ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2020 р.м. ХарківСправа № 922/4149/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами, в порядку ч. 5 ст. 252 ГПК України, справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" (04050, місто Київ, вул. Білоруська, 3; ідент. код 20344871)

до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" (61057, місто Харків, вулиця Донця-Захаржевського, 6/8; ідент. код 30035289)

про стягнення 9056,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерної товариство "Страхова компанія "Брокбізнес" звернулось 17.12.2019 р. до Господарського суду Харківської області з позовом до акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" з вимогою про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 9056,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту № 006-0469412/05 НТ від 14.05.2018, внаслідок настання 08.06.2018 року страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) та пошкодження автомобіля, який належить страхувальнику, позивачем було виплачено страхове відшкодування у розмірі 9056,00 грн. Відповідно до положень статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, а відповідальність власника транспортного засобу, з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода ( ОСОБА_1 ), була застрахована відповідачем - Акціонерним товариством "Страхова компанія "Мега-Гарант" на підставі полісу № АК/7547450, проте останній на вимогу позивача не здійснив дій щодо виплати страхового відшкодування. Також позивач просить суд покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 921,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.12.2019 позовну заяву ПАТ "Страхова компанія "Брокбізнес" прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/4149/19. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу для подання відповіді на відзив.

Клопотання від сторін, в порядку ч. 5 ст. 252 ГПК України, щодо проведення розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

09.01.2020 року відповідач надав відзив (вх. 372), в якому проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що позивачем не проведено експертизу для визначення розміру заподіяного матеріального збитку за наслідками ДТП, при розрахунку суми страхового відшкодування не було враховано коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу, а також не враховано, що договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 03.11.2017 р., що укладений між АТ "Страхова компанія "Мега-Гарант" та громадянином ОСОБА_1 03.11.2017 р. була передбачена франшиза у розмірі 2000,00 грн.

05.02.2020 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. 2922), в якій позивач наголошує, що положення про застосування коефіцієнту фізичного зносу регулюють відносини, які виникають між страховиком та його страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, натомість позивачем було здійснено виплату на підставі договору добровільного страхування транспортного засобу № 006-0469412/05НТ, за умовами якого виплата страхового відшкодування здійснюється на умовах "без врахування зносу" та може здійснюватись на підставі рахунків СТО. При цьому згідно ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних виплат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Одночасно позивач вказує, що якщо відповідач вважав, що в даному випадку є підстави для нарахування коефіцієнту експлуатаційного зносу, то саме він через своїх представників, відповідно до п. 34.4 ст. 34 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зобов`язаний був вжити дій з метою його визначення, проте такі дії останнім не були вчинені.

З`ясувавши всі фактичні обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між ПАТ "Страхова компанія "Брокбізнес" (позивач, страховик) та Представництвом "Альпен Фарма АГ" (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 006 - 0469412/06 НТ від 14.05.2018 року, відповідно до умов якого, ПАТ "Страхова компанія "Брокбізнес" було забезпечено транспортний засіб "Skoda", державний № НОМЕР_1 .

Програма страхування повне КАСКО.

Строк дії договору з 18.05.2018 року по 17.05.2019 року (п.8.11 Договору).

Умовами розділу 15 Договору сторони погодили порядок і умови виплати страхового відшкодування.

08 06.2018 року в місті Дніпро на вулиці Володимира Антоновича, 29, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів "Mercedes", державний № НОМЕР_2 (власник та водій - ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в AT "СК "Мега-гарант" згідно полісу НОМЕР_3 ), та "Skoda", державний № НОМЕР_1 (власник - Представництво "Альпен Фарма АГ", водій - ОСОБА_2 ).

За страховим випадком (ДТП), що мала місце 08.06.2018 року, позивачем складено страхові акти № 68821/1 від 17.10.2018 року, визначено суму страхового відшкодування на підставі розрахунку страхового відшкодування в розмірі 9056,00 грн., виплата якої підтверджується платіжними дорученнями № 5435 від 24.10.2018 року.

Таким чином, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Брокбізнес" виконало свої зобов`язання перед страхувальником згідно умов Договору добровільного страхування транспортного засобу № 006-0469412/05НТ від 14.05.2018 р., що не оспорюється відповідачем.

Згідно з довідкою поліції про ДТП від 08.06.2018 рому та постановою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 25.07.2018 року ДТП сталась внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 Правил Дорожнього Руху України. Тобто, відповідно до матеріалів справи, винним в скоєнні ДТП є ОСОБА_1 , відповідальність якого на момент виникнення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПАТ "СК «Мега-Гарант" згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АК/7547450. Ліміт відповідальності ПАТ "СК "Мега-Гарант" за шкоду заподіяну майну потерпілого за договором складає 200000,00 грн., розмір франшизи - 2000,00 грн.

Таким чином, особою відповідальною за завдані збитки у межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є АТ "СК "Мега-Гарант".

