РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.02.2020Справа № 910/15995/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна інноваційна компанія нових технологій"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 5000,00 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародна інноваційна компанія нових технологій" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) про стягнення 5000,00 грн. Також позивач просив суд покласти на відповідача 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для стягнення з відповідача збитків в сумі 5000,00 грн, оскільки вказані витрати понесені позивачем у зв`язку із оскарженням дій відповідача та спрямовані на відновлення своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2019 у справі №910/15995/19 позовну заяву залишено без руху; встановлено позивачу строки та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк позивачем були усунуті недоліки, вказані в ухвалі Господарського суду міста Києва від 20.11.2019 у справі №910/15995/19.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2019, за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/15995/19; вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та заперечень на відповідь на відзив, а позивачу - строк для подання відповіді на відзив.

24.12.2019 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти заявлених позовних вимог заперечив, стверджуючи, зокрема, про те, що статтею 1173 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач як на підставу своїх вимог, встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів, тобто вказана стаття є спеціальною, оскільки передбачає певні особливості, відмінні від загальних правил деліктної відповідальності (ст.1166 Цивільного кодексу України), а саме наявність владно-адміністративного (обов`язкового) одностороннього характеру дій органів державної влади, місцевого самоврядування; завдання шкоди незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю зазначених суб`єктів; настання відповідальності незалежно від вини цих органів.

При цьому на думку відповідача, незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів, незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена, а між сторонами у справі означені адміністративно-владні відносини відсутні.

Крім того за твердженнями відповідача, звернення позивача із скаргою до Антимонопольного комітету України є його правом, а не обов`язком, а внесення останнім 5000,00 грн в якості обов`язкового платежу до Державного бюджету України спрямоване на дотримання встановленого законом порядку подання скарги до органу оскарження.

Також у відзиві на позов відповідач вказав про неспівмірність заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу зі складністю розглядуваної справи.

14.01.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній проти тверджень відповідача у відзиві на позов заперечив, вказавши, зокрема, про те, що відповідачем як юридичною особою публічного права - замовником закупівлі було неправомірно відхилено тендерну пропозицію позивача, внаслідок чого останній змушений був нести витрати у розмірі 5000,00 грн на відновлення свого порушеного права шляхом подання скарги на рішення Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відхилення тендерної пропозиції Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна інноваційна компанія нових технологій" до Антимонопольного комітету України, які є збитками у розумінні ст.22 Цивільного кодексу України.

Як зазначає позивач, рішенням Постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель №14392-р/пк-пз від 07.10.2019, підтверджується наявність в діях відповідача порушення законодавства у сфері публічних закупівель, що призвело до понесення позивачем витрат у розмірі 5000,00 грн на оскарження протиправних дій Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Антимонопольного комітету України, а отже в даному випадку наявні збитки, протиправна поведінка заподіювача збитків, причинний зв`язок між збитками та протиправною поведінкою заподіювача збитків та вина, яка на думку позивача встановлена вказаним рішенням Постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель №14392-р/пк-пз від 07.10.2019, наявність якої положеннями ст.1173 Цивільного кодексу України не вимагається.

21.01.2019 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останній проти тверджень позивача у відповіді на відзив навів свої заперечення.

Згідно з ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до вимог Закону України "Про публічні закупівлі" Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 19.07.2019 на веб-порталі "Прозорро" розмістило оголошення №UA-2019-07-000917-с про проведення відкритих торгів на закупівлю ДК 021:2015:24910000-6 Клеї (двокомпонентний клей) у кількості 6525 кг очікуваною вартістю 7007850,00 грн та відповідну тендерну документацію з подальшими змінами.

Відповідно до протоколу розгляду тендерних пропозицій учасниками вказаного тендеру були: Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРАДТЕХ"; Товариство з обмеженою відповідальністю "НВП "ЕНЕРГОТЕХЦЕНТР"; Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародна інноваційна компанія нових технологій".

При цьому пропозиції позивача та Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "ЕНЕРГОТЕХЦЕНТР" були відхилені відповідачем, а пропозицію Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАДТЕХ" було допущено до аукціону.

