ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2020 р.м. ХарківСправа № 922/3544/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області, м. Ізюм в інтересах держави, в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківської області, м. Харків за участю Прокуратури Харківської області
до Селянського господарства "Колос", смт. Шевченкове
про визнання відсутнім права постійного користування земельною ділянкою та повернення земельної ділянки
за участю представників:

прокуратури - Вензель Ю.М.

позивача - не з`явився

відповідача - Ковальова Л.В., ОСОБА_5.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Харківської області звернувся Заступник керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави, в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з позовними вимогами до Селянського господарства "Колос" та просив суд:

- визнати відсутнім у Селянського господарства «Колос» права постійного користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення розміром 54,30 га, відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії Б №046901, розташованою на території Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області;

- зобов`язати Селянське господарство «Колос» повернути земельну ділянку сільськогосподарського призначення розміром 54,30 га, яка розташована на території Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області та передана у постійне користування відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії Б №046901, у відання держави;

- судові, витрати покласти на відповідача та стягнути їх за такими реквізитами: прокуратура Харківської області, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, рахунок 7171, код класифікації видатків бюджету - 2800.

Ухвалою суду від 04.11.2019 р. було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання по справі призначено на 25.11.2019 р. о 10:30, встановлено сторонам строк на подання заяв по суті справи.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 15.01.2020 р. було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 03.02.2020 р. о 11:00.

Розгляд справи відкладався з метою забезпечення повного та всебічного встановлення обставин по справі.

В судовому засіданні 19.02.2020 р. представник прокуратури підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд визнати відсутнім у Селянського господарства «Колос» права постійного користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення розміром 54,30 га, відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії Б №046901, розташованою на території Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області; зобов`язати Селянське господарство «Колос» повернути земельну ділянку сільськогосподарського призначення розміром 54,30 га, яка розташована на території Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області та передана у постійне користування відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії Б №046901, у відання держави.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату та час проведення засідання був повідомлений під розписку від 10.02.2020 р. (а.с. 223).

Представники відповідача проти позову заперечували з підстав, викладених у заявах по суті справи.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази та викладені доводи, судом встановлено наступне.

Ізюмською місцевою прокуратурою Харківської області було вивчено стан додержання вимог чинного законодавства в частині раціонального використання та охорони земель державної та комунальної власності сільськогосподарського призначення на території Шевченківського району та виявлено наступні порушення.

Так, відповідно до державного акту серії Б №046901, виданого у 1992 році виконавчим комітетом Шевченківської районної ради Харківської області, ОСОБА_1 було надано у постійне користування земельну ділянку площею 54,30 га, що знаходиться на території Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області. Акт зареєстровано 17.12.1992 в Книзі записів державних актів на право користування землею за №10.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 . створене селянське господарство «Колос», яке зареєстровано 02.06.1998 р. Відповідно до п. 1.1. Статуту селянського господарства «Колос» в редакції 11.11.2009 року селянське господарство «Колос» створено відповідно до Законів України: «Про фермерське господарство», «Про власність», «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Земельного кодексу України та інших законодавчих актів України, а також на підставі Державного акту на право постійного користування землею Б №046901.

Відповідно до п. 1.2. Статуту селянського господарства «Колос» в редакції 11.11.2009 року, засновником і головою господарства був громадянин України ОСОБА_1 . Пунктом 6.1. Статуту визначено, що земля господарства складається з земельних ділянок, виділених членам господарства для ведення фермерського чи селянського господарства, шляхом надання в користування або передачі їх у приватну власність.

Згідно актового запису про смерть №25 від 02.-03.2011, складеного відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції, ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №56381661, виданої 03.06.2019 приватним нотаріусом Шевченківського районного нотаріального округу Харківської області Томчуком С.М., свідоцтва про право на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_1 , не видавались.

Відповідно до листа приватного нотаріуса Шевченківського районного нотаріального округу Харківської області Томчука С.М. від 03.06.2019 №198/01-16 право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 54,30 га, яка надана у постійне користування ОСОБА_1 , як спадкове майно, не оформлялось.

