ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про розстрочення виконання судового рішення

26.02.2020м. Дніпро№ 904/2211/19

Суддя Назаренко Н.Г. за участю секретаря судового засідання Вязовської К.В., розглянувши заяву: Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської Ради

про розстрочення виконання рішення

у справі

за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м.Київ

до: Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської Ради, м. Дніпро

про стягнення боргу, неустойки, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов`язання в розмірі 86 647 152,63 грн.

Представники:

Від позивача Пясецький Д.В. - адвокат

Від відповідача Булгакова Ю.М. - адвокат

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської Ради про стягнення боргу, неустойки, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов`язання в розмірі 86 647 152,63 грн., яка складається з 70 000 000,00 грн. - основного боргу, 7 547 213,71 грн. - пені, 2 617 775,43 грн. - 3% річних та 6 482 163,49 грн. - інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду від 19.08.2019 позов задоволено частково та стягнуто з Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської ради на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" суму основного боргу у розмірі 56 000 000, 00 грн., 6 482 163,49 грн. - інфляційних втрат, 2 617 775,43 грн. - 3% річних, 3 773 606,86 грн. пені та 672 350,00 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 17.10.2019 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2019 у справі № 904/2211/19 залишено без змін.

01.11.2019 на виконання зазначених рішення та постанови видано наказ.

05.11.2019 Комунальне підприємство "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської ради звернулося до суду з заявою в якій просить розстрочити виконання рішення від 19.08.2019 у справі № 904/2211/19 на 12 місяців за наступним графіком:

- до 31.12.2019 - 5 780 724,65 грн.;

- до 31.01.2020 - 5 780 724,63 грн.;

- до 29.02.2020 - 5 780 724,63 грн.;

- до 31.03.2020 - 5 780 724,63 грн.;

- до 30.04.2020 - 5 780 724,63 грн.;

- до 31.05.2020 - 5 780 724,63 грн.;

- до 30.06.2020 - 5 780 724,63 грн.;

- до 31.07.2020 - 5 780 724,63 грн.;

- до 31.08.2020 - 5 780 724,63 грн.;

- до 30.09.2020 - 5 780 724,63 грн.;

- до 31.10.2020 - 5 780 724,63 грн.;

- до 30.11.2020 - 5 780 724,63 грн.

У зв`язку з надходженням запиту справу № 904/2211/19 07.11.2019 направлено до Центрального апеляційного господарського суду для подальшого направлення до Касаційного господарського суду у складі Верховного суду.

17.12.2019 позивач (стягувач) надав до суду заперечення на заяву про розстрочення виконання рішення, в якому заперечив проти розстрочення та зазначив, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.09.2019 у справі № 904/2211/19 в задоволенні заяви КП "ТЕПЛОЕНЕРГО" про відстрочку виконання рішення відмовлено.

Також позивач звертає увагу на те, що суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність доказів на підтвердження надзвичайних (виключних) обставин. Однак, звертаючись до суду, відповідач знову посилається на складне фінансове становище, неможливість здійснення господарської діяльності у повному, належному обсязі, значну заборгованості контрагентів та населення, укладення договорів реструктуризації, можливість загрози банкрутства. Проте, на думку позивача, викладене не є тими обставинами, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Доказів наявності виключних обставин відповідачем не надано.

Позивач вважає, що посилання відповідача на наявність укладених між сторонами спору ряду договорів реструктуризації не можуть вважатись виключними обставинами, а лише свідчать про значне послаблення фінансового навантаження на підприємство, законодавчо врегульованого відстрочення виконання обов`язків з оплати за природний газ, отриманий у певний період.

Відповідач, як юридична особа , що здійснює підприємницьку діяльність на власний ризик, враховуючи принципи, закріплені в ст. 6 ЦК України, взяв на себе відповідні зобов`язання (прийняти природний газ та здійснити своєчасний/повний розрахунок з постачальником), і об`єктивно усвідомлював усі можливі ризики ведення господарської діяльності та виконання зобов`язань за договором.

Крім того, позивач стверджує, що надані відповідачем докази скрутного фінансового становища, є тільки одним з елементів, які свідчать про незадовільний фінансовий стан підприємства. Крім того, ризики при збитковій підприємницькій діяльності несе сам суб`єкт господарювання, а відповідно нерентабельність та не прибутковість відповідача стосується діяльності самого відповідача, у зв`язку з чим наведені ризики не можуть бути ризиками іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін.

Позивач вказує на те, що у відповідності до положень чинного законодавства, останньому, як юридичній особі можуть належати не лише отримані доходи, а й майно - нерухомі та рухому речі - будівлі, споруди, земельні ділянки, засоби виробництва, активи, тощо. На підтвердження заяви про розстрочення виконання рішення відповідачем надано інформацію щодо дебіторської та кредиторської заборгованості підприємства, однак докази на підтвердження відсутності майна у відповідача відсутні.

Посилання відповідача на можливість загрози банкрутства також не може бути належним доказом, враховуючи недоведеність даного твердження, а є лише припущенням. Згідно вимог ст. 331 ГПК України підставою для надання відстрочки або розстрочки є існування певних виключних обставин, а не можливість їх виникнення у майбутньому.

Також позивач звертає увагу на те, що при прийнятті рішення у цій справі судом вже враховано майновий стан відповідача та зменшено розмір пені на 50%.

В своїх запереченнях позивач зазначає, що в силу приписів ст. 331 ГПК України, розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення. У зв`язку з цим, позивач просить врахувати, що відповідач, звернувся до суду з заявою від 05.11.2019 та просить надати йому розстрочку виконання рішення суду на 12 місяців. при тому що рішення суду прийнято 19.08.2019.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.01.2020 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.10.2019 у справі № 904/2211/19 залишено без змін.

17.02.2020 справа № 904/2211/19 повернулась до Господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою від 17.02.2020 призначено розгляд заяви про розстрочення виконання рішення в судовому засіданні на 26.02.2020.

24.02.2020 відповідач (боржник) надав уточнення до заяви про розстрочку виконання рішення суду, в якому просить розстрочити виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2019 у справі № 904/2211/19 в частині стягнення суми невиплаченої заборгованості строком на дванадцять місяців, шляхом сплати щомісяця Комунальним підприємством "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської ради на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГОЗ УКРАЇНИ" суми заборгованості в рівних частинах:

- до 31 березня 2020 року - 5 293 196,66 грн.;

- до 30 квітня 2020 року - 5 293 196,65 грн.;

- до 31 травня 2020 року - 5 293 196,65 грн.;

- до 30 червня 2020 року - 5 293 196,65 грн.;

- до 31 липня 2020 року - 5 293 196,65 грн.;

- до 31 серпня 2020 року - 5 293 196,65 грн.;

- до 30 вересня 2020 року - 5 293 196,65 грн.;

- до 31 жовтня 2020 року - 5 293 196,65 грн.;

- до 30 листопада 2020 року - 5 293 196,65 грн.;

- до 31 грудня 2020 року - 5 293 196,65 грн.;

- до 31 січня 2021 року - 5 293 196,65 грн.;

- до 28 лютого 2021 року - 5 293 196,65 грн.

Зазначене уточнення відповідач обґрунтовує тим, що у період з 01.11.2019 по 29.11.2019 КП "ТЕПЛОЕНЕРГО" оплачено 5 850 335,77 грн., отже, станом на 18.02.2020 сума заборгованості становить 63 518 359,81 грн.

Щодо заперечень позивача про те, що розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови, відповідач зазначає, що таку норму слід тлумачити таким чином, що відповідачу надається можливість розстрочити рішення суду строком на 12 місяців з моменту винесення такої ухвали суду про розстрочення.

Враховуючи, що уточнення заяви про розстрочку виконання рішення суду не суперечить чинному законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, суд приймає їх до розгляду.

Відповідач (боржник) у судовому засіданні підтримав уточнену заяву про розстрочення виконання рішення.

Позивач (стягувач) проти задоволення заяви про розстрочення виконання рішення заперечив.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви про розстрочення виконання рішення на підставі наступного.

Заява відповідача (боржника) про розстрочення виконання рішення обґрунтована тим, що станом на сьогоднішній день теплопостачальне підприємство КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» знаходиться у вкрай скрутному фінансовому становищі, що ставить під загрозу як господарську діяльність підприємства так і його існування в цілому.

Одна з основних причин збитковості відповідача полягає у великій заборгованість споживачів, яка зумовлена їх невчасними розрахунками за отримані послуги з теплопостачання, в зв`язку з чим у КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» відсутня змога своєчасно і в повному обсязі виплачувати АТ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» заборгованість за поставку природного газу, що в свою чергу призводить до нарахування підприємству штрафних та фінансових санкцій за неналежне виконання умов договору.

