ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.02.2020 Справа № 920/330/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Яковенка В.В., за участю секретаря судового засідання Гребенюк С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/330/19 в порядку загального позовного провадження

за позовом: фізичної особи - підприємця Ничик Віктора Володимировича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 )

до відповідача: Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" Роменський комбінат хлібопродуктів" ( 42006, Сумська область, м.Ромни, вул. Прокопенка, 10, )

про стягнення 159 410 грн. 02 коп.

за участю представників учасників справи:

позивач: Алфімов В.В. (довіреність б/н від 17.09.2018),

відповідач (в режимі відеоконференції): адвокат Медвецький О.Ю.

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до вимог позовної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача 159410 грн. 02 коп. збитків унаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором складського зберігання № СЗ-16/17 від 30.03.2017, а саме: 22142,73 грн. збитків, у вигляді понесених витрат на оплату послуг відповідача з приймання, сушіння, очищення та зберігання кукурудзи, 117800,49 грн. витрат на оплату послуг ПП "Атланта Агро" за виконання транспортно-експедиційного обслуговування згідно договору № 80/17 від 28.04.2017, 19466,80 грн. витрат на оплату послуг ПП "Атланта Агро" за переадресацію вагонів.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 16.04.2019 920/330/19 було відкрито провадження у цій справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 13.06.2019 провадження у справі №920/330/19 було зупинено до набрання законної сили рішенням у справі №920/494/19.

Ухвалою суду від 07.11.2019 поновлено провадження у справі № 920/330/19 та матеріали справи №920/330/19 постановлено передати для розгляду в межах справи № 920/1630/14 про банкрутство Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Роменський комбінат хлібопродуктів", яка розглядається господарським судом Сумської області.

У відповідності до картки розподілу справи між суддями у неавтоматичному режимі від 19.11.2019 справу № 920/330/19 передано судді Яковенку В.В.

Ухвалою суду від 20.11.2019 постановлено прийняти матеріали справи №920/330/19 фізичної особи - підприємця Ничик Віктора Володимировича до відповідача: Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" Роменський комбінат хлібопродуктів" про стягнення 159 410 грн. 02 коп. до розгляду у відокремленому провадженні в межах провадження у справі № 920/330/19 про банкрутство Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" Роменський комбінат хлібопродуктів"; здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження; призначити підготовче засідання на 17.12.2019.

Ухвалою суду від 17.12.2019 відкладено підготовче засідання на 16.01.2020.

У судовому засіданні 16.01.2020 постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого засідання, перехід до розгляду справи по суті та оголошено перерву до 11.02.2020.

Статтею 114 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 ГПК України, суд вважає, що господарським судом у межах наданих йому повноважень створено сторонам усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Судовий процес на виконання статті 222 ГПК України фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення в цій справі прийнято в нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками справи.

У судовому засіданні 11.02.2020 на підставі статті 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступні обставини.

30.03.2017 між фізичною особою-підприємцем Ничиком Віктором Володимировичем (позивач - поклажодавець) та ДП ДАК "Хліб України "Роменський комбінат хлібопродуктів" (відповідач - зерновий склад) укладено договір складського зберігання № СЗ-16/17, відповідно до умов якого поклажодавець на умовах цього договору передає зерно врожаю 2016 року (у подальшому Продукція), а зерновий склад приймає і бере на себе зобов`язання по виконанню послуг з приймання, зберігання, очищення, сушіння та відвантаження продукції на умовах, визначених договором. У разі невідповідності якісних показників зерна нормам стандартів зерновий склад здійснює за згодою поклажодавця та за його рахунок доробку зерна до відповідних показників якості. Зерновий склад приймає у присутності представника поклажодавця кожну партію зерна за її фактичною якістю за даними лабораторного аналізу зразків, відібраних з партії зерна, що передається на зберігання і досліджених ВЛ зернового складу у заліковій вазі, але не вище фізичної. Зерно прийняте на зберігання відповідно до п. 2.3. цього договору для довготривалого збереження, доводиться до якісних показників передбачених діючим в Україні стандартами. Вид, кількість і якість прийнятого на зберігання зерна зазначається в складському документі. Під складським документом мається на увазі складська квитанція, просте або подвійне свідоцтво (п.п. 1.1, 2.3., 3.3, 3.4, 3.5 договору).