Як зазначив позивач у позовній заяві, відповідно до протоколу розгляду тендерних пропозицій, оприлюдненого 16.09.2019 підставою відхилення відповідачем пропозиції позивача було наступне: "Згідно з умовами тендерної документації допускається використовувати інші види клею, як еквівалент, який повинен пройти випробування на підприємстві колійного господарства Акціонерного товариства "Українська залізниця" з виготовлення високоміцних ізолюючих стиків. Одночасно учасник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародна інноваційна компанія нових технологій" у складі своєї тендерної пропозиції не надав документів, які свідчать, що запропонована ним продукція пройшла відповідні випробування. Згідно з листом Департаменту колії та споруд від 02.09.2019 №ЦП-7/1496 не відповідає умовам тендерної документації, а саме в тендерних пропозиціях Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна інноваційна компанія нових технологій" не надані документи які б засвідчували відповідність продукції".

18.09.2019 позивач звернувся до Постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель зі скаргою за вих.№55-88/Н (номер скарги UA-2019-07-19-000917-с.с21) на рішення відповідача у процедурі №UA-2019-07-000917-с про проведення відкритих торгів на закупівлю ДК 021:2015:24910000-6 Клеї (двокомпонентний клей) щодо неправомірного відхилення найбільш економічно вигідної пропозиції позивача та не допущення його до аукціону, дискримінації позивача під час процедури оцінки конкурсних торгів по відношенню до пропозиції учасника, якого допущено до аукціону, необ`єктивність та упередженість до учасника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна інноваційна компанія нових технологій".

За подання означеної скарги до органу оскарження позивачем було сплачено 5000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №776 від 18.09.2019.

07.10.2019 Постійно діючою адміністративною колегією Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель було прийнято рішення №14392-р/пк-пз, яким зобов`язано Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" скасувати рішення про відхилення тендерної пропозиції Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна інноваційна компанія нових технологій" за процедурою закупівлі - "ДК 021:2015:24910000-6 - Клеї" оголошення про проведення якої оприлюднене на веб-порталі Уповноваженого органу за №UA-2019-07-19-000917-с.

В зазначеному рішенні Постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель вказано, що тендерна документація Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" не містить окремих вимог щодо необхідності надання документів, які свідчать, що запропонована продукція пройшла відповідні випробування, замовник не зазначив, яку саме вимогу тендерної документації порушило Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародна інноваційна компанія нових технологій", а отже пропозиція позивача була неправомірно відхилена замовником з наведеної підстави всупереч ст.ст.3, 30 Закону України "Про публічні закупівлі".

Відповідно до протоколу засідання тендерного комітету Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" №256/19Т від 17.10.2019 виконане рішення Постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель від 07.10.2019 №14392-р/пк-пз - скасовано рішення про відхилення тендерної пропозиції Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна інноваційна компанія нових технологій" за процедурою закупівлі клеїв (двокомпонентний клей) (код ЄЗС 24910000-6) (оголошення у ЦБД №UA 2019-07-19-000917-с), відмінена процедура закупівлі клеїв (двокомпонентний клей) (код ЄЗС 24910000-6) (оголошення у ЦБД №UA2019-07-19-000917-с) на підставі абз.3 ч.1 ст.31 Закону України "Про публічні закупівлі" - неможливість усунення порушень, що виникли через виявлені порушення законодавства з питані публічних закупівель.

Як стверджує позивач у позовній заяві, оскільки згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач відноситься до органів державної влади (єдиним засновником (учасником) є Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України, орган управління юридичної особи - Кабінет Міністрів України), то відповідно до положень ст.1173 Цивільного кодексу України відшкодуванню позивачу підлягають збитки у розмірі 5000,00 грн, понесені останнім для відновлення своїх порушених прав шляхом оскарження протиправних дій Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Антимонопольного комітету України.

На думку позивача, внаслідок того, що рішенням Постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель №14392-р/пк-пз від 07.10.2019 підтверджується наявність в діях відповідача порушення законодавства у сфері публічних закупівель, що призвело до понесення позивачем витрат у розмірі 5000,00 грн, в даному випадку наявні збитки, протиправна поведінка заподіювача збитків, причинний зв`язок між збитками та протиправною поведінкою заподіювача збитків та вина, яка встановлена вказаним рішенням Постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель, наявність якої положеннями ст.1173 Цивільного кодексу України не вимагається.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач зазначив, що статтею 1173 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач як на підставу своїх вимог, встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів, тобто вказана стаття є спеціальною, оскільки передбачає певні особливості, відмінні від загальних правил деліктної відповідальності (ст.1166 Цивільного кодексу України), а саме наявність владно-адміністративного (обов`язкового) одностороннього характеру дій органів державної влади, місцевого самоврядування; завдання шкоди незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю зазначених суб`єктів; настання відповідальності незалежно від вини цих органів.

При цьому на думку відповідача, незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів, незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена, а між сторонами у справі означені адміністративно-владні відносини відсутні.