Прокурор зазначав, що у період з 01.03.2011 та по час звернення з позовом керівником (головою) селянського господарства «Колос» за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є ОСОБА_5 - дружина засновника. Крім того, до складу членів селянського господарства «Колос» відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань входить ОСОБА_4 - син засновника. Разом з цим, власникам селянського господарства ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зазначена земельна ділянка на праві постійного користування не належить.

Таким чином, прокурор вказував, що селянське господарство «Колос» продовжує використовувати спірну земельну ділянку на праві постійного користування без належних для цього підстав, на підтвердження чого він посилався на копії відомостей про наявність земельних ділянок за 2018 - 2019 роки, які селянським господарством «Колос» подаються разом з податковою звітністю. Відповідно до наданої Салтівським управлінням Головного управління ДФС у Харківській області (лист №16947/9/20-40-54-05-16 від 30.05.2019) копії відомості про наявність земельних ділянок, яка подана селянським господарством «Колос» разом з податковою звітністю 14.02.2019, суб`єкт господарювання звітує про використання ріллі загальною площею 38,0000 га та сіножатей загальною площею 14,0000 га, які останній використовує на підставі державного акту на право постійного користування серії Б №046901, виданого ОСОБА_1 .

Відповідно до листа відділу у Шевченківському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області №151/120-19 від 11.07.2019 відомості про вказану земельну ділянку не внесені до національної кадастрової системи. Частина земельної Ділянки була проінвентаризована у 2013 році як землі сільськогосподарського призначення державної власності за кадастровими номерами: :02:000:0351 та :02:000:0352. Згідно з витягами із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 15.07.2019 нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 38,8097 га з кадастровим :02:000:0351 складає 1382241,93 грн., а нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 13,1917 га з кадастровим :02:000:0352 складає 141530,74 грн. Площа частини непроінвентаризованої земельної ділянки складає 2,2986 га. Враховуючи те, що відповідно до листа відділу у Шевченківському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області №151/120-19 від 11.07.2019 вартість 1 га ріллі по Харківській області становить 32237 грн., вартість зазначеної частини земельної ділянки, як зазначає прокуратура, складає 74099,97 грн. Загальна вартість земельної ділянки площею 54,3000 га, право постійного користування на яку посвідчено державним актом серії Б №046901 , виданого ОСОБА_1 , становить 1597872,64 грн.

Згідно з ч.1 ст.92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку. Особливістю права постійного користування землею є обмежене коло суб`єктів, які можуть його набути. Відповідно до ст.92 Земельного кодексу України такими суб`єктами можуть бути: громадські організації осіб з інвалідністю України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації; релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування"; заклади освіти незалежно від форми власності; співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. Зі змісту ч.2 ст.92 Земельного кодексу України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам або селянським чи фермерським господарствам не передбачена, тому прокурор наголошував, що відповідач не відноситься до жодної з перелічених у вказаній статті Земельного кодексу України категорії осіб.

В силу статей 1, 12 Закону України «Про фермерське господарство» фермерські господарства наділені можливостями щодо: набуття у встановленому законом порядку права власності на земельну ділянку (як юридична особа); виключно володіння та користування земельною ділянкою, що належить на праві приватної власності громадянам - членам цього фермерського господарства; використання земельної ділянки фермерським господарством на умовах оренди.

Тобто, чинне законодавство повністю виключає можливість перебування, а відповідно і набуття за фермерським господарством права постійного користування земельною ділянкою. Земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування.

Пунктом 6 Перехідних положень Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні Ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Отже, право постійного користування земельною ділянкою, набуте в установленому законом порядку, не втрачається, а зберігається до його належного переоформлення. В той же час, ОСОБА_1 за життя не уклав із власником земельної ділянки договір у відповідності до приписів пункту 6 Перехідних положень Земельного кодексу України.