Відповідно до актів надання послуг № 100 від 07.04.2017 та рахунку на оплату № 95 від 04.04.2017, акту наданих послуг № 101 від 07.04.2017 та рахунку на оплату № 100 від 05.04.2017, акту надання послуг № 109 від 11.04.2017 та рахунку на оплату № 105 від 11.04.2017, акту надання послуг № 110 від 18.04.2017 та рахунку на оплату № 110 від 18.04.2017, акту надання послуг № 131 від 25.04.2017 та рахунку на оплату № 129 від 25.04.2017, акту надання послуг № 147 від 28.04.2017 та рахунку на оплату № 146 від 28.04.2017, акту надання послуг № 161 від 15.05.2017 та рахунку на оплату № 167 від 15.05.2017, акту надання послуг № 192 від 31.05.2017 та рахунку на оплату № 160 від 11.05.201 ДП ДАК "Хліб України "Роменський комбінат хлібопродуктів" прийняло на зберігання, очищення, сушіння та відвантаження зерно кукурудзи 3 класу в кількості 1440,74 тон.

За надані відповідачем послуги з приймання, сушіння, очищення та зберігання кукурудзи 3 класу ФОП Ничик В.В. було проведено оплату в розмірі 98614,88 грн., що підтверджено платіжними дорученнями № 2842 від 07.04.2017, № 2843 від 07.04.2017, № 2849 від 11.04.2017, № 2850 від 11.04.2017, № 2878 від 20.04.2017, № 2880 від 21.04.2017, № 2912 від 15.05.2017, № 2915 від 17.05.2017.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» зерновий склад зобов`язаний вживати всіх заходів, передбачених цим Законом, нормативно-правовими актами, договором складського зберігання зерна, для забезпечення схоронності зерна, переданого йому на зберігання.

Зерновий склад зобов`язаний повернути поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, зерно у стані, передбаченому договором складського зберігання та законодавством (ст.32 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні»).

У порушення умов договору відповідач у належному стані зерно кукурудзи не повернув.

За договором поставки № СУМ0336-С від 26.04.2017 позивач зобов`язався поставити до м. Одеса і передати у власність ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» кукурудзу врожаю 2016 року.

28.04.2017 між приватним підприємством «Атланта Агро» (виконавець) та ФОП Ничиком В.В. (замовник) укладено договір № 80/17 на транспортно-експедиційне обслуговування, відповідно пунктів 1.1, 2.1.1, 2.2.3, 4.3 якого виконавець зобов`язується надати замовнику транспортно-експедиційне обслуговування, пов`язане з навантаженням, сертифікацією, митним оформленням, організацією перевезення зернових, зернобобових, олійних культур і продуктів їх переробки залізничним транспортом при здійсненні перевезень всередині України та/або на експорт (імпорт), за реквізитами замовника, а замовник зобов`язується здійснити виконавцю оплату вартості наданих послуг.

Листом від 28.04.2017 року за вих. №48/04 позивач просив відповідача відвантажити кукурудзу 3 класу в кількості 325 т, яка знаходиться на зберіганні на ДАК «Хліб України» «Роменський комбінат хлібопродуктів», згідно з договором СЗ-16/17 від 30.03.2017 через транспортно-експедиційну компанію ПП «Атланта Агро» до 10.05.2017.

16.05.2017 ДП ДАК «Хліб України» «Роменський комбінат хлібопродуктів» відповідно до накладної та відомості вагонів було відвантажено у залізничні вагони №№95781944, 95528303, 95678405, 95653762 та 3,5 тон зерна кукурудзи для доставки до філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Одеський зерновий термінал», на яке видано посвідчення про якість зерна №№000507, 000508, 000509, 0000513 від 15.05.2017 та № 000506 від 16.05.2017.

За виконання транспортно-експедиційного обслуговування на підставі договору № 80/17 на транспортно-експедиційне обслуговування від 28.04.2017 ФОП Начиком В.В. було сплачено виконавцю ПП «Атланта Агро» 117800,49 грн., що підтверджується накладною від 16.05.2017 та відомістю вагонів від 16.05.2017, накладною від 16.05.2017, актом № 1 від 16.05.2017 прийому-здачі виконаних робіт за договором № 80/17 від 28.04.2017, додаткова угода від 05.05.2017 № 7, рахунком на оплату № 2364 від 15.05.2017, платіжними дорученнями № 2910 від 15.05.2017, № 2914 від 17.05.2017, № 2918 від 18.05.2017, № 2935 від 01.06.2017, № 2938 від 02.06.2017, № 2282 від 23.06.2017 та випискою від 02.08.2018 по рахунку № НОМЕР_2 з 01.01.2017 по 30.06.2017.

