ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

17.02.2020 Справа№ 914/122/20

Суддя Господарського суду Львівської області Мазовіта А.Б., розглянувши матеріали справи

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАККО Холдинг», м.Луцьк;
до відповідача-1: до відповідача-2: до відповідача-3: про:Державного підприємства «СЕТАМ», м.Київ; Приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Таранко Дмитра Вікторовича, м.Луцьк; Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНСУЛА ІНВЕСТ», м.Львів; визнання електронних торгів, протоколу їх проведення, акту про проведені електронні торги та свідоцтва недійсними.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача-1: не з`явився

від відповідача-2: Таранко Д.В.

від відповідача-3: Шегинський Р.А. представник

присутній у судовому засіданні: Ваврух С.В.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАККО Холдинг», м.Луцьк до Державного підприємства «СЕТАМ», м.Київ, приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Таранко Дмитра Вікторовича, Луцьк та Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНСУЛА ІНВЕСТ», м.Львів про визнання електронних торгів, протоколу їх проведення, акту про проведені електронні торги та свідоцтва недійсними.

07.02.2020 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАККО Холдинг», м.Луцьк про забезпечення позову у справі №914/122/20.

Ухвалою суду від 11.02.2020 розгляд вказаної заяви про забезпечення позову призначено у судовому засіданні з викликом сторін на 17.02.2020 о 10:00 год.

Як зазначив заявник у вказаній заяві, останній звернувся до Господарського суду Львівської області із позовною заявою про визнання недійсними електронних торгів з реалізації лота №385878, а саме незавершеного будівництва (58% ступеня готовності), нежитлового приміщення К-2, загальною площею 7632,2 кв.м., місцезнаходження: Львівська область, м.Львів, вул.Садова, 2А, оформлених протоколом №449867 проведення електронних торгів від 02.12.2019, акту про проведені електронні торги від 05.12.2019, виданого приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Таранко Д.В. та про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, що видано 05.12.2019 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ростовою Л.О., серія та номер 1099.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що реалізація приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Таранко Д.В. нерухомого майна, що належить позивачу, відбулась з численними порушеннями та за заниженою початковою вартістю.

Як стверджує заявник, у випадку прийняття судового рішення про визнання недійсними електронних торгів у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, відповідно виникнуть права та обов`язки щодо повернення одержаного на виконання договору.

Відтак, враховуючи той факт, що результати електронних торгів оскаржуються в суді, існує обгрунтоване припущення того, що переможець електронних торгів ТОВ «ІНСУЛА ІНВЕСТ» може продати чи іншим чином відчужити в користь третіх осіб незавершене будівництво (58% ступеня готовності), нежитлове приміщення К-2, загальною площею 7632,2 кв.м., місцезнаходження: Львівська область, м.Львів, вул.Садова, 2А.

Таким чином, на думку заявника, ефективним і співмірним способом забезпечення даного позову буде накладення арешту вищезазначене нерухоме майно, а також заборона ТОВ «ІНСУЛА ІНВЕСТ» здійснювати будь-які дії щодо відчуження в будь-який спосіб незавершеного будівництва (58% ступеня готовності), нежитлового приміщення К-2, загальною площею 7632,2 кв.м., місцезнаходження: Львівська область, м.Львів, вул.Садова, 2А.

Відтак заявник просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на незавершене будівництво об`єкту нерухомого майна (58% ступеня готовності), нежитлове приміщення К-2, загальною площею 7632,2 кв.м., місцезнаходження: Львівська область, м.Львів, вул.Садова, 2А;

- заборони ТОВ «ІНСУЛА ІНВЕСТ» і іншим особам здійснювати будь-які дії щодо відчуження в будь-який спосіб незавершеного будівництва (58% ступеня готовності), нежитлового приміщення К-2, загальною площею 7632,2 кв.м., місцезнаходження: Львівська область, м.Львів, вул.Садова, 2А, в т.ч. укладати договори, вчиняти інші правочини щодо нього.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову суд зазначає наступне.

Стаття 136 ГПК України визначає підстави для забезпечення позову. Так, зокрема, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1. ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії.

В силу приписів, викладених в п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (пункт 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16).

Однак заява позивача про забезпечення позову не містить обґрунтування, із посиланням на належні та допустимі підтверджуючі докази, необхідності забезпечення позову та вжиття таких заходів забезпечення позову, як накладення арешту на незавершене будівництво об`єкту нерухомого майна (58% ступеню готовності) нежитлове приміщення /К-2, загальною площею 7632,2 кв.м., що розташоване за адресою: Львівська область, м. Львів, вул. Садова, 2 «а» та заборону ТОВ «ІНСУЛА ІНВЕСТ» і іншим особам здійснювати будь-які дії щодо відчуження в будь-яких спосіб незавершеного будівництва об`єкта нерухомого майна (58% ступеню готовності) нежитлового приміщення /К-2, загальною площею 7632,2 кв.м., що розташоване за адресою: Львівська область, м. Львів, вул. Садова, 2 «а», в т.ч. укладати договори, вчиняти інші правочини щодо нього, а містить лише формальні припущення, не підтверджені будь-якими доказами покликання на те, що відповідач-3 може в майбутньому відчужити вищевказане нерухоме майно, передати його іншій особі тощо.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (пункт 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16).

Таким чином, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Проте позивачем не наведено жодних обґрунтованих доводів та не підтверджено доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів забезпечення позову. В той же час, як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 14.02.2020 року згідно Інформаційної довідки №200321607 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.02.2020, долученої відповідачем-3 до заперечення на заяву про забезпечення позову, на вказане у заяві про забезпечення позову нерухоме майно не зареєстровано жодних обтяжень та заборон.

Заява позивача про забезпечення позову по справі містить лише формальне посилання на потенційну можливість ухилення відповідача-3 від виконання можливого судового рішення без наведення, із посиланням на належні та допустимі докази, відповідного обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Покликаючись на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, позивач так і не надав суду доказів, які б підтверджували припущення позивача щодо того, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову в даній справі призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Суд не погоджується з доводами позивача щодо наявності підстав для забезпечення позову у зв`язку із наявністю підстав для визнання недійсними оскаржуваних електронних торгів, оскільки такі обставини є безпосередньо предметом позову у даній справі, а факт порушення законодавства під час проведення оскаржуваних електронних торгів не є встановленим та підлягає доведенню під час вирішення справи по суті і сам по собі не може свідчити про майбутнє ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду.

Суд, вирішуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить відповідачу, повинен дотриматися розумного балансу між необхідністю забезпечити можливе майбутнє виконання судового рішення та неприпустимістю блокування господарської діяльності відповідача.

Принцип змагальності, закріплений у статті 2 ГПК України, встановлює право відповідача заперечити проти наявності порушень про проведенні оспорюваних електронних торгів з широкого кола підстав. При цьому відповідач має право розраховувати на те, що його господарська діяльність під час розгляду спору по суті не зазнаватиме з боку держави свавільного утиску, у тому числі, й шляхом безпідставного арешту належного останньому нерухомого майна.

Згідно зі статтями 73, 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні та заявником суду не надані докази того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «ПАККО Холдинг» у задоволенні заяви про забезпечення позову від 30.01.2020 (вх..№322/20 від 07.02.2020).

2. Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

3. Веб-адреса суду http://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається.

В судовому засіданні 17.02.2020 оголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Ухвалу підписано 21.02.2020.

Суддя Мазовіта А.Б.