Крім того за твердженнями відповідача, звернення позивача із скаргою до Антимонопольного комітету України є його правом, а не обов`язком, а внесення останнім 5000,00 грн в якості обов`язкового платежу до Державного бюджету України спрямоване на дотримання встановленого законом порядку подання скарги до органу оскарження.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади встановлюються Законом України "Про публічні закупівлі" (надалі Закон). Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до п.28 ч.1 ст.1 Закону тендер (торги) - здійснення конкурентного відбору учасників з метою визначення переможця торгів згідно з процедурами, установленими цим Законом (крім переговорної процедури закупівлі), а згідно п.31 вказаної статті Закону, тендерний комітет - службові (посадові) та інші особи замовника, призначені відповідальними за організацію та проведення процедур закупівлі згідно із цим Законом.

Згідно ч.1 ст.2 Закону цей Закон застосовується: до замовників, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1,5 мільйона гривень; до замовників, які здійснюють діяльність в окремих сферах господарювання, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 1 мільйон гривень, а робіт - 5 мільйонів гривень. Під час здійснення закупівлі товарів, робіт і послуг, вартість яких є меншою за вартість, що встановлена в абзацах другому і третьому цієї частини, замовники повинні дотримуватися принципів здійснення публічних закупівель, установлених цим Законом, та можуть використовувати електронну систему закупівель з метою відбору постачальника товару (товарів), надавача послуги (послуг) та виконавця робіт для укладення договору.

Згідно ч.1 ст.10 Закону замовник самостійно та безоплатно через авторизовані електронні майданчики оприлюднює на веб-порталі Уповноваженого органу в порядку, встановленому Уповноваженим органом та цим Законом, інформацію про закупівлю, зокрема, оголошення про проведення процедури закупівлі та тендерну документацію - не пізніше ніж за 15 днів до дня розкриття тендерних пропозицій, якщо вартість закупівлі не перевищує межі, встановлені у частині четвертій цієї статті, та не пізніше 30 днів у разі перевищення таких меж.

Статтею 11 Закону передбачено, що для організації та проведення процедур закупівель замовник утворює тендерний комітет (комітети) або визначає уповноважену особу (осіб). Тендерний комітет діє на засадах колегіальності та неупередженості (ч.1). Тендерний комітет або уповноважена особа (особи): планує закупівлі, складає та затверджує річний план закупівель; здійснює вибір процедури закупівлі; проводить процедури закупівель; забезпечує рівні умови для всіх учасників, об`єктивний та чесний вибір переможця; забезпечує складання, затвердження та зберігання відповідних документів з питань публічних закупівель, визначених цим Законом; забезпечує оприлюднення інформації та звіту щодо публічних закупівель відповідно до Закону; здійснює інші дії, передбачені цим Законом (ч.3). Рішення тендерного комітету або уповноваженої особи оформлюється протоколом. У рішенні відображаються результати поіменного голосування членів комітету, присутніх на засіданні тендерного комітету, з кожного питання. Протокол підписується всіма членами комітету, присутніми на його засіданні, або всіма уповноваженими особами. У разі відмови члена тендерного комітету або однієї з уповноважених осіб підписати протокол про це зазначається у протоколі з обґрунтуванням причин відмови (ч.4).

Згідно із ч.1 ст.12 Закону закупівля може здійснюватися шляхом застосування однієї з таких процедур: відкриті торги; конкурентний діалог; переговорна процедура закупівлі.

Відкриті торги є основною процедурою закупівлі. Під час проведення процедури відкритих торгів тендерні пропозиції мають право подавати всі зацікавлені особи. Для проведення процедури закупівлі має бути подано не менше двох пропозицій (ст.20 Закону).

Як встановлено судом, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 19.07.2019 на веб-порталі "Прозорро" розмістило оголошення №UA-2019-07-000917-с про проведення відкритих торгів на закупівлю ДК 021:2015:24910000-6 Клеї (двокомпонентний клей) у кількості 6525 кг очікуваною вартістю 7007850,00 грн та відповідну тендерну документацію з подальшими змінами.

Учасниками вказаного тендеру були: Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРАДТЕХ"; Товариство з обмеженою відповідальністю "НВП "ЕНЕРГОТЕХЦЕНТР"; Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародна інноваційна компанія нових технологій".