Однак згідно з Актом спільного визначення якості №81 від 30.05.2017 року, складеного за участю представників ДП ДАК «Хліб України» «Роменський КХП» у вагонах №№ 95781944, 95528303, 95678405, 95653762 та 95635587 фактичні значення показників якості «зернова домішка», у т.ч. «пошкоджені зерна», не відповідають даним значенням в посвідченнях про якість відправника, ДСТУ 4525:2006 для кукурудзи 3-го класу, а вагони підлягали поверненню.

Згідно з повідомленням ПАТ «Державна продовольча-зернова корпорація України» № 130-4-21/3151 від 30.05.2017 вагони, які надійшли зі складу відправника ДП ДАК «Хліб України» «Роменський КХП» на філію ПАТ «ДПЗКУ» «Одеський зерновий термінал» не можуть бути прийняті через невідповідність якості зерна вимогам контракту № СУМ0336-С від 24.04.2017, що підтверджено актом спільного визначення якості № 81 від 30.05.2017. Вагони №№ 95781944, 95528303, 95678405, 95653762 та 95635587 підлягають поверненню. Запропоновано терміново надати письмове підтвердження прийняття вагонів з зерном невідповідної якості та нагадано, що витрати за понаднормове використання залізничного транспорту буде покладено на ФОП Ничик В.В.

У зв`язку з наведеним 19.05.2017 року за вих. №2/05/17-2 позивачем було вручено відповідачу лист, яким повідомлялося, що вагони відправлені 17.05.2017 з кукурудзою 3-го класу в об`ємі 323,5 т на адресу ДПЗКУ «Одеський зерновий термінал» не відповідають по якості кукурудзи 3-го класу та є некондиційною та просив розглянути можливість компенсації витрат, понесених позивачем у зв`язку з невиконанням договору складського зберігання № СЗ-16/17 від 30.03.2017.

Листом-відповіддю №131 від 19.06.2017 відповідач повідомив, що вагони відправлені 15.05.2017 №№ 95781944, 95528303, 95678405, 95653762 та 16.05.2017 № 95635587 з кукурудзою 3-го класу в об`ємі 323,450 т. ФОП Ничик В.В. на адресу ДПЗКУ «Одеський зерновий термінал» не відповідають по якості кукурудзи 3-го класу та є некондиційною. Просив розглянути можливість реалізувати дану партію кукурудзи іншому покупцю. Всі витрати, пов`язані з завантаженням та відправленням даного об`єму кукурудзи зобов`язуються компенсувати по фактично наданій калькуляції.

За переадресацію вагонів позивачем було сплачено виконавцю - ПП «Атланта Агро» 19466,80 грн., що підтверджується накладними від 01.06.2017, актом № 3 від 21.06.2017 прийому-здачі виконаних робіт за договором № 80/17 від 28.04.2017, рахунком на оплату № 2799 від 21.06.2017, накладною від 02.06.2017, актом № 2 від 21.06.2017 прийому-здачі виконаних робіт за договором № 80/17 від 28.04.2017, рахунком на оплату № 2798 від 21.06.2017 та випискою від 02.08.2018 по рахунку № НОМЕР_2 з 01.01.2017 по 30.06.2017.

Предметом позову у цій справі є стягнення з відповідача на користь ФОП Ничик В.В. збитків у вигляді понесених витрат на оплату послуг відповідача з приймання, сушіння, очищення та зберігання кукурудзи в розмірі 22142,73 грн., витрат на оплату послуг ПП «Атланта Агро» за виконання транспортно-експедиційного обслуговування згідно договору № 80/17 на транспортно-експедиційне обслуговування від 28.04.2017 року в розмірі 117800,49 грн., витрат на оплату послуг ПП «Атланта Агро» за переадресацію вагонів в розмірі 19466,80 грн., що загалом становить 159410,02 грн.

Відповідно до п. 4.1.1. договору складського зберігання № СЗ-16/17 від 30.03.2017 зерновий склад зобов`язаний прийняти на зберігання продукцію і зарахувати її на особовий рахунок поклажодавця, фактичної якості, але не вище обмежувальних кондицій, забезпечити кількісне і якісне зберігання зерна, та здійснювати відпуск його поклажодавцю. Зерно буде зберігатись відокремлено. Зерновий склад приймає зерно за заліковою вагою, але не вище фізичної, та визначає його якість.

Зерновий склад зобов`язаний повернути поклажодавцеві зерно з показниками вологості та сміттєвої домішки, які відрізняються не більше ніж на 0,5% від тих, що були підтверджені посвідченням зернового складу (п. 4.1.3 договору).

Пунктом 8.1. договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань по договору умов цього договору сторони несуть відповідальність згідно із чинним законодавством України.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» за втрату, нестачу чи пошкодження зерна, прийнятого на зберігання, зерновий склад несе відповідальність на підставах, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» збитки, завдані поклажодавцеві втратою, нестачею чи пошкодженням зерна, відшкодовуються зерновим складом, зокрема: за пошкодження зерна - у розмірі суми, на яку знизилася його вартість. У разі, коли внаслідок пошкодження якість зерна змінилася настільки, що воно не може бути використано за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від нього і зажадати від зернового складу відшкодування вартості цього зерна.

Статтею 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно зі ст. 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.

Рішенням господарського суду Сумської області № 920/35/18 від 11.04.2018, залишеним в силі постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.07.2018, стягнуто з ДП ДАК «Хліб України» «Роменський комбінат хлібопродуктів» на користь фізичної особи-підприємця Ничика Віктора Володимировича 271277,50 грн. збитків, завданих неналежним виконанням договору складського зберігання № СЗ-16/17 від 30.03.2017, виходячи з того, що внаслідок пошкодження зерна кукурудзи, його вартість знизилася на 271277,50 грн. Судами було встановлено факт передачі зерна відповідачу за договором складського зберігання та повернення зерна невідповідної якості з вини відповідача. Встановлено причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та наслідками для позивача.

Згідно з нормами ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною 1 статті 224 ГК України встановлено обов`язок учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до частини 2 статті 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (стаття 225 ГК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків та моральної шкоди (п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Окрім того, згідно зі ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

З аналізу наведених правових норм випливає, що для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки з заподіяними збитками. В свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) зменшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Позивач у позові просить суд стягнути з відповідача збитки у вигляді понесених витрат на оплату послуг відповідача з приймання, сушіння, очищення та зберігання кукурудзи у розмірі 22142,73 грн. у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором складського зберігання, тобто всю суму коштів, які сплачено позивачем відповідачу, за вказаною угодою в частині складського зберігання 323,5 т зерна.

Вимоги про стягнення плати за зберігання кукурудзи не відносяться до збитків, а є безпосередньою оплатою послуг відповідача відповідно до умов договору складського зберігання № СЗ-16/17 від 30.03.2017. Види та назви послуг містяться в п.5.1 договору, а саме: приймання зерна на залізничний транспорт, приймання зерна на автотранспорт, зберігання зерна, очищення зерна, сушіння зерна, відвантаження автотранспортом, відвантаження залізничним транспортом, вартість складських квитанцій, вартість подвійного складського свідоцтва, переоформлення.

Відповідач виконував обов`язки відповідно до умов договору, хоча і неналежно. Іншого позивачем не доведено. Також він не довів, які саме послуги не виконав та/або неналежно виконав відповідач за договором складського зберігання № СЗ-16/17 від 30.03.2017, внаслідок чого йому заподіяну шкоду. Як вже зазначалося завдані позивачу збитки стягнуто за рішенням господарського суду Сумської області від 11.04.2018 у справі № 920/35/18.

Крім того умови договору не містять зобов`язань по відшкодуванню збитків у вигляді понесених витрат на оплату послуг відповідача з приймання, сушіння, очищення та зберігання кукурудзи або їх повернення в разі неналежного виконання угоди, якою, до речі, конкретна відповідальність зернового складу не передбачена.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором складського зберігання № СЗ-16/17 від 30.03.2017 позивачем заявлено до стягнення збитки у вигляді витрат на оплату послуг ПП «Атланта Агро» за виконання транспортно-експедиційного обслуговування в розмірі 117800,49 грн. Однак вони не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України (далі ГК України) підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з абз.2 ч.4 ст.179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Таким чином, позивач, здійснюючи господарську діяльність з метою досягнення згаданих результатів і розуміючи певні ризики та наслідки її здійснення, вирішив до закінчення терміну зберігання продукції за договором складського зберігання № СЗ-16/17 від 30.03.2017 - до 01.06.2017, самостійно, а не внаслідок порушень договірних зобов`язань відповідача, реалізувати зерно кукурудзи, що знаходилося на зберіганні ДП ДАК "Хліб України" "Роменський комбінат хлібопродуктів".

За договором поставки № СУМ0336-С від 26.04.2017 покупцем кукурудзи є ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України». Відповідно до п. 4.1. договору поставка товару здійснюється на умовах СРТ («Доставка оплачена до…») згідно офіційних правил тлумачення торговельних термінів «Інкотермс (у редакції 2010 року»). Пунктом 4.2. договору визначено, що місце поставки товару зазначається в додаткових угодах до цього договору, які є його невід`ємною частиною. Відповідно до додаткової угоди від 26.04.2017 до договору поставки № СУМ0336-С від 26.04.2017 місце призначення - Філія ПАТ «ДПЗКУ» «Одеський зерновий термінал» (65003, вул. Хлібна гавань, буд. 4, м. Одеса).

Додатковою угодою № 7 від 05.05.2017 до договору на транспортно-експедиційне обслуговування № 80/17 від 28.04.2017, укладеного між позивачем та ПП «Атланта-Агро» було визначено станцію призначення «Одеса-порт» та встановлено попередню вартість перевезення в розмірі 118365,00 грн. 16.05.2017 було підписано акт № 1 прийому-здачі виконаних робіт за договором № 80/17 від 28.04.2017з вартістю наданих послуг у розмірі 117800,49 грн., тобто ще до того як позивачу стало відомо про неналежну якість кукурудзи позивач зобов`язався та розраховував понести витрати на доставку зерна до міста Одеса.

Відповідно до п. 2.1. договору купівлі-продажу № 010617-Н від 01.06.2017, укладеного між СТОВ «Урожай» (покупець) та ФОП Ничик В.В. (продавець), останній передав покупцю 194,500 тон кукурудзи.

Пунктом 4.3. договору встановлено, що поставка/передача здійснюється на умовах СРТ - Одеський морський торгівельний порт зерновий склад ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл».

Позивач на підставі власного рішення та досягнутих домовленостей з контрагентом мав намір поставити товар на умовах СРТ, що відповідно до офіційного тлумачення Інкотермс 2010 встановлює обов`язок оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару у вказане місце призначення, виконати експортне митне оформлення для вивезення товару з оплатою експортних мит і інших зборів у країні відправлення.

Вищевикладене свідчить про те, що позивач зобов`язався сплатити за доставку до міста Одеса, як за договором поставки СУМ0336-С від 26.04.2017, укладеного між ФОП Ничик В.В. та ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», так і за договором купівлі-продажу № 010617-Н від 01.06.2017, укладеного між ФОП Ничик В.В. та СТОВ «Урожай».

Твердження представника позивача з приводу того, що, якби підприємець Ничик В.В. знав про якість зерна, він би не поставляв кукурудзу до м. Одеси та не поніс відповідних витрат, суд вважає припущеннями, які не підтверджені та не можуть бути покладені в основу судового рішення за наведених судом вище мотивів.

Судом установлено, що витрати позивача на оплату послуг ПП «Атланта Агро» за переадресацію вагонів склали 19466,80 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що додаткові витрати позивача у розмірі 19466,80 грн. були здійснені через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором складського зберігання та повернення зерна невідповідної якості з його вини, що полягають у вимушеній оплаті позивачем коштів за доставку вагонів з кукурудзою від станції отримання ПАТ «ДПЗКУ», яке відмовилося приймати зерно, до іншого покупця.

З урахуванням встановлених і фактичних обставин справи вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в розмірі 19466,80 грн. витрат на оплату послуг ПП «Атланта Агро» за переадресацію вагонів. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України позивачу за рахунок відповідача відшкодовуються витрати по сплаті судового збору в сумі 286,94 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України» «Роменський комбінат хлібопродуктів» (42006, Сумська область, м. Ромни, вул. Прокопенка, 10, ) на користь фізичної особи-підприємства Ничик Віктора Володимировича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) 19466,80 грн. збитків, завданих неналежним виконанням договору складського зберігання № СЗ-16/17 від 30.03.2017 та 286,94 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повне рішення складено 21.02.2020.

Суддя В.В. Яковенко