ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"26" лютого 2020 р. м. Київ Справа № 911/491/20

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АНД-ГРУП" б/н та дати (вх. №504/20 від 21.02.2020) про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРІТАС ТРЕЙД" заборгованості за договором поставки продукції № від 18.04.2019 на суму 3420,00 грн

ВСТАНОВИВ:

21.02.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "АНД-ГРУП" подало до Господарського суду Київської області заяву б/н та дати (вх. №504/20 від 21.02.2020) до боржника (Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРІТАС ТРЕЙД") про видачу судового наказу.

Дослідивши подану Товариством з обмеженою відповідальністю "АНД-ГРУП" заяву на предмет відповідності її приписам ст. ст. 147, 148, 150 ГПК України, господарський суд встановив, що наявні підстави для відмови заявнику у видачі судового наказу з огляду на таке.

Підстави та порядок видачі судового наказу врегульовано положеннями Розділу ІІ ГПК України.

Частиною 1 ст. 147 ГПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

За ч. 1 ст. 148 ГПК України унормовано, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 147 ГПК України встановлено, що із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ГПК України передбачено, що до заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ст. ст. 76 78 ГПК України належними, допустимими та достовірними доказами є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен дослідити всі докази, яким заявник обгрунтовує обставини, на яких грунтуються його вимоги, та перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу.

Із поданої заявником до суду заяви про видачу судового наказу вбачається, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АНД-ГРУП" ґрунтуються на укладеному між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕРІТАС ТРЕЙД" письмовому договорі поставки продукції № від 18.04.2019.

Оскільки боржник неналежним чином виконав умови вищевказаного договору, заявник скористався правом звернення до суду із заявою про видачу наказу на стягнення з боржника 3420,00 грн основного боргу.

В підтвердження обов`язку боржника по сплаті коштів за отриманий товар, останній подав до суду в якості доказів копію договору поставки продукції № від 18.04.2019, копію додаткової угоди № до договору поставки продукції від 18.04.2019 та копію видаткової накладної № ЕЛМ-060755 від 30.08.2019.

Оглянувши подані на розгляд суду документи, суд встановив, що складена між сторонами видаткова накладна підписана зі сторони відповідача (покупця) невстановленою особою, підпис якої не розшифрований, не містять посилання на посаду особи, яка прийняла товар. Тобто надана заявником до справи видаткова накладна не містить переліку обов`язкових реквізитів первинних документів, передбачених у п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, та ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", неналежним чином оформлена в графі "Отримав(ла)", що позбавляє її статусу доказу у справі на підтвердження тих обставин, якими заявник обгрунтовує свої вимоги до боржника, здійснюючи на них посилання у заяві про видачу судового наказу.

Окрім іншого, суд зазначає, що копія видаткової накладної № ЕЛМ-060755 від 30.08.2019 містить посилання на договір поставки продукції № від 18.04.2019, в той час як на останній сторінці договору відсутній підпис заявника як постачальника продукції. Не підписана заявником і додана до матеріалів справи копія додаткової угоди № до договору поставки продукції від 18.04.2019, тобто до суду не надані належні докази того, що поставка продукції по видатковій накладній була здійснена на виконання підписаного між сторонами письмового договору.

Водночас, суд вказує, що оскільки заявник сверджує, що боржник не здійснював оплат в рахунок погашення боргу за поставку продукції, він зобов`язаний був подати до суду банківські виписки чи інші документи в підтвердження факту відсутності оплат, проведених його контрагентом на його банківський рахунок за спірною видатковою накладною.

Таким чином, відповідно до поданих в обгрунтування заявлених вимог документів вбачається, що заявником не надано до суду належних документів, які б підтверджували факт існування заборгованості боржника перед ним у вказаній у заяві про видачу судового наказу до стягнення сумі та на підставі укладеного з боржником письмового договору.

Враховуючи вищевикладене, суд встановив, що заявником порушено ч. 1 ст. 148, п. 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України, зокрема не подано до суду документи, що підтверджують обставини, якими заявник обгрунтовує свої вимоги, що згідно з п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України є підставою для відмови заявнику у видачі судового наказу за правилами наказного провадження за вимогою про стягнення з боржника 3420,00 грн боргу, що виник у зв`язку з неналежним виконанням ним умов договору поставки продукції № від 18.04.2019.

У відповідності до ч. 2 ст. 152 ГПК України передбачено, що про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Згідно з приписів ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст. ст. 147, 148, 150, 152, 153, 234 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю відповідальністю "АНД-ГРУП" у задоволенні заяви б/н та дати (вх. №504/20 від 21.02.2020) про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРІТАС ТРЕЙД" заборгованості за договором поставки продукції № від 18.04.2019 на суму 3420,00 грн.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 235 ГПК України, та відповідно до ст. 256 ГПК України та пп. 17.5 п. 17 ч. 1 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання.

З інформацією про дане судове рішення учасники справи можуть ознайомитися на сайті: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В.М. Антонова