Крім того, відповідач звертає увагу на те, що на виконання рішень Дніпровської міської ради від 27.07.2016 р. № 28/12 «Про надання дозволу на передачу з балансу КП «ДНІПРОПЕТРОВСЬКІ МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» на баланс КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» об`єктів і мереж теплопостачання» (зі змінами та доповненнями), від 19.07.2017 № 24/23 «Про надання дозволу на передачу основних фондів та інших активів, заборгованості за пільги та субсидії з балансу КП «Дніпровські міські теплові мережі» на баланс КП «ТЕПЛОЕНЕРГО», від 24.07.2019 р. № 32/47 «Про надання дозволу на передачу з балансу КП «Коменергосервіс» на баланс КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» котелень, теплових розподільчих пунктів, насосних станцій, мереж теплопостачання, водопостачання, водовідведення, електропостачання, газопостачання, вузлів обліку теплової енергії та інших активів» Підприємство прийняло на свій баланс ряд цілісних майнових комплексів.

КП "ТЕПЛОЕНЕРГО" зазначає, що приймаючи на свій баланс значну кількість майна було змушено прийняти і боргові зобов`язання попередніх теплопостачальних організацій, що в свою чергу сприяло зростанню кредиторської заборгованості перед ПАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» та знизило рівень покриття такої заборгованості.

На виконання вимог норм чинного законодавства України між КП «ТЕПЛОЕНЕРГО», КП «ДНІПРОВСЬКІ МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» та НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» укладено ряд Договорів про переведення боргу.

В підтвердження скрутного фінансового становища відповідач надав до суду звіти про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2017-2018 років та Звіт про сукупний дохід за перше півріччя 2019 року, відповідно до яких:

- в якості чистого фінансового результату за 2017 р. наявний лише збиток в розмірі 145 154 тис. грн., натомість прибуток відсутній;

- в якості чистого фінансового результату за 2018 р. наявний лише збиток в розмірі 209 344 тис. грн., натомість прибуток відсутній;

- в якості чистого фінансового результату за 1 півріччя 2019 р. наявний лише збиток в розмірі 155 363 тис. грн., натомість прибуток відсутній.

Згідно з останніми звітними даними підприємства, загальна сума дебіторської заборгованості за спожиту теплову енергію споживачів перед КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» становить 839 182 475,95 грн., в підтвердження чого позивачем надано довідку про стан дебіторської заборгованості за теплову енергію станом на 01.10.2019 р. від 30.09.2019.

Відповідач вважає, що розрахунки за отриманий природний газ на підставі укладеного сторонами Договору, проводяться у законодавчо закріплений спосіб, а саме виключно на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу» від 18.06.2014 № 217, яка визначає автоматичний алгоритм розподілу коштів споживачів, що надходять на спеціальні рахунки тих чи інших виконавців послуг.

Відповідач вказує на те, що кошти, які надходили на рахунки підприємства від споживачів послуг з постачання теплової енергії м. Дніпра, перераховувалися (спрямовувалися без будь-якого втручання з боку відповідача) майже у 80 % еквіваленті на рахунок НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» відповідно до розрахунку нормативів перерахування коштів гарантованому постачальникові за природний газ, направлених уповноваженим банкам. При цьому, залишком коштів після вищезазначеного перерозподілу на погашення заборгованості за договорами, укладеними із позивачем, покриваються такі основоположні витрати підприємства, як: витрати на заробітну плату, підтримання технологічного процесу з надання комунальних послуг та інші в порядку черговості.

В свою чергу, зазначений перерозподіл проводився щодо усіх коштів, які об`єктивно заходили на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання КП «ТЕПЛОЕНЕРГО». Проте, їх сукупний розмір залежить виключно від платіжної дисципліни кінцевих споживачів підприємства, а не від волі останнього. У зв`язку з чим, їх кількість на сьогоднішній день є недостатньою для належного виконання КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» прийнятих на себе зобов`язань.

Відповідач вважає, що зазначене виключає існування будь яких умисних дій підприємства з порушення зобов`язання за Договором та є лише додатковим доказом негативного фінансового становища КП «ТЕПЛОЕНЕРГО».

Також відповідач звертає увагу на те, що повне та миттєве стягнення коштів з відповідача призведе до цілком ймовірної загрози банкрутства на початку опалювального сезону 2019-2020 рр.

КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» зазначає, що його підприємство на сьогоднішній день перебуває на грані банкрутства в силу його збитковості, що з року в рік збільшується в геометричній прогресії.

Дана ситуація уже спровокувала неодноразове виділення державою відповідних коштів для покращення фінансового становища КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» у вигляді субвенцій та включення Підприємства до Реєстру теплопостачальних підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії (далі за текстом -«Реєстр»), що в черговий раз підтверджує неспроможність останнього самостійно врегулювати існуючу заборгованість, в тому числі перед постачальником природного газу.

