ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2020 р. Справа № 914/1235/19

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого судді: Данко Л.С.,

суддів: Мирутенка О.Л.,

Кравчук Н.М.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 б/н від 18.10.2019 (вх. № ЗАГС 01-05/3858/19 від 29.10.2019),

на рішення Господарського суду Львівської області від 29 серпня 2019 року (повний текст рішення складено 29.08.2019, м. Львів, суддя Цікало А.І.)

у справі № 914/1235/19

порушеній за позовом

позивача: Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», м. Херсон,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Гальчинської Оксани Григорівни, м. Львів,

про стягнення 59016,36 грн заборгованості за кредитним договором,

за участю представників:

від апелянта/відповідача: не прибув,

від позивача: адвокат Ковальчук Л.О. (довіреність б/н від 23.07.2019),

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (позивач - по справі) звернулась до Господарського суду Львівської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Гальчинської Оксани Григорівни (відповідач - по справі) про стягнення 59016,36 грн заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані не виконанням відповідачем умов кредитного договору, несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 59016,36 грн заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 29 серпня 2019 року у справі № 914/1235/19 позов Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення 59016,36 грн заборгованості за кредитним договором № 011/7016/158633 від 29.08.2013 р. задоволено повністю. Присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 59016,36 грн заборгованості за кредитом та 1921,00 грн судового збору.

При прийнятті рішення суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено, а відповідачем не спростовано прострочення повернення кредитних коштів, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 59016,36 грн. Разом з тим, місцевий суд зазначив, що оскільки спір виник у зв`язку із здійсненням відповідачем господарської діяльності та з огляду на положення частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України, а також статей 4, 45 вказаного Кодексу, враховуючи суб`єктний склад сторін кредитного договору та цільове призначення надання кредиту, даний спір належить до юрисдикції господарського суду.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням суду першої інстанції апелянт/відповідач - Фізична особа-підприємець Гальчинська Оксана Григорівна звернулась до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просила суд поновити строк на оскарження рішення місцевого господарського суду та скасувати дане рішення у справі.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що спірне рішення прийнято без повідомлення учасників справи, чим було порушено право відповідача на захист своїх прав та інтересів у суді, не дотримано принципу рівності учасників судового процесу перед законом і судом, принципу змагальності сторін, так як відповідач не була належним чином повідомлена про відкриття провадження у справі та не мала можливості ознайомитись з матеріалами справи, подавати докази.

Разом з тим апелянт стверджує, що дана справа не відноситься до юрисдикції господарських судів, оскільки на дату звернення позивача до суду відповідач втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, про що свідчить внесений 28.02.2019 року запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а тому дане рішення підлягає скасуванню.

18.11.2019 року за вхідним № 01-04/6949/19 Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» на апеляційну скаргу відповідача було подано відзив № 114/5-169809 від 15.11.2019, в якому останній заперечує доводи апеляційної скарги, зазначивши, що судом першої інстанції ухвала суду про відкриття провадження у справі направлялась на адресу відповідача, яка зазначена у реєстрі та апеляційній скарзі, однак, останнім не надано суду жодних доказів поважності причин неподання письмового відзиву на позов згідно ст. 178 ГПК України з доказами на підтвердження своїх заперечень, неотримання поштової кореспонденції за місцем реєстрації.

Щодо підсудності спору позивач у відзиві зазначив, що з прийняттям у новій редакції господарського процесуального кодексу України а саме з 15.12.2017 року та з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, даний спір підсудний господарським судам, оскільки на момент укладення кредитного договору відповідач мав статус суб`єкта підприємницької діяльності, а тому у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою її права й обов`язки за укладеними під час здійснення підприємницької діяльності договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2019 вказану справу було розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді - доповідача) Данко Л.С., суддів Скрипчук О.С. та Мирутенка О.Л.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04.11.2019 року у даній справі судовою колегією апелянту поновлено строк на подання апеляційної скарги та відкрито апеляційне провадження. Ухвалою суду від 28.11.2019 справу призначено до розгляду на 17.12.2019 року.

З підстав зазначених в ухвалах Західного апеляційного господарського суду від 17.12.2019 року та від 21.01.2020 року розгляд справи відкладався, зокрема ухвалою суду від 21.01.2020 року змінено склад судової колегії, замість судді Скрипчук О.С. введено суддю Кравчук Н.М.

В судове засідання, яке відбулося 18.02.2020, представник апелянта/відповідача не прибув, про причини не прибуття суд не повідомив, не зважаючи на те, що апелянт та представник апелянта були повідомлені під розписку (01.02.2020 року за трек-номером 169 - апелянт та 30.01.2020 року за трек-номером 177 - представник апелянта) про день, час та місце розгляду справи (а.с. 122-123).

Від позивача представник прибув, проти апеляційної скарги заперечив з підстав зазначених у відзиві на апеляційну скаргу, просить судове рішення у даній справі залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судова колегія, з урахуванням наведених вище обставин, обговоривши доводи апеляційної скарги, здійснивши аналіз наявних у справі письмових доказів, заслухавши пояснення представника позивача, прийшла до висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду даної справи, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання представника апелянта за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Підстави визначені у частині 2 ст. 202 ГПК України, які слугують підставою для відкладення розгляду справи, у нашому випадку, відсутні, так як апелянт був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду даної справи, про що свідчить розписка сторін (а.с. 233).

Відповідно до частини 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, дослідивши викладене у відзиві на апеляційну скаргу, судова колегія Західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення Господарського суду Львівської області від 29.08.2019 у справі № 914/1235/19 нормам чинного законодавства, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, 29.08.2013 року Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (кредитор, позивач у справі) та фізичною особою-підприємцем Гальчинською Оксаною Григорівною (позичальник, відповідач у справі) було укладено кредитний договір № 011/7016/158633 (надалі - кредитний договір).

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, відповідно до умов договору кредитор (позивач) надає позичальнику (відповідачу) можливість використання кредитної лінії (надалі - кредит) з поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів шляхом здійснення платежів в межах поточного ліміту з рахунку у разі відсутності (недостатності) на рахунку грошових коштів. Максимальний ліміт кредиту за договором складає 100000 грн. В межах максимального ліміту встановлюється поточний ліміт кредиту. На дату укладання договору поточний ліміт кредиту складає 65000 грн.

Кредит надається строком до 29.08.2015 р. включно (п. 1.2. кредитного договору).

Пунктом 1.4. кредитного договору передбачено, що кредит надається з метою фінансування господарської (підприємницької) діяльності позичальника.

Відповідно до п. 2.1. кредитного договору, протягом усього часу фактичного користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати щомісяця кредитору проценти, розмір яких розраховується на основі фіксованої процентної ставки в розмірі 30% річних.

Нарахування процентів здійснюється на щоденний залишок заборгованості по кредиту, зменшений на суму операцій, для яких діє пільговий період, за строк фактичного користування кредитом (п. 2.3. кредитного договору).

Згідно з п. 5.2. кредитного договору, позичальник зобов`язаний до 10 числа включно кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за першою (з дати укладання договору) датою розрахунку процентних платежів, забезпечити на рахунку наявність коштів для сплати щомісячного обов`язкового платежу в сумі не менше 15 відсотків від залишку заборгованості за кредитом на дату розрахунку процентних платежів, але не менше фіксованої суми, встановленої відповідними тарифами кредитора.

Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, не здійснив щомісячного погашення кредитної заборгованості.

Станом на 14.05.2019 р. заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 59016,36 грн (заборгованість за дозволеним овердрафтом), що підтверджується розрахунком заборгованості по картковому кредиту та випискою по рахунку.

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, позивач надіслав на адресу відповідача повідомлення про неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором з вимогою негайно погасити заборгованість. Однак відповідач не погасив заборгованість по кредиту, що слугувало підставою для зверхня позивача до Господарського суду Львівської області з вимогою про стягнення 59016,36 грн заборгованості за кредитним договором.

При перегляді рішення місцевого господарського суду, судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:

У відповідності до вимог ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, що кореспондується положенням ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Місцевим судом встановлено з чим погоджується судова колегія, в матеріалах справи відсутні будь які докази того, що відповідачем погашено заборгованість за кредитним договором, крім того, відповідачем не спростовано прострочення повернення кредитних коштів, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 59016,36 грн.

Щодо тверджень апелянта, що спірне рішення прийнято без повідомлення учасників справи, чим було порушено право відповідача на захист своїх прав та інтересів у суді, не дотримано принципу рівності учасників судового процесу перед законом і судом, принципу змагальності сторін, так як відповідач не була належним чином повідомлена про відкриття провадження у справі та не мала можливості ознайомитись з матеріалами справи, подавати докази, судова колегія вваж є такі твердження надуманими та такими, що не заслуговують на увагу суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 247, 252 ГПК України суд призначив розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, про що сторін було повідомлено ухвалою про відкриття провадження у справі від 02.07.2019.

Як вбачається з матеріалів справи судом направлялась вказана ухвала Гальчинській О.Г. на адресу її реєстрації: АДРЕСА_1 . Така ж адреса зазначена апелянтом в апеляційній скарзі, однак, поштовий конверт поштовим відділенням зв`язку повернуто на адресу суду з відміткою Укрпошти: «за закінченням встановленого строку зберігання».

