ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"21" лютого 2020 р.м. Одеса Справа № 916/3761/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання: Горнович Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Кущ В.О. (на підставі довіреності);

від відповідача: не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Таіс-Дістрибьюшн (65003, Одеська обл., м. Одеса, вул. Чорноморського Козацтва, буд. 115);

до відповідача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 );

про стягнення 121832,40 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 17.12.2019 року до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю „Таіс-Дістрибьюшн вх. ГСОО №3878/19 до відповідача - ОСОБА_1 , в якій позивач просив суд стягнути з відповідача 101476,80 грн. - основного боргу, 9376,35 грн. пені, 10147,68 грн. штрафу, 831,57 грн. 3% річних, а також стягнути з відповідача 1921,00 грн. судового збору.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки №05492 від 13.06.2019 року та наявність у відповідача заборгованості зі сплати вартості поставленого товару у розмірі 101476,80 грн., на яку позивачем здійснено нарахування штрафних санкцій, а також нарахувань передбачених ст. 625 ЦК України про стягнення яких позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Ухвалою суду від 11.01.2020 року за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/3761/20 за правилами спрощеного позовного провадження із призначенням розгляду справи по суті на 10.02.2020 року.

06.02.2020 року до суду від відповідача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи вх. ГСОО №3224/20.

06.02.2020 року судом було забезпечено дотримання прав відповідача, передбачених положеннями ст. 42 Господарського процесуального кодексу України та надано матеріали справи №916/3761/19 для ознайомлення відповідачу, про що наявна відмітка відповідача на відповідному клопотанні.

10.02.2020 року від представника відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи вх. ГСОО №3385/20, згідно якого відповідач, посилаючись на неотримання позовної заяви та ухвали суду про відкриття провадження у справі просив суд з метою реалізації його права на подачу відзиву на позовну заяву , подання доказів, а також зустрічного позову, відкласти проведення судового засіданні у справі призначене на 10.02.2020 року та надати відповідачу додатковий строк на надання відзиву.

У судовому засіданні від 10.02.2020 року представник відповідача зазначене вище клопотання підтримав та просив суд відкласти розгляд справи.

За результатами розгляду відповідного клопотання відповідача про відкладення судового засідання судом було оголошено перерву у розгляді справи до 21.02.2020 року із встановленням відповідачу строку для надання відзиву на позовну заяву до 21.02.2020 року, про що представник відповідача був повідомлений під розпис.

У судовому засіданні від 10.02.2020 року представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засіданні від 21.02.2020 року не з`явився про поважність причини такого нез`явлення суд не повідомив, при цьому про дату, час та місце розгляду справи був обізнаний, оскільки представник відповідача був повідомлений про розгляд справи безпосередньо під розпис у попередньому судовому засіданні. При цьому, відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, будь-яких заперечень щодо суті спору не надав, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача за наявними матеріалами справи відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 21.02.2020 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 26.02.2020 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності зі статтею 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. Аналогічні положення щодо договору поставки містяться і у ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України.

Як встановлено матеріалами справи, 13.06.2019 року між ТОВ „Таіс-Дістрибьюшн (надалі - постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Васьковцем Олегом Володимировичем (надалі покупець) було укладено договір поставки №05492 (надалі договір), згідно умов якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупця лікеро-горілчану продукцію та інші товари визначені у п. 2.1 цього договору (надалі іменується продукція), а покупець прийняти та оплатити продукцію.

У відповідності до п. 1.3 договору, поставка продукції здійснюється окремими партіями. Найменування, одиниці виміру та загальна кількість продукції, її часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) кожної партії продукції попередньо узгоджуються сторонами.

Відповідно до п. 2.1 договору, фактична кількість, асортимент, ціна партії продукції, що підлягає поставці покупцеві, вважається узгодженим сторонами в момент підписання сторонами відповідної видаткової накладної.

За умовами п. 3.1 договору, претензії щодо якості, кількості та асортименту поставленої продукції приймаються лише в момент поставки.

Згідно п. 4.1 договору, поставка продукції здійснюється окремими партіями.

За умовами п. 4.2 договору, підтверджений сторонами асортимент та кількість продукції в кожній партії вказується в накладних.

Із змісту п. 5.2 договору вбачається, що датою поставки є дата видаткової накладної, яка видається постачальником на відповідну партію продукції. Підписана обома сторонами видаткова накладна свідчить про фактичну поставку постачальником продукції покупцеві.

Відповідно до п. 3.3 договору, приймання-передача продукції здійснюється представниками обох сторін у пункті доставки (або погрузки для подальшого самовивозу) шляхом підписання відповідних накладних.

Умовами п. 5.5 договору встановлено, що уповноваженими представником (ками) покупця (в даному договорі іменується покупець) в договірних відносинах, уповноваженими за даним договором отримувати товарно-матеріальні цінності, окрім особи, що підписує договір, є особи вказані в додатку №1 до даного договору.