Відповідно до ст.116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Згідно зі ст.ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

При цьому, між власником спірної земельної ділянки Шевченківською районною державною адміністрацією Харківської області (до смерті ОСОБА_1 ) не укладались договори, положеннями яких передбачалась можливість передачі в порядку спадкування права користування чужими земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), що підтверджено листами Шевченківської районної державної адміністрації, Шевченківської районної ради та Семенівської сільської ради, а тому згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст.407 Цивільного кодексу України, відсутні правові підстави для визнання за спадкоємцями права користування чужими земельними ділянками.

Статтею 23 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до Закону. Відповідно до ст.19 Закону України «Про фермерське господарство» до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу. Згідно з ст. 20 зазначеного Закону майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються статутом фермерського господарства.

Прокурор зазначав, що аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.

Відповідно до частини першої статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Вивченням інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна прокуратурою встановлено, що право користування спірною земельною ділянкою за відповідачем не зареєстроване. Цивільно-правові договори стосовно зазначеної земельної ділянки ні Шевченківською районною державною адміністрацією, ні Шевченківською районною радою, ні Семенівською сільською радою Шевченківського району Харківської області з відповідачем не укладались.

Таким чином, прокурор зазначав, що дія державного акту про право постійного користування Землею серії Б №046901 фактично припинилася ІНФОРМАЦІЯ_1 зі смертю ОСОБА_1 . Аналогічний висновок був викладений у постановах Верховного Суду України від 05.10.2016 у справі за № 6-2329ц16 та від 23.11.2016 у справі №6-3113ц15, постанові Верховного суду від 21.03.2019 у справі за № 185/1677/17.

Згідно зі ст.13 Конституції України, ст.373 Цивільного кодексу України, ст.1 Земельного кодексу України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст.14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Незаконне розпорядження землею ослаблює економічні основи органів виконавчої влади, що потребує прокурорського реагування у межах наданої, Конституцією України компетенції.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України та Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 29.09.2016 №333, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області є органом, уповноваженим державою здійснювати функції щодо розпорядження земельними ділянками державної власності сільськогосподарського призначення на території області.

Поряд з тим, згідно з ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності покладено на центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Відповідно до абз. 8 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 10.09.2014 №442 ліквідовано Державну інспекцію сільського господарства, а функції із здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, родючості ґрунтів покладено на Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр).

Згідно з Положенням про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, Держгеокадастр реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролі) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Відповідно до пп.30 п.4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 29.09.2016 №333, Головне управління Держгеокадастру в області здійснює державний нагляд (контроль) в агропромисловому комплексі у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за дотриманням вимог земельного законодавства органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування з питань передачі земель у власність та надання у користування, у тому числі в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах.

У зв`язку з вищевикладеним, а також враховуючи те, що Головне управління Держгеокадастру у Харківській області є органом, уповноваженим державою на здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, у т.ч. законності укладення цивільно-правових угод з цих питань, проте не здійснює захист інтересів держави у вказаній сфері, та не вжив заходів щодо повернення спірної земельної ділянки у відання держави, прокурор звернувся з цим позовом в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, як суб`єкта, уповноваженого розпоряджатися спірною земельною ділянкою державної власності сільськогосподарського призначення.

Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобіганню вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків.

Зазначене право підлягає захисту судом у спосіб, визначений п. 4 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, абз. 1, 3 ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, -визнання відсутності прав та відновлення становища, яке існувало до порушення. Застосування саме такого способу захисту, за твердженням прокурора, забезпечить досягнення мети захисту порушених прав та інтересів. З огляду на викладене, прокурор наголошував, що для захисту порушеного права на спірні ділянки необхідно визнати відсутність права постійного користування у Селянського господарства «Колос» () земельною ділянкою площею 54,30 га відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії Б №0469017.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Головне управління Держгеокадастру у Харківській області 20.09.2019 (вих. № 37/4-943вих.19) було повідомлено про представництво його інтересів в суді у зв`язку з виявленими порушеннями вимог законодавства.

