ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2020 р. Справа№ 910/11364/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Попікової О.В.

Владимиренко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Костяк В.Д.

за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання від 24.02.2020,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.11.2019 (повний текст складено 18.11.2019) у справі №910/11364/17 (суддя Маринченко Я.В.)

за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія"

на дії Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Пищ Мар`яни Степанівни

за позовом Національного банку України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія"

третя особа Приватне акціонерне товариство "Комерційний банк "Фінансова ініціатива"

про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.11.2019 у справі №910/11364/17 відмовлено у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" на дії Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Пищ Мар`яни Степанівни.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що при вчиненні виконавчих дій щодо складання постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника та акту опису майна боржника державним виконавцем дотримано вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження». Місцевий господарський суд відмовив також і в задоволенні скарги в частині зупинення виконавчого провадження, оскільки ці дії не належать до його компетенції (ст. 343 ГПК України).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" (надалі - відповідач, боржник, скаржник) звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.11.2019 та постановити нову ухвалу, якою визнати дії Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Пищ М.С. неправомірними, які виразились у складанні постанови про опис та арешт майна боржника та акту опису майна від 17.10.2019 винесені в межах виконавчого провадження ВП №58975635 від 24.04.2019, відкритого на підставі судового наказу Господарського суду міста Києва №910/11364/17 від 22.02.2019. Скасувати Постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Пищ Мар`яни Степанівни від 17.10.2019 та акт про опис та арешт майна боржника від 17.10.2019 винесені під час вчинення дій в межах виконавчого провадження ВП №58975635 від 24.04.2019 відкритого на підставі судового наказу Господарського суду міста Києва №910/11364/17 від 22.02.2019.

Скаржник не погодився з ухвалою про відмову у задоволенні скарги на дії державного виконавця, просив ухвалу скасувати, у зв`язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Боржник вважає, що державним виконавцем не дотримано вимог п. 1 ч. 5 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки державний виконавець при винесенні постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника та складанні акту про арешт майна не маючи доступу до приміщення не мав об`єктивної можливості належним чином оглянути приміщення і відповідно зазначити всі дані, що ідентифікують об`єкт огляду в акт про опис та арешт майна.

Крім того, вказав, що виконавцем не було повідомлено боржника про те, що 17.10.2019 останнім в межах даного виконавчого провадження будуть проводитись виконавчі дії, а саме - огляд приміщення боржника, чим також порушено Закон України «Про виконавче провадження».

Правовими підставами для задоволення скарги зазначає п. 1 ч. 5 ст. 56, Закону України «Про виконавче провадження».

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Національний банк України (надалі - позивач, банк) у відзиві зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку та відмовив у задоволенні скарги ТОВ "Станіславська торгова компанія" на дії державного виконавця. Вказав на те, що постанови про опис та арешт майна боржника та акту опису майна від 17.10.2019 винесені в межах виконавчого провадження ВП №58975635 є правомірними, винесенні без порушення ч.5 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої від 02.04.2012 №512/5. Крім того, банк зазначив, що відсутність боржника при проведенні опису майна не може бути перешкодою для проведення такого опису. Факт неучасті представника боржника 17.10.2019 під час вчинення виконавчих дій залежав від суб`єктивної поведінки самого боржника, а тому права боржника жодним чином не порушені.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.12.2019, справу №910/11364/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді Алданова С.О., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.11.2019 у справі №910/11364/17 залишено без руху та роз`яснено скаржнику, що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали він має право усунути наведені недоліки, сплативши судовий збір в розмірі 1 921,00 грн.

Після усунення недоліків, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.11.2019. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 27.01.2020 о 09:40 год. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі в строк до 21.01.2019. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі в строк до 21.01.2019. Доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2020, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді Попікова О.В., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2020 апеляційну скаргу ТОВ "Станіславська торгова компанія" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.11.2019 у справі №910/11364/17 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді Попікова О.В., Владимиренко С.В. та повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 11.02.2020 о 14:20 год.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2020 відкладено розгляд апеляційної скарги ТОВ "Станіславська торгова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2019 у справі №910/11364/17 на 24.02.2020 о 14 год. 00 хв. Доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті

Явка представників сторін.

В судове засідання 24.02.2020 з`явився представник стягувача.

До судового засідання 24.02.2020 представники відповідача (скаржника), органу ДВС та третьої особи не з`явились, про час та місце судового засідання належним чином повідомлені у відповідності до ст. 120, 242 ГПК України, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, зокрема залучені поштові повідомлення. Про причини неявки суд не повідомлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 342 ГПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Окремо, суд апеляційної інстанції вважає за доцільне зазначити, що ТОВ "Станіславська торгова компанія", яке є ініціатором апеляційного оскарження, враховуючи вимоги ч.1 ст. 43 ГПК України, з метою дотримання своїх процесуальних прав, має стежити за рухом справи, як шляхом отримання кореспонденції ним або уповноваженим представником, так і за допомогою офіційних джерел, зокрема, ЄДРСР, який є відкритим для безоплатного цілодобового доступу.

Однак, судову кореспонденцію Північного апеляційного господарського суду скаржник не отримував, ухвали від 26.12.2019 про відкриття апеляційного провадження, від 27.02.2020, від 11.02.2020, які були надіслані за юридичною адресою: 01133, м. Київ, вул. Леоніда Первомайського 9, оф. 33, повернуті на адресу суду з відмітками «інші причини», «за закінченням терміну зберігання», «за закінченням терміну зберігання» - «адресат відсутній». Зазначена адреса також вказана скаржником у його апеляційній скарзі.

З огляду на вимоги 120 ГПК України, в також вищенаведене, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто, повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення, тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

При цьому, суд апеляційної інстанції також звертає увагу на правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішеннях у справі "Пономарьов проти України" та у справі "В`ячеслав Корчагін проти Росії", згідно з якою сторони в розумні "інтервали часу" мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи викладене, судом апеляційної інстанції були здійснені всі необхідні заходи щодо повідомлення скаржника про відкриття апеляційного провадження, відтак, скаржник вважається таким, що повідомлений належним чином.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, враховуючи те, що явка представників учасників справи судом обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність заперечень представника банку, дійшов висновку про здійснення апеляційного перегляду оскарженої ухвали за наявними матеріалами справи за відсутності представників відповідача (скаржника), органу ДВС та третьої особи.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши доводи і заперечення, які наведені в апеляційній скарзі та у відзиві, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.09.2018 у справі №910/11364/17 позов Національного банку України задоволено. У рахунок погашення заборгованості ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива», що включає ,21 грн, з яких: 800000000 грн заборгованості за кредитом, 77654794,51 грн заборгованості за процентами, 30000 грн штрафу за Кредитним договором №61/09 від 29.12.2009 та грн заборгованості за кредитом, 135863013,70 грн заборгованості за процентами, 30000 грн штрафу за Кредитним договором №12/09/5 від 13.05.2014. Звернуто стягнення на користь Національного банку України на предмет іпотеки, що належить ТОВ «Станіславська торгова компанія» - нерухоме майно, а саме: Гуртово-роздрібна база, загальною площею 563,0 кв. м, що знаходяться за адресою: Івано-Франківська обл., м. Калуш, вул. Гірника, буд. 1, та складаються з: адміністративний будинок (літера А1) площею - 209,5 кв. м, холодильне відділення (літера А2) площею - 112,7 кв. м, будинок товарознавців (літера АЗ) площею - 41,7 кв. м, магазин (літера А4) площею - 102,9 кв. м, склад (літера А5) площею - 91,8 кв. м, прохідна (літера Б) площею - 4,4 кв. м, ворота (№1) площею - 11,0 кв. м, огорожа (№3) площею - 27,9 кв. м, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2019 апеляційну скаргу ТОВ «Станіславська торгова компанія» залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2018 у справі №910/11364/17 залишено без змін.

22.02.2019 на виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва видано відповідний наказ.

Постановою Верховного Суду від 22.01.2019 касаційну скаргу ТОВ «Станіславська торгова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2018 у справі №910/11364/17 залишено без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2018 у справі №910/11364/17 залишено без змін.

04.11.2019 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від ТОВ «Станіславська торгова компанія» надійшла скарга на дії Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Пищ Мар`яни Степанівну, в якій серед іншого, скаржник просив:

- визнати дії Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Пищ Мар`яни Степанівни неправомірними, які виразились у складанні постанови про опис та арешт майна боржника та акту опису майна від 17.10.2019 винесені в межах виконавчого провадження ВП №58975635 від 24.04.2019, відкритого на підставі судового наказу Господарського суду міста Києва №910/11364/17 від 22.02.2019;

- скасувати Постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Пищ Мар`яни Степанівни від 17.10.2019 та акт про опис та арешт майна боржника від 17.10.2019 винесені під час вчинення дій в межах виконавчого провадження ВП№58975635 від 24.04.2019 відкритого на підставі судового наказу Господарського суду міста Києва №910/11364/17 від 22.02.2019.

- зупинити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП №58975635 від 24.04.2019.

Скарга мотивована порушенням ст. 22, 53, п.1 ч.5 ст. 56, 58 Закону України «Про виконавче провадження». Боржник вказав, що державний виконавець виніс постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, склав акт про арешт майна, не маючи доступу до приміщення. При цьому, виконавець не повідомив боржника про проведення зазначених виконавчих дій. Відтак, боржник вважає, що державним виконавцем неналежним чином вчинялись виконавчі дії щодо винесення постанови про опис та арешт майна боржника і акту опису майна від 17.10.2019.

Правовими підставами для задоволення скарги зазначив ч. 2 ст. 22, ч. 3 ст. 53, п. 1 ч. 5 ст. 56, ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковими до виконання.

Статтею 326 ГПК України містить імперативний припис про те, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародники договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу, як суд першої інстанції.

Відповідно до п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначені обов`язки виконавців. В тому числі, ч. 1 ст. 18 Закону визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 2 зазначеної статті Закону, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статей 48, 52 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Надаючи оцінку доводам боржника суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Факт того, що боржнику відомо про відкриття виконавчого провадження №58975635 з примусового виконання наказу від 22.02.2019 рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2018 у справі №910/11364/17 не заперечується ні боржником, ні стягувачем, що випливає, в тому числі зі змісту скарги на дії державного виконавця та апеляційної скарги.

Так, як встановлено судом, 17.10.2019 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменко О. С. винесено постанову про арешт майна боржника в межах виконавчого провадження ВП №58975635.

Суд звертає увагу, що ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено права і обов`язки сторін та інших учасників виконавчого провадження, зокрема і боржника, які серед іншого, полягають у тому, що боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Водночас, слід зазначити, що обов`язок доказування обставин на які посилається скаржник, відповідно до вимог чинного законодавства покладено саме на скаржника, судом не можуть бути прийняті до уваги самі лише посилання скаржника на можливе порушення державним виконавцем його прав, які не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

В той же час, із наданої стягувачем копії оскаржуваної постанови вбачається, що при її складенні державний виконавець дотримався вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» та вніс до її змісту усі необхідні, передбачені цією статтею відомості.

В ч. 5 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються, зокрема, якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди. Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Скаржником не спростовано інформації наведеної у цій постанові виконавця, як і не вказаної конкретної якої інформації ця постанова не містить. Тому, самі лише ствердження боржника без посилання на чіткі відомості про те, що виконавець неналежним чином не ідентифікував спірне приміщення, не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови, та це не свідчить про те, що такими діями виконавця було порушено права чи свободи боржника.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» присутність понятих є обов`язковою у разі відсутності боржника або його представника під час вчинення виконавчих дій, пов`язаних з примусовим входженням на земельні ділянки, до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнення, або майно стягувача, яке має бути повернуто йому в натурі, до житла, іншого володіння особи для забезпечення примусового виселення з нього та вселення в нього, під час проведення опису, арешту, вилучення і передачі майна.

При цьому, зі змісту постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 17.10.2019, вбачається, що під час вчинення виконавчої дії боржник був відсутній, проте згідно вимог ч. 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» були присутні двоє понятих, яким роз`яснено їх права та обов`язки, та які в постанові своїм підписом засвідчили факт вчинення виконавчих дій під час проведення яких вони були присутні.

У випадку якщо боржник вважає, що опис майна здійснено неповно, він не позбавлений права подати відповідне клопотання державному виконавцю про усунення цих неточностей, яке буде розглянуто відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Суд апеляційної інстанції констатує, що за ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право брати участь у вчиненні виконавчих дій.

В той же час, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт.

Дослідженні судом матеріали справи, свідчать про те, що дії виконавця щодо опису та арешту майна відповідають вимогам ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Неучасть боржника в процедурі опису майна не є підставою для визнання цієї виконавчої дії неправомірною та скасування постанови про опис та арешт майна боржника.

За таких обставин, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження та спростовуються доводи апеляційної скарги про порушення державним виконавцем п.1 ч. 5 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" в частині повноти постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника, внаслідок відсутності боржника при вчинення цієї виконавчої дії.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для скасування постанови про опис та арешт майна боржника від від 17.10.2019, акту про опис та арешт майна боржника від 17.10.2019 та задоволення скарги боржника на дії державного виконавця.

Серед іншого, колегія суддів також вважає обґрунтованим висновок суду про відмову також і в задоволенні скарги в частині зупинення виконавчого провадження, оскільки ці дії не належать до його компетенції.

Між тим, з цього приводу колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає зупинення вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа. Ці обставини відсутні в цій справі.

Вирішуючи питання щодо зупинення вчинення виконавчих дій, необхідно виходити з того, що відповідно до положень ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Частиною 1 ст. 18 ГПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. (ч. 2 ст. 18 ГПК України).

Таким чином, законодавство передбачає обов`язковість виконання рішення всіма особами приватного та публічного права у порядок та спосіб визначеним законом, крім випадків коли законодавство встановлює обмеження.

Господарським процесуальним кодексом України не передбачено підстав надання суду повноважень для зупинення реалізації майна чи зупинення вчинення виконавчих дій.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, в той же час, невиконання судових рішень нівелює принцип обов`язковості виконання судових рішень.

З огляду на всі обставини в сукупності, беручи до уваги принцип обов`язковості виконання судових рішень, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги боржника.

Доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування оскарженої ухвали скаржником не наведено. Аргументи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та в більшій мірі дублюють посилання викладені ним у скарзі на дії державного виконавця та зводяться до переоцінки обставин зазначених місцевим судом.

Оскаржена ухвала є вмотивованою, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки.

Суд, керуючись Рішенням ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", аналізуючи повноту дослідження судами обставин при розгляді даної справи зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі). Суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Аналізуючи через призму зазначених висновків ЄСПЛ повноту дослідження судом першої істанції обставин даної справи та обґрунтування судових рішень, колегія суддів погоджується з виконанням судом першої інстанції обов`язку щодо обґрунтування своїх висновків та не вбачає порушення норм матеріального та процесуального права, які могли б потягнути наслідки скасування ухвали суду.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, доводи апеляційного оскарження відповідача є необґрунтованими, підстав для зміни чи скасування оскарженої ухвали у даній справі колегія суддів не вбачає.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладається на скаржника (відповідача).

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269-271, 273, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.11.2019 у справі №910/11364/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/11364/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано - 27.02.2020.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.В. Попікова

С.В. Владимиренко