З посиланням на зазначені обставини, ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 Цивільного кодексу України позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування від 09.12.2018 року, в якій просив сплатити на користь ПАТ "Страхова компанія "Брокбізнес" страхове відшкодування у розмірі 9056,00 грн.

Невідшкодування відповідачем зазначеної суми стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Страхування, згідно з приписами ст. 1 Закону України "Про страхування", який регулює відносини у сфері страхування і спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України "Про страхування", яка кореспондується зі статтею 354 Господарського кодексу України та статтею 979 Цивільного кодексу України, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховим випадком, за умовами ч.2 ст.8 Закону України "Про страхування", є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За положеннями ст. 9 Закону України "Про страхування" страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Франшизою є частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ст.25 Закону України "Про страхування").

Згідно зі ст. 993 Цивільного кодексу України, ст.27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з приписами ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Враховуючи наведене, заподіяння шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

При цьому, визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

За змістом статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вже зазначалося, положеннями ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди, відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

В такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування).

Зазначена правова позиція викладена Великою Палатою Верховного суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17.

Матеріали справи свідчать про дотримання позивачем річного строку з моменту скоєння ДТП на звернення до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування.

Щодо посилань відповідача на те, що позивачем не проведено експертизу для визначення розміру заподіяного матеріального збитку за наслідками ДТП та не враховано коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу, який перевищує 8 років, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Пунктом 22.1 статті 22 Зазначеного Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі статті 29 та пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством та в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Враховуючи наведене, у справі, що розглядається, у відповідача у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов`язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, за мінусом франшизи.

Висновки відповідача, що єдиним належним доказом розміру заподіяної внаслідок ДТП матеріальної шкоди є висновок експерта про розмір збитків є помилковими, оскільки звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 25.07.2018 року у справі №922/4013/17.

Як зазначалося вище, відносини між позивачем, ПАТ "Страхова компанія "Брокбізнес" (страховик) та страхувальника (Представництвом "Альпен Фарма АГ") виникли на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 006 - 0469412/06 НТ від 14.05.2018 року, правовідносини за яким регулюються Законом України "Про страхування", за положеннями ст.6 якого добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком.

Законом України "Про страхування" не передбачено обов`язкового проведення професійної оцінки шкоди, завданої при ДТП транспортному засобу, суб`єктами оціночної діяльності та необхідність відшкодування шкоди не ставиться у залежність від проведення такої оцінки.

Отже, визначення позивачем розміру страхового відшкодування на підставі рахунку СТО, не суперечить приписам ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та узгоджено сторонами у п. 8.1. договору добровільного страхування наземного транспорту № 006 - 0469412/06 НТ від 14.05.2018 року.

Крім того, згідно з п.п. 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003р. за №1074/8395, коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ тощо. Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

При цьому, відповідачем не доведено, що до спірних правовідносин неможливо застосовувати коефіцієнт фізичного зносу який дорівнює нулю, оскільки транспортний засіб "Skoda", державний № НОМЕР_1 , згідно з матеріалами справи 2011 року випуску, а ДТП сталося у червні 2018 р., тобто з наданих документів неможливо встановити, що на момент вчинення ДТП строк його експлуатації перевищував 7 років. Доказів наявності обставин, зазначених в п.7.39 Методики, матеріали справи не містять та відповідачем не доведено.

Отже, помилковим є висновок відповідача про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог з цих підстав.

Водночас, суд не погоджується з твердженням позивача, що положення законодавства що регулюють правовідносини між страховиками не зобов`язують враховувати встановлений у договорі розмір франшизи.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Оскільки полісом № АК/7547450 від 03.11.2017 передбачена франшиза у розмірі 2 000,00 грн., страхове відшкодування має бути зменшене на цю суму.

Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог про стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 7056,00 грн., внаслідок проведеного розрахунку: 9056,00 грн. (розмір виплаченого відшкодування) - 2 000,00 грн. (франшиза).

Отже, позовні вимоги визнаються судом частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у сумі 7056,00 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру позовних вимог. Згідно з приписами ч. 9 ст. 129 ГПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір вник внаслідок неправомірних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Зважаючи на те, що спір виник у зв`язку з невиконанням відповідачем у добровільному порядку своїх зобов`язань, а також враховуючи сплату позивачем за подання позову судового збору у мінімальному розмірі визначеному ЗУ "Про судовий збір", суд керуючись приписами ч. 9. ст. 129 ГПК України, вважає за можливе судовий збір у розмірі 1921 грн., сплачений позивачем, покласти на відповідача у повному обсязі та стягнути з останнього на користь позивача.

На підставі ст.ст. 9, 16, 20, 25 Закону України "Про страхування", ст.ст. 6, 11, 512, 514, 979, 993 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 73-74, 76-80, 129, 231-233, 237-238, 240-241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" (61057, місто Харків, вулиця Донця-Захаржевського, 6/8; ідент. код 30035289) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" (04050, місто Київ, вул. Білоруська, 3; ідент. код 20344871) 7056,00 грн. страхового відшкодування та 1921,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено "21" лютого 2020 р.

Суддя М.І. Шатерніков