Пунктом 5.6 договору визначено, що покупець зобов`язаний перевірити зовнішній вигляд та кількість збірної тари (упаковок) у момент доставки продукції. У випадку прийомки продукції без здійснення такої перевірки претензії щодо цілісності, неушкодженості та інші претензії, що стосуються зовнішнього вигляду якості та кількості збірної тари (упаковки) не розглядаються.

У відповідності до п. 5.7 договору, ніякі претензії, заявлені по будь-якій продукції в замовленій партії, не можуть служити підставою для відмови покупцем від прийомки та/або оплати: продукції інших асортиментних найменувань даної партії, по яких не заявлено претензій; по інших поставках, що здійснені, здійснюються або будуть здійснені в майбутньому відповідності до умов даного договору, а також не дають права покупцю вчиняти утримання будь-яких сум коштів з належних постачальнику платежів та/або не виконувати інші умови даного договору.

За умовами п. 5.9 та п. 5.10 договору, при прийманні продукції під час поставки покупець на товаро-супровідній документації в графі „отримав зобов`язаний зазначати посаду, прізвище, ініціали, підпис, особи, уповноваженої на отримання товару з подальшим скріпленням печатки (за наявності останньої у суб`єкта господарської діяльності). Підписанням цього договору покупець засвідчує, що особи, які будуть підписувати накладні від імені покупця, повноваження яких свідчать з обстановки в якій вони діють при прийнятті продукції, мають відповідні повноваження на таке підписання та приймання продукції в інтересах та на користь покупця. При цьому факт проставлення покупцем печатки на підписаних зазначеними особами документах є достатнім підтвердженням їх повноважень та виконання постачальником зобов`язання з фактичної поставки продукції покупцю. Покупець не має права не сплачувати за поставлений постачальником товар та відмовитися від його приймання на підставі відсутності відповідних повноважень у особи, яка підписала від його імені відповідні документи і прийняла товар в інтересах і на користь покупця.

Згідно п. 6.1 договору, ціна на продукцію встановлюється в національній валюті України - гривнях, визначається по кожній партії окремо і вказується в видаткових накладних. Вартість тари, упакування та маркування продукції внесене в її ціну.

Положеннями п. 6.2 договору визначено, що загальна вартість договору складається з вартості всіх партій продукції, поставлених покупцю за цим договором та визначається на підставі накладних оформлених за період дії даного договору.

Умовами п. 6.6 договору встановлено, що оплата за партію продукції, яка підлягає поставці відповідно до прийнятого постачальником до виконання замовлення покупця, здійснюється шляхом сплати покупцем 100 % вартості партії продукції протягом 14 календарних днів з дати отримання покупцем відповідної партії продукції.

Положеннями п. 9.1 договору визначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими на це представниками і скріплення печатками сторін. Цей договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік на тих же умовах, якщо за місяць до закінчення терміну дії жодна зі сторін не заявить письмово про свій намір розірвати або змінити цей договір.

У додатку №1 до договору сторонами визначено осіб, які уповноважені отримувати товарно-матеріальні цінності та завіряти підписом накладні та супровідні документи від імені покупця.

Як встановлено матеріалами справи, на виконання умов договору №19022017 від 19.02.2017р. позивачем у період з 14.06.2019р. по 25.06.2019р. було поставлено відповідачу товар на загальну суму 101476,80 грн., що підтверджується видатковими накладними №1244686 від 14.06.2019р. на суму 6655,20 грн., №1244687 від 14.16.2019р. на суму 54377,97 грн. (з урахуванням вартості товару який було викреслено з відповідної накладної), №1244772 від 15.06.2019р. на суму 11021,27 грн., №1252568 від 25.06.2019р. на суму 5263,20 грн. та №1252569 від 25.06.2019р. на суму 24159,16 грн. (а.с. 41-45).

Разом з тим, в матеріалах справи наявний акт звіряння розрахунків за 01.05.2019 -16.08.2019 (а.с. 46), який підписаний відповідачем із запереченнями та вказанням щодо часткового погодження, та визначенням суми залишку на 22.08.2019 року у розмірі 71954,44 грн. Крім того, у відповідному акті відповідачем зазначено, що накладні за №№ 1252568, 1252569 не отримував.

При цьому, позивач наполягає, що вартість поставленого товару за спірними накладними не сплачена, в зв`язку з чим, заборгованість відповідача за спірними поставками становить 101476,80 грн.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Між тим, в порушення вимог ст.ст. 73-74 Господарського процесуального кодексу України, відповідачем не надано доказів, які б свідчили про сплату грошових коштів у спірній сумі, як і не спростовано наявності заборгованості у розмірі 101476,80 грн. за договором №05492 від 13.06.2019р. та не надано суду будь-яких пояснень та доказів з приводу зазначениху акті звірення обставин.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Так, із наявних в матеріалах справи первинних документів вбачається, що між сторонами у справі відбулись господарські операції з приводу поставки товару.

