627 ЦК України).

За ч.1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 ст. 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За ч.ч. 1, 2 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

3. Щодо обгрунтованості позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача 6328,52 грн. основного боргу.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди.

На підставі акту приймання-передачі майна від 20.06.2018, орендодавцем передано, а орендарем прийнято відповідно до умов договору майно (а. с. 18).

На виконання п. 3.11. договору, відповідачем сплачено гарантійний внесок у сумі 5655,00 грн., що підтверджується банківською випискою (а. с. 108).

Позивач в підтвердження факту виконання умов договору та наявності боргу відповідача за оренду комерційної нерухомості, послуг з утримання майна та енергозабезпечення надав суду такі акти (а. с. 97 - 207):

- № 18-ЧОС18-470 від 31.07.2018 на суму 2843,17 грн. з ПДВ;

- № 18-ЧОС18-518 від 31.08.2018 на суму 3875,62 грн. з ПДВ;

- № 18-ЧОС18-5552 від 30.09.2018 на суму 3635,11 грн. з ПДВ;

- № 18-ЧОС18-5603 від 31.10.2018 на суму 7278,60 грн. з ПДВ;

- № 18-ЧОС18-5669 від 30.11.2018 на суму 7765,60 грн. з ПДВ;

- № 18-ЧОС18-5740 від 31.12.2018 на суму 9249,28 грн. з ПДВ;

- № 18-ЧОС19-31 від 31.01.2019 на суму 9249,28 грн. з ПДВ;

- № 18-ЧОС19-76 від 31.01.2019 на суму 2588,57 грн. з ПДВ;

- № 18-ЧОС19-169 від 28.02.2019 на суму 5715,18 грн. з ПДВ;

- № 18-ЧОС19-168 від 28.02.2019 на суму 2741,84 грн. з ПДВ;

- № 18-ЧОС19-300 від 18.03.2019 на суму 4884,54 грн. з ПДВ, а всього на загальну суму 59826,69 грн.

Вказані акти зі сторони відповідача не підписано.

В матеріалах справи є також відповідні рахунки (а. с. 29-41; 144-152) та податкові накладні з квитанціями про прийняття електронного документа ДФС України (а. с. 109 -142).

15.03.2019 відповідачем надано позивачу заяву про розірвання достроково спірного договору оренди з 18.03.2019 у зв`язку із укладенням договору оренди з ФОП Лавренчук А.В. (а. с. 162).

19.03.2019 між сторонами складено та підписано додаткову угоду № 27/249/19 (а. с. 163), якою розірвано договір № 27/493/18 від 29.06.2018 оренди частини комерційної нерухомості площею 15,9 кв.м., розташованої в м . Житомирі, по вул. Київській, 22 за згодою сторін з 18.03.2019. У п. 2 вказаної додаткової угоди сторонами підтверджено, що на момент припинення дії договору у орендаря є невиконане зобов`язання по оплаті наданих орендодавцем послуг у сумі 8828,52 грн. з ПДВ.

Позивачем у позовній заяві повідомлено, що відповідачем частково сплачено орендну плату та витрати на утримання комерційної нерухомості у загальній сумі 50998,17 грн., про що свідчать розрахунки дебіторської заборгованості за договором оренди нерухомого майна № 27/493/18 від 29.06.2018 (а. с. 28, 143).

За розрахунком заборгованості доданим до клопотання від 24.02.2020, вих. №29 про відмову від частини позовних вимог (а. с. 196) позивачем заявлено до стягнення 7226,65 грн., з яких 6328,52 грн. основного боргу, 73,34 грн. 3 % річних, 63,29 грн. інфляційних втрат за період з 01.04.2019 до 01.08.2019, а також 761,50 грн. пені за період з 01.04.2019 до 01.08.2019.

Відповідачем суми основного боргу у розмірі 6328,52 грн., 3 % річних у розмірі 73,74 грн. та інфляційних втрат у розмірі 63,29 грн. визнано повністю, про що свідчить заява від 25.02.2020 (а. с. 198).

Станом на дату розгляду справи, ФОП Дем`янчук М.Є. доказів сплати боргу по орендній платі господарському суду не надала.