09.12.2019 р. відповідачем було надано заяву (вх. 29793) про долучення до матеріалів справи рішення виконавчого комітету від 09.04.1992; державний акт В №046901; свідоцтво №383-6/2 фермерського господарства ОСОБА_1; реєстраційну заяву платника податку на додану вартість від 20.06.1997р.; виписку з єдиного державного реєстру юридичних осіб від 24.07.2017р.; статут селянського господарства «Колос»; лист приватного нотаріуса Томчука С.М.; ухвалу Шевченківського районного суду від 10 січня 2013 р.; наказ Головного управління Держгеокадастру від 05.08.2019 р. 6615-СГ; наказ Головного управління Держгеокадастру від 15.08.2019 р. 7106-СГ.

Як вбачається з наданих документів, 05 серпня 2019 року Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області видано наказ № 6615 - СГ «Про впорядкування земельно-облікових відомостей», а 15 серпня 2019 року видано наказ № 7106 - СГ «Провнесення змін до наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 05.08.2019 року 3 6615 - СГ», згідно з якими визнано припиненим право постійного користування земельною ділянкою державної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 54,3000 га, для ведення селянського господарства, яка розташована за межами населених пунктів на території Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, право на яку підтверджено Державним актом на право користування землею серії Б № 046901, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 10 від 1992 року, у зв`язку із смертю користувача земельної ділянки гр. ОСОБА_1 : земельну ділянку загальною площею 54,3000 віднесено до земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення на території Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області (код КВЦПЗ - 16.00); визнано таким, що втратив чинність державний акт на право користування землею серії Б № 046901, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 10 від 1992 року, у зв`язку із смертю користувача земельної ділянки. В той же час, надані відповідачем копії наказу Головного управління Держгеокадастру від 05.08.2019 р. 6615-СГ та наказу Головного управління Держгеокадастру від 15.08.2019 р. 7106-СГ не були завірені належним чином. В подальшому відповідачем було надано для долучення до матеріалів справи завірені копії зазначених наказів.

В письмових запереченнях від 03.02.2020 р. (вх.2555) відповідач вказував, що на виконання вказаних наказів Головного управління Держгеокадастру усі відповідні зміни до земельно - облікових відомостей було внесено, земельна ділянка віднесена до земель запасу державної власності, на підтвердження чого відповідач посилався на відповіді Відділу у Шевченківському районі на лист голови СГ «Колос» від 23.01.2020 р. № 3. Також відповідач зазначав, що наказами Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надано певним громадянам дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, орієнтовним розміром 2,000 га (кожному), цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства.

10.02.2020 р. представником відповідача було надано для долучення до матеріалів справи відповіді Головного управління Держгеокадастру у Харківській області щодо надання завірених копій наказів Головного управління від 05.08.2019 р. № 6615-СГ та від 15.08.2019 р. №7106-СГ. Також, представником відповідача було надано для долучення до матеріалів справи копії заяви голови СГ «Колос» до Керівника відділу у Шевченківському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Штиху А.І. щодо надання інформації про кадастрові номери земельних ділянок, які були в обробітку СГ «Колос», згідно державного акту від 1992 р. серії Б № 046901 виданого ОСОБА_1 на право постійного користування землею, та копії відповіді на вказану заяву начальника Відділу у Шевченківському районі, в якому повідомляється, що земельним ділянкам які були в користуванні ОСОБА_1 згідно державного акту від 1992 р. серії Б № 046901 відповідно до технічної документації з інвентаризації земель виготовленої в 2013 році присвоєно кадастрові номери: :02:000:0351 на площу 38,8097 га, :02:000:0352 на площу 13,1917 га. Надані документи судом було досліджено та долучено до матеріалів справи.

У письмових поясненнях по справі (вх. 843 від 15.01.2020 р.) Головне управління Держгеокадастру у Харківській області зазначало, що надання громадянам земельних ділянок у користування, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, на час створення у червні 1998 року селянського господарства «Колос» регулювалось положеннями статей 50, 51 ЗК України від 18 грудня 1990 року № 561-ХІІ та Законом України «Про селянське (фермерське) господарство». Відповідно до ст. 2 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Селянське (фермерське) господарство може бути створено однією особою. Головою селянського (фермерського) господарства є його засновник або особа, яка є його правонаступником. На ім`я голови селянського (фермерського) господарства видається відповідно Державний акт на право приватної власності на землю, Державний акт на право постійного користування землею. З ним укладається договір на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди. Складаються також інші документи відповідно до законодавства України.