Відповідно до ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконав умови укладеного між сторонами договору поставки №05492 від 13.06.2019р., а саме за фактично отриманий товар за спірними накладними не розрахувався у визначений договором строк, в зв`язку з чим, на момент розгляду справи за ним рахується заборгованість у сумі 101476,80 грн.

Надаючи правову оцінку доказам, наданим позивачем в підтвердження обставин наявності між сторонами у справі господарських операцій з приводу спірних поставок товару, у сукупності обставин справи суд зазначає таке.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

За приписами ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Так, суд зазначає, що відомості зазначені відповідачем у акті звірки щодо неотримання відповідних накладних та розміру суми заборгованості не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки наявні в матеріалах справи видаткові накладні в графі „Отримав містять засвідчуючий підпис. При цьому суд також враховує положення укладеного між сторонами договору, що приймання-передача товару здійснюється у пункті доставки, шляхом підписання накладної.

Разом з тим, суд зазначає, що на момент складання акту звірки (22.08.2019р.) відповідач був обізнаний про наявність, зокрема, накладних №№ 1252568, 1252569, однак навіть під час розгляду справи належних доказів, які б свідчили про те, що відповідач звертався до правоохоронних органів з заявою про отримання товару від його імені третіми особами всупереч його волі, відповідачем до суду не подано і таких доказів в матеріалах справи не міститься.

Однак, суд зазначає, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Обов`язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Між тим, відповідачем до суду не надано жодного доказу, підтверджуючого отримання спірного товару не уповноваженою особою відповідача, як і доказів, які свідчили б про те, що відповідний товар не було поставлено позивачем.

Приймаючи до уваги вищевикладене суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ „Таіс-Дістрибьюшн в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки №05492 від 13.06.2019р. у розмірі 101476,80 грн.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

За приписами статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно формули розрахунку пені, наведеної в листі Національного банку України №25-011/388-1707 від 12.03.1997р. на виконання Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, сума простроченого платежу помножена на розмір пені за кожен день прострочення у відсотках, розділена на сто та помножена на кількість днів прострочення платежу буде дорівнювати сумі пені за прострочення платежу.

За умовами п. 7.2 договору, у випадку несвоєчасної оплати продукції згідно умов договору покупець сплачує на користь постачальника пеню, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати.

Відповідно до п. 7.3 договору, незалежно від застосування постачальником п.7.2 договору, у випадку несвоєчасної оплати продукції згідно умов договору протягом більше, ніж 15 календарних днів покупець додатково сплачує на користь постачальника штраф в розмірі 10% від вартості несвоєчасно оплаченої партії продукції.

Суд, перевіривши розрахунки позивача щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 9376,35 грн. нарахованої по 09.10.2019 року та штрафу у розмірі 10147,68 грн., вважає їх вірними та обґрунтованими.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок позивача щодо сплати відповідачем 3% річних у розмірі 831,57 грн. нарахованих по 09.10.2019 року, окремо по кожній накладній з яких допущено прострочення, суд вважає його вірним та таким, що підлягає задоволенню.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ТОВ „Таіс-Дістрибьюшн та стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 101476,80 грн., пені у розмірі 9376,35 грн., штрафу у розмірі 10147,68 грн. та 3% річних у розмірі 831,57 грн.

Водночас, суд погоджується з позицією позивача щодо звернення з даним позовом до суду господарської юрисдикції, з огляду на зміст спірних правовідносин, які не втрачають своєї направленості із втратою відповідачем 17.09.2019 року статусу особи-підприємця.

При здійсненні вищевказаних висновків суд враховує, що ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено здійснення правосуддя на засадах верховенства права, забезпечення кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Крім того, суд вважає за необхідне окремо наголосити, що добросовісність у правовідносинах означає здійснення сторонами заходів, спрямованих на уникнення правопорушення.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн. покладаються на позивача та відповідача пропорційно розміру задоволених судом вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ід. код НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Таіс-Дістрибьюшн (65003, Одеська обл., м. Одеса, вул. Чорноморського Козацтва, буд. 115; ) 101476/сто одна тисяча чотириста сімдесят шість/грн. 80 коп. основного боргу, 9376/дев`ять тисяч триста сімдесят шість/грн. 35 коп. пені, 10147/десять тисяч сто сорок сім/грн. 68 коп. штрафу, 831/вісімсот тридцять одна/грн. 57 коп.3% річних та 1921/одна тисяча дев`ятсот двадцять одна/грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його підписання.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст складено 26 лютого 2020 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська