ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2020 р. Справа№ 920/988/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Поляк О.І.

при секретарі судового засідання Бовсуновській Ю.В.,

за участю представників:

від позивача - не прибув;

від відповідача - не прибув;

від приватного виконавця - Мукорез О.Л., посвідчення №0103 від 27.10.2017,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Мукореза Олександра Леонідовича на ухвалу Господарського суду Сумської області про відмову у зверненні стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку від 23.12.2019 у справі №920/988/18 (суддя Резніченко О.Ю., повний текст складено - 24.12.2019) за позовом публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» в особі філії «Лебединський район електричних мереж» публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» до приватного акціонерного товариства «Лебединський завод поршневих кілець» про стягнення 313 066,35 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 26.02.2019 у справі №920/988/18 позов задоволено; стягнуто з приватного акціонерного товариства «Лебединський завод поршневих кілець» на користь публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» заборгованість за активну електричну енергію в сумі 288 740,40 грн.; стягнуто з приватного акціонерного товариства «Лебединський завод поршневих кілець» на користь публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» плату за перетікання реактивної енергії в сумі 1 694,70 грн., пеню в сумі 15 774,40 грн., 3% річних в сумі 1 311,47 грн., інфляційні втрати в сумі 5 545,38 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 4 695,99 грн.

На виконання рішення Господарського суду Сумської області від 26.02.2019, 25.03.2019 було видано два накази.

В подальшому до господарського суду звернувся приватний виконавець з поданням про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме комплекс будівель та споруд: літера «А-1» АБК площею 1267,4 кв.м; літера «Б» будівля по виготовленню тари площею 282,8 кв.м; літера «б» прибудова; літера «Б1» навіс; літера «В» БРУ площею 286,7 кв.м; літера «Г» склад ГСМ площею 42,8 кв.м; літера «Г1» навіс; літера «Д» гараж площею 158,4 грн.; літера «Ж» гараж площею 549,5 кв.м; літера «Ж1» склад; літера «И» склад; літера «З» склад; літера «Е» прохідна площею 29,7 кв.м; літера «І» залізнична колія; №1-2 ворота та огорожа, - за адресою - Сумська область, м. Лебедин, вул. Тараса Шевченка, 93, що належить на праві власності приватному акціонерному товариству «Лебединський завод поршневих кілець» на підставі свідоцтва про власність, виданого 28.12.2001 за №431-А Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Сумській області та наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області №622 від 26.07.1995.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 23.12.2019 у справі №920/988/18 в задоволенні подання Приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Мукореза Олександра Леонідовича про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, відмовлено.

Відмова в задоволенні подання мотивована недоведеністю приватним виконавцем належності відповідачу на праві власності майна, на яке виконавець просить звернути стягнення.

Не погодившись з прийнятою ухвалою суду, приватний виконавець звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану ухвалу та прийняти нове рішення, яким задовольнити подання приватного виконавця.

За доводами апелянта, суд у повному обсязі не дослідив подані виконавцем докази, а саме: інформацію з інвентаризаційних відомостей заводу за 1994 рік, дані технічної інвентаризації проведеної у виконавчому провадженні, дані КП БТІ Лебединської міської ради, дані державних реєстрів. Вказані документи у сукупності, на думку скаржника, свідчать про належність відповідачу зазначеного в поданні майна.

В ході здійснення апеляційного провадження, від приватного виконавця до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи відповідей банківських установ від 16.12.2019, 30.01.2020, 31.01.2020 про відсутність коштів на рахунках боржника достатніх для виконання рішення суду.

Стосовно поданих виконавцем документів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приписами ч. 3 ст. 269 ГПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Зі змісту положень ч. 3 п. 9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» №7 від 17.05.2011 вбачається, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Колегія суддів зауважує, що приватним виконавцем не надано доказів неможливості подання відповідей банківських установ до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

З огляду на викладене, подані приватним виконавцем документи, як додаткові докази у справі, колегією суддів не приймаються.

Приватний виконавець в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Позивач правом на участь у засіданні свого представника не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання призначеного на 17.02.2020 повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач також не скористався правом на участь свого представника в даному судовому засіданні, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином; ухвала суду про призначення справи до розгляду на 17.02.2020 була надіслана за адресою його офіційного місцезнаходження.

Так, ухвала суду про призначення справи до розгляду, направлена відповідачу, повернулася до суду з відміткою органу поштового зв`язку - «адресат відсутній».

Колегія суддів зазначає, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт не отримання адресатом кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням стороною, вказує на суб`єктивну поведінку цієї особи щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу.

Також колегія суддів, вважає за необхідне зазначити, що відносини щодо забезпечення доступу до судових рішень (рішень, судових наказів, постанов, вироків, ухвал), ухвалених судами загальної юрисдикції, та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень регулюються Законом України «Про доступ до судових рішень» статтями 2, 4 якого встановлено, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Причому, згідно з ст. 11 цього Закону, не пізніше 01.06.2006 року забезпечено постійне внесення до Єдиного державного реєстру судових рішень електронних копій судових рішень Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, апеляційних та місцевих адміністративних судів, апеляційних та місцевих господарських судів, апеляційних загальних судів, а внесення судових рішень місцевих загальних судів - не пізніше 1 січня 2007 року.