За змістом ст. 9 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» після одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку.

Із 01.08.2003 р. набрав чинності Закон України від 19.06.2003 № 973-IV «Про фермерське господарство», за змістом ст. 2 якого відносини, пов`язані із створенням, та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України. Статтею 7 цього Закону передбачено, що надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України. Згідно з п. «а» ч. З ст. 22 Земельного кодексу України від 01.01.2002 р. землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам, зокрема, для ведення фермерського господарства. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону «Про фермерське господарство» та згідно з ч. 1 ст. 31 ЗК України землі фермерського господарства складаються із:

а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі;

б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності;

в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство (частина друга статі 12 Закону).

Зазначеними приписами встановлено вичерпний перелік земель фермерського господарства, до якого не віднесено земельні ділянки, що перебувають на праві постійного користування у громадянина-засновника ФГ. Земельним законодавством, як чинним на момент видачі гр. ОСОБА_1 державного акта, так і чинним на теперішній час не передбачено автоматичного переходу прав на земельні ділянки. Для оформлення права на земельну ділянку законодавством встановлено певний порядок (процедура), що складається із послідовності юридично значимих дій, які мають бути вчинені заінтересованим суб`єктом з метою засвідчення права у встановленому законодавством порядку.

Так, відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (ч.1); набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч. 2). Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. (ч. 1 ст.125 цього Кодексу).

Відповідно до статті 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦК України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Земельний кодекс 1990 року також наголошує (ст. 53, 55) на неможливості автоматичного переходу права, поза процедурою прийняття рішення уповноваженого органу, який здійснює розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності.

З набранням чинності новим Земельним кодексом України статтею 92 визначено новий перелік осіб, які мають право отримувати земельні у постійного користування, за приписами якого передача земельної ділянки на праві постійного користування, за приписами якого передача земельної ділянки у постійне користування ані громадянам, ані юридичним особам приватного права не передбачена. Зі змісту рішення Конституційного суду України від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005 у справі № 1-17/2005, яким визнано неконституційною норму, закріплену п. 6 Перехідних положень ЗК України, вбачається, що землекористувачі, які набули право постійного користування земельною ділянкою на підставі норм ЗК України, в редакції від 13 березня 1992 року, але на сьогодні є поза рамками кола суб`єктів права постійного користування земельною ділянкою (ч. 2 ст. 92 Кодексу), мають право використовувати надані їм земельні ділянки на праві постійного користування до того часу, поки не буде розроблене законодавче, організаційне та фінансове забезпечення щодо переоформлення права постійного користування на право власності або право оренди. Тобто, рішення Конституційного Суду України зводиться до того, що право постійного користування земельною ділянкою, набуте в установленому законом порядку, не втрачається, а зберігається до його належного переоформлення.

Разом з тим, позивач вказував, що користувач земельною ділянкою за життя не скористався наданим йому правом на переоформлення права постійного користування, а законодавством не передбачено автоматичного переходу права постійного користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, після смерті землекористувача до будь-якої фізичної чи юридичної особи, оскільки зазначене вище право особи припиняється з її смертю. До такого висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 18.03.2019 р. по справі № 922/3312/17, від 20.03.2019 по справі № 587/260/17, від 18.03.2019 по справі № 472/598/16-ц, від 21.03.2019 по справі № 185/1677/17.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог та викладених учасниками справи доводів і заперечень, суд виходить з наступного.

Згідно частини першої статті 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до частини першої статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Статтею 391 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Приписами статті 92 наведеного Кодексу унормовано, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

У редакції пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України, яка діяла з моменту набрання чинності Земельним кодексом України до 22.09.2005, було встановлено, що громадяни та юридичні особи, які набули земельні ділянки на праві постійного користування до 01.01.2002, але згідно з Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні були до 01.01.2008 переоформити право постійного користування на право власності або право оренди.

Проте, Конституційний Суд України рішенням від 22.09.2005 № 5-рп/2005 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення пункту 6 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення. Це положення втратило чинність 22.09.2005. Це означає, що громадяни та юридичні особи, які до 01.01.2002 отримали у постійне користування земельні ділянки, можуть використовувати ці ділянки без обов`язкового переоформлення права постійного користування у право власності на землю чи право оренди землі. Однак, за бажанням, і громадяни, і юридичні особи (крім державних і комунальних), які отримали у постійне користування земельні ділянки до 01.01.2002, можуть здійснювати таке переоформлення.

До суду не було надано доказів переоформлення гр. ОСОБА_1 права користування земельною ділянкою чи отримання її у власність.

Разом з тим, право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини.

Таку правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 24.01.2018 у справі №908/799/17, від 13.08.2019 у справі №908/1393/18, Верховного Суду України від 05.10.2016 у справі №6-2329цс16, від 23.11.2016 у справі №6-3113цс-16.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 125 названого вище Кодексу право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із частиною першою статті 407 ЦK України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Частиною 2 зазначено статті встановлено, що право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті. Аналогічне положення закріплене в ч.2 ст.102-1 ЗК України.

Таким чином, відповідно до частини другої статті 407 ЦК України та частини другої статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може передаватися у порядку спадкування.

Разом з тим, частиною третьою статті 102-1 Земельного кодексу України та частиною 3 статті 407 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності не може бути відчужено її землекористувачем іншим особам (крім випадків переходу права власності на будівлі та споруди), внесено до статутного капіталу, передано у заставу.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Приписами частини 1 статті 1225 цього ж Кодексу визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Підстав спадкування права постійного користування земельною ділянкою згадана стаття не містить.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право постійного користування земельною ділянкою, що виникло у особи на підставі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.

Таким чином, право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припинилося зі смертю громадянина ОСОБА_1 , якому належало таке право.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 23.11.2016 у справі № 657/731/14-ц, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування.

Ураховуючи положення законодавства, яке регулює спірні правовідносини, а також зважаючи на встановлені обставини справи, суд погоджується з твердженням прокурора про відсутність у СГ «Колос» права користування земельною ділянкою, оскільки таке право стосувалося громадянина ОСОБА_1 і припинилося з його смертю.

Аналогічні висновки були викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 920/840/17.

Припинення права користування земельною ділянкою визнавалося і представниками відповідача у судових засіданнях по справі.

Таким чином, обґрунтованою є позовна вимога Заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області про визнання відсутнім у Селянського господарства «Колос» права постійного користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення розміром 54,30 га, відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії Б № 046901, розташованою на території Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області.

Заявляючи вимогу про зобов`язання Селянське господарство «Колос» повернути земельну ділянку сільськогосподарського призначення розміром 54,30 га, яка розташована на території Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області та передана у постійне користування відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії Б №046901, у відання держави, прокурор вказував, що відповідачем не підтверджено факт повернення спірної земельної ділянки у відання держави в особі ГУ Держгеокадастру у Харківській області, зокрема, шляхом підписання акту приймання-передачі земельної ділянки, не внесені зміни і до податкової звітності Селянського господарства «Колос» щодо використання спірної земельної ділянки. Згідно з наданою Салтівським управлінням Головного управління ДФС у Харківській області (лист № 16947/9/20-40-54-05-16 від 30.05.2019 р.) копією відомості про наявність земельних ділянок, яка подана селянським господарством «Колос» разом з податковою звітністю 14.02.2019 р., суб`єкт господарювання звітував про використання у 2019 році ріллі загальною площею 38,000 га та сіножатей загальною площею 14,000 га, які використовує на підставі державного акту на право постійного користування серії Б № 046901, виданого ОСОБА_1 .