Згідно правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 28.01.2019 року у справі № 915/1015/16, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалу місцевого господарського суду від 02.07.2019 було оприлюднено 03.07.2020.

Згідно з частинами 1, 3 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005 року, судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Таким чином скаржник був обізнаний про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, однак, апелянтом/відповідачем в свою чергу не надано суду жодних доказів поважності причин неподання письмового відзиву на позов згідно ст. 178 ГПК України з доказами на підтвердження своїх заперечень, неотримання поштової кореспонденції за місцем реєстрації.

Разом з тим не заслуговують на увагу суду і твердження апелянта, що дана справа не відноситься до юрисдикції господарських судів, оскільки на дату звернення позивача до суду відповідач втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, про що свідчить внесений 28.02.2019 року запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 231 ГПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, господарський суд закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

У разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою її права й обов`язки за укладеними під час здійснення підприємницької діяльності договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Фізична особа, яка мала статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратила його, до 15 грудня 2017 року не могла бути стороною у господарському процесі, якщо для цього не було визначених ГПК України підстав. З часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи спори за її участю, зокрема пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася нею раніше, слід було розглядати за правилами цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було відкрите у господарському суді до настання таких обставин. У разі припинення провадження у господарській справі на підставі пункту 6 частини першої статті 80 ГПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, спори за участю фізичної особи, яка припинила підприємницьку діяльність, мали розглядатися за правилами цивільного судочинства.

З 15 грудня 2017 року господарський суд згідно з пунктом 6 частини першої статті 231 ГПК України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року не може закрити провадження у справі, якщо до подання позову припинено діяльність фізичної особи-підприємця, яка є однією зі сторін у справі.

Відтак, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Як вірно зазначено місцевим господарським судом, 28.02.2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності відповідача. Отже, на дату звернення з даним позовом до суду, відповідач не має статусу суб`єкта підприємницької діяльності.

Кредитний договір № 011/7016/158633 від 29.08.2013 р., стягнення заборгованості по якому є предметом даного спору, укладався з фізичною особою-підприємцем (у нашому випадку з Позичальником фізичною особою - підприємцем Гальчинською Оксаною Григорівною, державна реєстрація здійснена 15.01.2010 р., свідоцтво про державну реєстрацію видане Виконавчим комітетом Львівської міської ради, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ). Кредит за вказаним договором надавався з метою фінансування господарської (підприємницької) діяльності позичальника, що передбачено у першому реченні пункту 1.4. кредитного договору.

Отже, даний спір виник у зв`язку із здійсненням відповідачем господарської діяльності.

З огляду на положення частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України, а також статей 4, 45 вказаного Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку із здійсненням господарської діяльності.

Враховуючи суб`єктний склад сторін Кредитного договору та цільове призначення надання кредиту, даний спір належить до юрисдикції господарського суду.

За змістом ст. ст. 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, ст. ст. 202-208 Господарського кодексу України, ч.8 ст. 4 Закону України від 15.05.2003 №755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (із внесенням до ЄДРЮОФОПГФ запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Дана усталена правова позиція відображена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 127/23144/18, у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 921/367/19.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити у даній постанові позицію Великої Палати, яка відображена у постанові від 09.10.2019 у справі № 127/23144/18, яка є наступною.

«Господарським кодексом встановлено, що сторонами в судовому процесі господарської юрисдикції - позивачами і відповідачами - можуть бути і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (цей випадок до них не належить).

Відтак господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Згідно з ЦК, ГК, ст. 46 Законом «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП (навіть ліквідований, як у даному випадку) відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Таким чином, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились, суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку про належність спору до господарської юрисдикції».

Апеляційний суд вважає за необхідне, зокрема, зазначити, що відповідно до ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи - підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Якщо така особа перебуває у шлюбі, вона відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Вказана вище позиція, висловлена у постанові Верховного Суду України від 4 грудня 2013 року у справі № 6-125цс13. Доречно також доповнити, що в постанові ВСУ від 09.08.17 у справі № 3-788гс17 сформовано наступну правову позицію:

"Відповідно до статей 51, 52, 598-609 ЦК, статті 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном".

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підсумовуючи все вищевказане в сукупності, необхідно зазначити, що судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини даної справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги необхідно покласти на скаржника відповідно до положень ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 29 серпня 2019 року у справі № 914/1235/19 - залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору за перегляд рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку покласти на апелянта.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

4. Матеріали справи повернути в Господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя Л.С.Данко

Суддя О.Л.Мирутенко

Суддя Н.М.Кравчук