Таким чином суд вважає вимогу ПАТ "Укртелеком" в особі Житомирської філії ПАТ "Укртелеком" про стягнення з відповідача 6328,52 грн. основного боргу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

4. Щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення 63,29 грн. інфляційних втрат та 73,34 грн. 3% річних згідно з розрахунком, доданим до клопотання від 24.02.2020, вих. №29 про відмову від частини позовних вимог (а. с. 196).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримання ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов`язання.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат у сумі 63,29 грн. за період з 01.04.2019 до 01.08.2019, суд встановив його правильність, тому вимоги у сумі 63,29 грн. підлягають задоволенню. Судом також перевірено правильність розрахунку 3% річних, тому вимоги у сумі 73,34 грн. підлягають задоволенню.

Отже, до стягнення з відповідача підлягають 63,29 грн. інфляційних втрат та 73,34грн. 3% річних.

5. Щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення 761,50 грн. пені.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 761,50 грн. пені за період з 01.04.2019 до 01.08.2019 згідно з доданим до позовної заяви розрахунком (а. с. 196).

Відповідно до п. 8.2. договору у разі порушення строків виконання грошових зобов`язань за цим договором, орендар на вимогу орендодавця сплачує пеню від суми простроченого зобов`язання в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за весь час прострочення.

Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У ч. 1 ст. 546 ЦК України також зазначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України і статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 22.11.1996 № 543/96-ВР (зі змінами) платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 8.2 договору сторонами погоджено, що у разі прострочення споживачем сплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Додатковою угодою № 2 від 31.03.2017 до договору п. 8.2. договору змінено з "21% річних" на "16,4% річних".

Частиною 1 ст. 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Частиною 2 ст. 343 ГК України передбачено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вбачається з розрахунку пені, здійсненого позивачем (а. с. 196), позивач нарахував пеню за період з 01.04.2019 до 01.08.2019 у розмірі 761,50 грн., перевіривши який господарський суд прийшов до висновку про його правильність.

Разом з тим, відповідачем надано суду заяву від 25.02.2020 про зменшення пені (а. с. 198), згідно з якою заявлено клопотання про зменшення суми пені під час ухвалення судового рішення. В обгрунтування вказаного клопотання зазначено про визнання сум основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат.

Представник позивача поклалась на розсуд суду у вирішенні вказаного клопотання.

Приймаючи рішення в цій частині позову, господарський суд врахував таке.

Згідно зі ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому слід взяти до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін; інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини неналежного виконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони. Наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №908/1453/14.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення пені, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін з метою дотримання балансу інтересів сторін та з урахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності, як складових елементів загального конституційного принципу верховенства права.

Суд звертає увагу на те, що однією із функцій неустойки є компенсаторна функція. Тому, зважаючи на обставини, викладені у заяві про зменшення пені від 25.02.2020 та враховуючи повне визнання суми боргу відповідачем, суд вважає за необхідне зменшити правильно обрахований судом розмір пені на 50 % до розміру 380,75 грн.

Вказаний висновок узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду у справі № 303/2408/16-ц від 16.10.2019.

6. Висновок господарського суду за результатами розгляду позовної заяви.

За ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем доведено суду обґрунтованість заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами у справі.

Відповідач не надав суду докази сплати заявленої суми заборгованості.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню на загальну суму 6845,90 грн., з яких 6328,52 грн. основного боргу, 73,34 грн. 3% річних, 63,29 грн. інфляційних втрат, 380,75 грн. пені.

7. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За п. 1 ч. 2 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зменшити розмір пені до розміру 380,75 грн.

3. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Дем`янчук Марії Євгеніївни ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (10014, м. Київ, бульвар Шевченка, 18, ) в особі Житомирської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (10014, м. Житомир, вул. Київська, 20, )

- 6328,52 грн. основного боргу;

- 73,34 грн. 3% річних;

- 63,29 грн. інфляційних втрат;

- 380,75 грн. пені;

- 1921,00 грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 28.02.20

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - 01601, м. Київ, бульвар Шевченка, 18 (реком.)

3 - відповідачу (реком.)