Однак факт використання земельної ділянки СГ «Колос» заперечується відповідачем, який зазначає, що земельна ділянка використовувалася раніше, але 05 серпня 2019 року Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області було видано наказ № 6615 - СГ «Про впорядкування земельно-облікових відомостей», а 15 серпня 2019 року видано наказ № 7106 - СГ «Провнесення змін до наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 05.08.2019 року 3 6615 - СГ», згідно з якими визнано припиненим право постійного користування земельною ділянкою державної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 54,3000 га, для ведення селянського господарства, яка розташована за межами населених пунктів на території Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, право на яку підтверджено Державним актом на право користування землею серії Б № 046901, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 10 від 1992 року, у зв`язку із смертю користувача земельної ділянки гр. ОСОБА_1 : земельну ділянку загальною площею 54,3000 віднесено до земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення на території Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області (код КВЦПЗ - 16.00); визнано таким, що втратив чинність державний акт на право користування землею серії Б № 046901, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 10 від 1992 року, у зв`язку із смертю користувача земельної ділянки.

Відповідач стверджував, що на виконання вказаних наказів Головного управління Держгеокадастру усі відповідні зміни до земельно - облікових відомостей було внесено, земельна ділянка віднесена до земель запасу державної власності, на підтвердження чого відповідач посилався на відповіді Відділу у Шевченківському районі на лист голови СГ «Колос» від 23.01.2020 р. № 3. Також відповідач зазначав, що наказами Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надано певним громадянам дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, орієнтовним розміром 2,000 га (кожному), цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства.

Представником відповідача було надано для долучення до матеріалів справи копії заяви голови СГ «Колос» до Керівника відділу у Шевченківському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області щодо надання інформації про кадастрові номери земельних ділянок, які були в обробітку СГ «Колос», згідно державного акту від 1992 р. серії Б № 046901 виданого ОСОБА_1 на право постійного користування землею, та копії відповіді на вказану заяву начальника Відділу у Шевченківському районі, в якому повідомляється, що земельним ділянкам які були в користуванні ОСОБА_1. згідно державного акту від 1992 р. серії Б № 046901 відповідно до технічної документації з інвентаризації земель виготовленої в 2013 році присвоєно кадастрові номери: :02:000:0351 на площу 38,8097 га, :02:000:0352 на площу 13,1917 га.

Відповідач наголошував, що станом на дату звернення прокурора з даним позовом до суду Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області уже було видано наказ № 6615 від 05 серпня 2019 року, який не оспорювався відповідачем, та за яким земельну ділянку загальною площею 54,3000 віднесено до земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення на території Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області. Таким чином, відповідач заперечував факт використання земельної СГ «Колос» та стверджував про безпідставність заявлення позовних вимог прокурора про зобов`язання СГ «Колос» повернути земельну ділянку сільськогосподарського призначення розміром 54,30 га.

Надаючи оцінку наданим сторонами доказам, суд виходить з приписів ст. 79 ГПК України, відповідно до яких наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як вбачається з матеріалів справи, окрім додатка до податкової звітності (відомості про наявність земельних ділянок), яка подавалася ще 14.02.2019 р., прокурором не надано жодних інших достовірних та достатніх доказів, якими б підтверджувався факт використання спірної земельної ділянки відповідачем станом на час звернення прокурора з позовом до суду та на час розгляду справи. Матеріали справи не містять документально закріплених результатів обстеження земельної ділянки, актів перевірки, інформації про початок кримінального провадження за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 197-1 КК України, за фактом самовільного зайняття земельних ділянок, або будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт використання відповідачем земельної ділянки на час звернення прокурора з позовом до суду. В судовому засіданні 19.02.2020 р. представником прокуратури не було надано відповіді на питання щодо існування достатніх доказів на підтвердження використання спірної земельної ділянки відповідачем.

В той же час, наявні в матеріалах справи копія наказу Головного управління Держгеокадастру від 05.08.2019 р. 6615-СГ, копія наказу Головного управління Держгеокадастру від 15.08.2019 р. 7106-СГ (а.с. 217-218) свідчать про впорядкування Головним управлінням Держгеокадастру земельно-облікових відомостей, віднесення земельної ділянки площею 54,3000 га до земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення.

Таким чином, матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів, з яких можливо встановити, що Селянське господарство "Колос" станом на 31.10.2019 р. (дата звернення прокурора з позовом) або на час розгляду справи продовжувало використовувати земельну ділянку сільськогосподарського призначення розміром 54,30 га, яка розташована на території Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області. Навпаки, надані до матеріалів справи докази свідчать про вибуття вказаної земельної ділянки з користування СГ «Колос» та віднесення її до земель запасу державної власності станом на дату звернення прокурора з даним позовом до суду, що виключає можливість задоволення позовних вимог про зобов`язання СГ «Колос» повернути земельну ділянку сільськогосподарського призначення розміром 54,30 га, яка розташована на території Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, у відання держави.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області.

Здійснюючи розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Положеннями ст.126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Прокурор просив суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 25889,09 грн, які складаються з 23968,09 грн за однією майновою вимогою та 1921,00 грн за однією немайновою вимогою.

Відповідачем було заявлено попередній розрахунок витрат на правничу допомогу в розмірі 14640,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу відповідачем надано договір надання правничої допомоги №105 від 12.12.2019 р., копію додатку № 1 до договору надання правничої допомоги щодо вартості послуг, копію Акту № 1 від 16.12.2019 р. приймання-передачі наданої правничої допомоги (послуг) на суму 8640,00 грн, копію видаткового касового ордеру від 16.12.2019 р. на суму 8640,00 грн, копію квитанції до прибуткового касового ордеру №105 від 16.12.2019 р. на суму 8640,00 грн.

В судовому засіданні 19.02.2020 р. представник відповідача просив суд розподілити фактично понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 8640,00 грн.

За приписами ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Доказів неспівмірності заявлених витрат до суду не було надано, тому суд приймає надані відповідачем докази понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 8640,00 грн.

З урахуванням приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору по даній справі в частині сплаченого прокуратурою судового збору за позовною вимогою немайнового характеру покладаються на відповідача, в іншій частині - на прокуратуру. Заявлені відповідачем витрати на правничу допомогу в розмірі 8640,00 грн, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, покладаються судом порівну на прокуратуру та відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 73, 74, 80, 86, 129, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати відсутнім у Селянського господарства «Колос» (63601, Харківська обл., Шевченківський район, селище міського типу Шевченкове, ВУЛИЦЯ ПОКРОВСЬКА, будинок 39, ідентифікаційний код особи 21268646) права постійного користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення розміром 54,30 га, відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії Б № 046901, розташованою на території Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області.

В решті позову прокурора відмовити.

Стягнути з Селянського господарства "КОЛОС" (63601, Харківська обл., Шевченківський район, селище міського типу Шевченкове, ВУЛИЦЯ ПОКРОВСЬКА, будинок 39, ідентифікаційний код особи 21268646) на користь Прокуратури Харківської області (61001, Харківська обл., місто Харків, Основ`янський район ВУЛИЦЯ БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО буд. 4, ідентифікаційний код особи 02910108, за такими реквізитами: прокуратура Харківської області, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, рахунок 7171, код класифікації видатків бюджету - 2800) судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Стягнути з Прокуратури Харківської області (61001, Харківська обл., місто Харків, Основ`янський район ВУЛИЦЯ БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО буд. 4, ідентифікаційний код особи 02910108) на користь Селянського господарства "КОЛОС" (63601, Харківська обл., Шевченківський район, селище міського типу Шевченкове, ВУЛИЦЯ ПОКРОВСЬКА, будинок 39, ідентифікаційний код особи 21268646) 4320,00 грн витрат на правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення його повного тексту. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку визначеному ст.ст. 256, 257 ГПК України з врахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "20" лютого 2020 р.

Суддя Л.С. Лаврова