Відповідач звертає увагу, що на виконання вимог ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» уклало з НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» шість договорів про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ.

Відповідно до умов даних договорів реструктуризації КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» виплачує на користь НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» наявну заборгованість, яка виникла у результаті споживання природного газу для виробництва теплової енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води.

Згідно із нормами ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

За приписами ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Розстрочка - виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Відповідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов`язковою умовою надання розстрочення виконання судового рішення є наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання такого рішення, які відповідач повинен довести відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Таким чином, підставою для розстрочення, можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, проте суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини на власний розсуд і визначальним фактором при наданні відстрочки є винятковість цих обставин та їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення.

Обґрунтовуючи заяву про розстрочення виконання рішення суду боржник зокрема посилається на те, що несвоєчасне погашення заборгованості перед стягувачем сталося не з вини відповідача, оскільки єдиним джерелом оплати спожитого газу є кошти, отримані в якості оплати за спожиту теплову енергію з боку населення, бюджетних установ та госпрозрахункових підприємств.

Доказом існування тяжкого фінансового стану є офіційна фінансова звітність, відповідача (боржника) документація (баланс, звіт про фінансові результати, тощо).

Вирішуючи питання про розстрочення виконання судового рішення, суд враховує можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

За судовою практикою до обставин, що ускладнюють виконання судового рішення та які є підставою для розстрочення його виконання, належать скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи-боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

В рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26.06.2013 року зазначено, що відстрочення або розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Суд звертає увагу на те, що надання розстрочення виконання рішення є виключним заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору. При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (рішення ЄСПЛ у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії", заява № 22774/93, пункт 74). За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції (ухвала ЄСПЛ від 07.10.2003 року у справі "Корнілов та інші проти України", заява № 36575/02, тривалість виконання вісім місяців). І навіть, два роки та сім місяців, не визнавались надмірними і не розглядалися, як такі, що суперечить вимогам розумного строку, передбаченого статтею 6 Конвенції (ухвала ЄСПЛ від 17.09.2002 року у справі "Крапивницький та інші проти України", заява № 60858/00). Таким чином, для з`ясування обставин чи є період виконання рішення надмірно тривалим, варто звернути увагу на особливі обставини кожної справи.

Боржником (відповідачем) надані достатні докази, які свідчать, що його фінансовий стан і зазначені в заяві обставини роблять неможливим своєчасне виконання рішення у даній справі. За таких обставин, розстрочення виконання рішення для боржника в даному випадку не є інструментом ухилення від виконання рішення, боржник лише намагається через існування певних обставин, які таке виконання ускладнюють, забезпечити повне виконання рішення та погашення заборгованості перед стягувачем.

Розстрочення виконання рішення суду має здійснюватися з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора, що можливе у випадку банкрутства боржника. Тобто, важливим є досягти балансу інтересів сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.04.2018 року у справі № 920/199/16.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 року "Чижів проти України" зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.04 по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду".

Необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочення виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, дослідження та оцінювання не лише доводів боржника, а й заперечень кредитора.

При цьому, необхідно враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але перш за все необхідно враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Центрального апеляційного господарського суду від 04.12.2018 року у справі № 904/9951/16.

Оцінивши доводи боржника і стягувача, враховуючи фінансовий стан обох сторін, суд дійшов висновку, що надання розстрочення виконання рішення на 12 місяців порушить принцип збалансованості інтересів сторін.

При цьому, суд враховує особливий статус відповідача, який є комунальним підприємством та здійснює теплопостачання споживачам міста Дніпра. Примусове стягнення боргу в опалювальний період може призвести до зриву теплопостачання споживачам, до яких відносяться, зокрема, населення та бюджетні організації.

Разом з тим, розстрочення виконання рішення суду на 10 місяців, в повній мірі буде відповідати принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Заперечення позивача щодо виключних обставин відповідача судом не приймаються на підставі наступного.

Відповідно до ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

В обґрунтування заяви про надання відстрочення виконання рішення відповідач (стягувач) посилався на збитковість підприємства, обмеженість матеріальних ресурсів, а також на те, що обставини, які спричинили виникнення заборгованості перед позивачем зумовлені наявною дебіторською заборгованістю споживачів.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Судом встановлено, що предметом діяльності відповідача є надання послуг з постачання теплової енергії усім категоріям споживачів м. Дніпра.

За змістом довідки про стан дебіторської заборгованості за спожиту теплову енергію споживачів перед КП "ТЕПЛОЕНЕРГО" становить 839 182 475,95 грн. (т. 2 а.с. 110).

Судом встановлено, що основними споживачами природного газу, що постачається відповідачем (боржником), є установи і організації, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів та громадяни, підприємство постійно працює по збитковим тарифам та знаходиться у важкому фінансовому становищі, із зазнанням значних збитків.

Враховуючи зазначені обставини суд дійшов висновку, що обставини перебування відповідача у стані економічної кризи, які перешкоджають повному відновленню його виробничої діяльності, носять винятковий характер і ускладнюють виконання рішення.

За висновками, викладеними Європейським судом з прав людини у своїх рішеннях, і, зокрема, у рішенні від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України", межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд з прав людини підкреслив, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже, сама можливість надання відстрочення/розстрочення виконання судового акта повинна носити виключний характер.

Прийнявши до уваги обставини, які ускладнюють одночасне виконання судового рішення - загроза банкрутства одного з базових підприємств з централізованого теплопостачання і можливі у зв`язку з цим негативні наслідки для споживачів житлово-комунальних послуг, суд дійшов висновку, що у даній справі розстрочення виконання рішення суду здійснюється з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора.

Тобто, принцип "справедливої рівноваги" та "справедливого балансу" у розумінні статті 6 Конвенції при частковому задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення суду не буде порушено.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господа суду від 06.09.2019 у справі № 905/1885/18.

Щодо посилання позивача на те, що вимоги відповідача про розстрочення виконання рішення суперечать положенням частини 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд враховує наступне.

Згідно з частиною 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Системне тлумачення статті 331 Господарського процесуального кодексу України дозволяє дійти таких висновків. Структурно стаття складається з 7 частин, серед яких частини 1, 2 і 7 присвячені порядку розстрочення та відстрочення судового рішення (процедурні питання подання та розгляду заяви), 3, 4 - підставам для відстрочення та розстрочення судом, 5, 6 - правовим наслідкам та питанням, які вирішуються судом при ухваленні такого рішення. Зі змісту даної норми вбачається, що термін спливу з моменту ухвалення судового рішення не виступає чинником, який враховується господарським судом при вирішенні питання про задоволення такої заяви.

З огляду на це, положення частини 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України слід розуміти як такі, що стосуються вже правових наслідків задоволення поданої стороною заяви та обмежують максимальний строк, на який суд може розстрочити або відстрочити виконання судового рішення, одним роком з дня прийняття саме рішення про відстрочення або розстрочення останнього.

Зазначена позиція викладена в постанові Центрального апеляційного господарського суду від 04.12.2018 у справі № 904/9951/16 в аналогічній справі.

На підставі викладеного суд вважає за можливе частково задовольнити заяву відповідача (боржника) про розстрочення виконання рішення, за наступним графіком:

- до 31 березня 2020 року - 6 351 835,99 грн.;

- до 30 квітня 2020 року - 6 351 835,98 грн.;

- до 31 травня 2020 року - 6 351 835,98 грн.;

- до 30 червня 2020 року - 6 351 835,98 грн.;

- до 31 липня 2020 року - 6 351 835,98 грн.;

- до 31 серпня 2020 року - 6 351 835,98 грн.;

- до 30 вересня 2020 року - 6 351 835,98 грн.;

- до 31 жовтня 2020 року - 6 351 835,98 грн.;

- до 30 листопада 2020 року - 6 351 835,98 грн.;

- до 31 грудня 2020 року - 6 351 835,98 грн.

В іншій частині заяви про розстрочення виконання рішення слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 74, 77, 234, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської ради про розстрочення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2019 у справі №904/2211/19 - задовольнити частково.

2. Розстрочити виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2019 у справі №904/2211/19, за наступним графіком:

- до 31 березня 2020 року - 6 351 835,99 грн.;

- до 30 квітня 2020 року - 6 351 835,98 грн.;

- до 31 травня 2020 року - 6 351 835,98 грн.;

- до 30 червня 2020 року - 6 351 835,98 грн.;

- до 31 липня 2020 року - 6 351 835,98 грн.;

- до 31 серпня 2020 року - 6 351 835,98 грн.;

- до 30 вересня 2020 року - 6 351 835,98 грн.;

- до 31 жовтня 2020 року - 6 351 835,98 грн.;

- до 30 листопада 2020 року - 6 351 835,98 грн.;

- до 31 грудня 2020 року - 6 351 835,98 грн.

В іншій частині заяви про розстрочення виконання рішення - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення - 26.02.2020.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали підписано - 02.03.2020

Суддя Н.Г. Назаренко