За результатами розгляду тендерних пропозицій, тендерним комітетом відповідача 16.09.2019 прийнято рішення про відхилення тендерної пропозиції позивача з наступних підстав "Згідно з умовами тендерної документації допускається використовувати інші види клею, як еквівалент, який повинен пройти випробування на підприємстві колійного господарства Акціонерного товариства "Українська залізниця" з виготовлення високоміцних ізолюючих стиків. Одночасно учасник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародна інноваційна компанія нових технологій" у складі своєї тендерної пропозиції не надав документів, які свідчать, що запропонована ним продукція пройшла відповідні випробування. Згідно з листом Департаменту колії та споруд від 02.09.2019 №ЦП-7/1496 не відповідає умовам тендерної документації, а саме в тендерних пропозиціях Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна інноваційна компанія нових технологій" не надані документи які б засвідчували відповідність продукції".

Позивач, не погоджуючись з вказаними рішеннями тендерного комітету відповідача, 18.09.2018 подав скаргу за вих.№55-88/Н (номер скарги UA-2019-07-19-000917-с.с21) до Постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель. За подання скарги позивач сплатив 5000,00 грн, згідно платіжного доручення №776 від 18.09.2019.

За результатами розгляду скарги позивача, 07.10.2019 Постійно діючою адміністративною колегією Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель прийнято рішення №14392-р/пк-пз, яким зобов`язано Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" скасувати рішення про відхилення тендерної пропозиції Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна інноваційна компанія нових технологій" за процедурою закупівлі - "ДК 021:2015:24910000-6 - Клеї" оголошення про проведення якої оприлюднене на веб-порталі Уповноваженого органу за №UA-2019-07-19-000917-с. У вказаному рішенні, зокрема, зазначено, що тендерна документація Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" не містить окремих вимог щодо необхідності надання документів, які свідчать, що запропонована продукція пройшла відповідні випробування, замовник не зазначив, яку саме вимогу тендерної документації порушило Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародна інноваційна компанія нових технологій", а отже пропозиція позивача була неправомірно відхилена замовником з наведеної підстави всупереч ст.ст.3, 30 Закону України "Про публічні закупівлі".

Відповідно до ч.12 ст.18 Закону України "Про публічні закупівлі" рішення органу оскарження набирають чинності з дня їх прийняття та є обов`язковими для виконання замовниками, особами, яких вони стосуються.

Згідно протоколу засідання тендерного комітету Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" №256/19Т від 17.10.2019 рішення Постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель від 07.10.2019 №14392-р/пк-пз виконане - скасовано рішення про відхилення тендерної пропозиції Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна інноваційна компанія нових технологій" за процедурою закупівлі клеїв (двокомпонентний клей) (код ЄЗС 24910000-6) (оголошення у ЦБД №UA 2019-07-19-000917-с) та відмінено процедуру закупівлі клеїв (двокомпонентний клей) (код ЄЗС 24910000-6) (оголошення у ЦБД №UA2019-07-19-000917-с) на підставі абз.3 ч.1 ст.31 Закону України "Про публічні закупівлі" через неможливість усунення порушень, що виникли через виявлені порушення законодавства з питані публічних закупівель.

Як вже вказувалось судом, на виконання вимог ч.1 ст.18 Закону України "Про публічні закупівлі" та постанови Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 №291, за подання скарги до Постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель, позивачем було сплачено 5000,00 грн, що підтверджується платіжним доручення №776 від 18.09.2019.

Позивач вважає, що зазначена сума витрат за подання скарги з метою захисту та відновлення позивачем своїх законних прав та інтересів на участь у публічних закупівлях є його збитками, які слід стягнути з відповідача на підставі приписів ст.1173 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

З приводу даних тверджень позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із п.8 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 2 ст.224 Господарського кодексу України передбачено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила правопорушення, в силу ч.1 ст.225 Господарського кодексу України включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Обов`язковою передумовою задоволення вимог щодо відшкодування збитків є встановлення в діях відповідача складу цивільного правопорушення, складовими частинами якого є: протиправність поведінки винної особи як заподіювача збитків (дії чи бездіяльності особи); причинний зв`язок між діями винної особи та заподіянням збитків; збитків (їх наявності та розміру); вина. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Згідно з ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Водночас ст.1173 Цивільного кодексу України є спеціальною, оскільки передбачає певні особливості, відмінні від загальних правил деліктної відповідальності (ст.1166 Цивільного кодексу України), а саме: наявність владно-адміністративного (обов`язкового) одностороннього характеру дій органів державної влади, місцевого самоврядування; завдання шкоди незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю зазначених суб`єктів; настання відповідальності незалежно від вини цих органів.

Незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Відповідальність зазначених органів настає у разі заподіянні шкоди при виконанні владно-адміністративних функцій, які полягають у незаконних діях, рішеннях, які є юридично обов`язковими для осіб яких вони стосуються, або у бездіяльності, якою є невжиття передбачених законодавчими актами заходів, внаслідок чого завдається шкода.

Тобто за даною нормою відповідальність зазначених суб`єктів настає лише при завданні шкоди у адміністративно-владних відносинах.

Оголошення про проведення відкритих торгів на закупівлю робіт з реконструкції будівлі є публічною пропозицією на укладання договору.

І в даному випадку відповідач виступає не як суб`єкт владних повноважень, оскільки не використовує владно-адміністративні функції, а як суб`єкт господарювання, дії якого направленні на встановлення господарських правовідносин.

Суд зазначає, що за змістом ст.22 Господарського кодексу України держава здійснює управління державним сектором економіки відповідно до засад внутрішньої і зовнішньої політики. Суб`єктами господарювання державного сектора економіки є суб`єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб`єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п`ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб`єктів. Повноваження суб`єктів управління у державному секторі економіки - Кабінету Міністрів України, міністерств, інших органів влади та організацій щодо суб`єктів господарювання визначаються законом. Держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб`єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління. Правовий статус окремого суб`єкта господарювання у державному секторі економіки визначається уповноваженими органами управління відповідно до вимог цього Кодексу та інших законів. Відносини органів управління з названими суб`єктами господарювання у випадках, передбачених законом, можуть здійснюватися на договірних засадах.

З матеріалів справи вбачається, що замовник закупівлі - відповідач, не є суб`єктом владних повноважень, державним органом, органом місцевого самоврядування, а є державним акціонерним товариством залізничного транспорту загального користування, у зв`язку з чим суд вважає, що відповідач не може нести відповідальність за спеціальним деліктом, який закріплений в ст.1173 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України "Про публічні закупівлі" за подання скарги до органу оскарження справляється плата. Розмір плати визначається Кабінетом Міністрів України.

Закон не передбачає як можливість повернення цієї плати, так і можливість її покладання на порушника процедури закупівлі в разі задоволення вимог скаржника (по аналогії з розподілом судових витрат при прийнятті рішення).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Звернення позивача зі скаргою до Антимонопольного комітету України, є його правом, а не обов`язком. При цьому, внесення позивачем 5000,00 грн в якості обов`язкового платежу до Державного бюджету України спрямоване на дотримання встановленого законом порядку подання скарги до органу оскарження. В даному випадку позивач не був та не міг бути примушений до подання скарги на дії відповідача та сплати відповідного платежу за розгляд скарги.

Крім того у розглядуваній справі витрати на реалізацію права на оскарження процедури закупівлі понесені позивачем ще до встановлення компетентним державним органом факту вчинення відповідачем неправомірних дій, а не внаслідок них.

Відтак, заявлені позивачем до відшкодування витрати не є збитками у розумінні ст.22 Цивільного кодексу України, ст.ст.224, 225 Господарського кодексу України, так як понесені Товариством з обмеженою відповідальністю "Міжнародна інноваційна компанія нових технологій" саме з метою реалізації свого права на оскарження процедури закупівлі, а не у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача по відношенню до позивача, не мають обов`язкового характеру та не перебувають у причинному зв`язку з діями відповідача.

Аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 24.07.2018 №910/12166/17 та від 20.08.2019 у справі №914/1771/18.

Суд також звертає увагу позивача на те, що ч.1 ст.38 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачено, що за порушення вимог, установлених цим Законом та нормативно-правовими актами, розробленими відповідно до цього Закону, члени тендерного комітету замовника, уповноважена особа (особи), члени органу оскарження, службові (посадові) особи Уповноваженого органу, службові (посадові) особи органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (обслуговуючого банку), несуть відповідальність згідно із законами України.

Згідно ч.2 ст.38 Закону України "Про публічні закупівлі" за порушення вимог, установлених цим Законом в частині прийнятих рішень, вибору і застосування процедур закупівлі, відповідальність несуть члени тендерного комітету або уповноважена особа (особи) персонально.

На підставі викладеного, за висновками суду, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна інноваційна компанія нових технологій" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 5000,00 грн збитків є необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

З огляду на наведене всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду стосовно відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Суд зазначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна інноваційна компанія нових технологій" відмовити повністю.

2. Відповідно до ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Відповідно до ч.1 ст.256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4. Згідно з п.п.17.5 п.17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 26.02.2020 року.

Суддя М.Є.Літвінова