Відповідач не був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про рух даної справи, користуючись засобами поштового зв`язку, відкритим безоплатним цілодобовим доступом до Єдиного державного реєстру судових рішень тощо, однак наданими процесуальними правами не скористався.

За наведених обставин та з огляду на обмежені строки розгляду справи, апеляційна скарга розглянута по суті у даному судовому засіданні з прийняттям постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вже зазначалося, на виконання рішення Господарського суду Сумської області від 26.02.2019 у даній справі, 25.03.2019 було видано два накази.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Мукорезом О.Л. від 02.04.2019 відкрито виконавче провадження ВП №58780598 з виконання наказу №920/988/18 виданого 25.03.2019 про стягнення з приватного акціонерного товариства «Лебединський завод поршневих кілець» на користь публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» плати за перетікання реактивної енергії в сумі 1 694,70 грн., пені в сумі 15 774,40 грн., 3% річних в сумі 1 311,47 грн., інфляційних втрат в сумі 5 545,38 грн. та витрат по сплаті судового збору в сумі 4 695,99 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Мукорезом О.Л. від 02.04.2019 відкрито виконавче провадження ВП №58779641 з виконання наказу №920/988/18 виданого 25.03.2019 про стягнення з приватного акціонерного товариства «Лебединський завод поршневих кілець» на користь публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» заборгованості за активну електричну енергію в сумі 288 740,40 грн.

Як зазначає приватний виконавець, в ході здійснення зведеного виконавчого провадження ВП №58567180, у складі якого також перебувають виконавчі провадження ВП №58780598 та ВП №58779641, ним було здійснено низку заходів щодо примусового виконання рішення Господарського суду Сумської області від 26.02.2019 у справі №920/988/18, однак достатніх коштів на рахунках або рухомого майна боржника не виявлено, а виявлена вартість майна дозволяє погасити близько 10% всієї заборгованості.

Разом з тим, виконавцем було виявлено нерухоме майно - комплекс будівель на території ПрАТ «Лебединський завод поршневих кілець», яке не зареєстровано в жодному реєстрі прав на нерухоме майно, що діють в Україні з 2003 року.

З огляду на недостатність іншого майна боржника для погашення вимог стягувача, приватний виконавець звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на вищезазначений комплекс нежитлових будівель та споруд відповідача, що знаходиться за адресою Сумська обл., м. Лебедин, вул. Тараса Шевченка, 93.

Судом першої інстанції відмовлено в задоволенні подання.

Колегія суддів погоджується з позицією місцевого суду, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець, зокрема, здійснює заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частки, що визначається судом за поданням виконавця.

Частиною 1 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов`язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Так, з метою виявлення майна боржника, приватним виконавцем направлялись запити до Державної фіскальної служби України, банківських установ, Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Сумській області, Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» виконавчого комітету Лебединської міської ради, Лебединської районної державної нотаріальної контори Сумської області, Виробничого підрозділу «Сумське територіальне управління» Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця», Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Сумської митниці ДФС, Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області, Управління Держпраці у Сумській області, Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області.

У відповідь на запит ДФС України надала довідку з переліком відкритих рахунків боржника.

Згідно відповідей банківських установ від 08.01.2019, 11.01.2019, 14.01.2019, на рахунках боржника недостатньо коштів для погашення наявної у приватного акціонерного товариства «Лебединський завод поршневих кілець» заборгованості.

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС України в Сумській області за боржником зареєстровано 8 одиниць транспортних засобів. Транспортні засоби оголошено в розшук постановою від 06.07.2019, на час направлення подання місцезнаходження транспортних засобів невідоме.

Головним управлінням Держгеокадастру в Сумській області у відповіді на запит зазначено, що станом на 01.01.2013 за боржником було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0021 га для індивідувального гаражного будівництва в м. Суми гаражний кооператив «Волна» діл. 30. (Згідно даних ДРРП з 2016 року належить на праві власності фізичній особі).

Згідно відповідей АТ «Укрзалізниця», НКЦПФР, Сумської митниці ДФС, ГУ Держпродспоживслужби, Управління Держпраці у Сумській області, Управління ДАБІ в Сумській області, інформація про майно та майнові права боржника відсутня.

Регіональне відділення Фонду державного майна України своїм листом повідомило, що інформація про оренду державного майна та договори за боржником - приватним акціонерним товариством «Лебединський завод поршневих кілець» за адресою - Сумська обл., м. Лебедин, вул. Т. Шевченка (леніна), 93, в регіональному відділенні відсутня. Окрім того, в листі зазначено, що матеріали приватизації за період з 29.05.1995 по 26.07.1995, свідоцтво про власність у період з 19.06.1995 по 28.12.2001, матеріали з корпоратизації у період з 22.02.1994 по 17.03.1995, перебувають в Державному архіві Сумської області, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Садова, 49.

Як вказує приватний виконавець, при ознайомленні з матеріалами архівних справ по приватизації ПрАТ «Лебединський завод поршневих кілець» ним встановлено, що за даними інвентаризаційних відомостей за підприємством значиться нерухоме майно за адресою м. Лебедин вул. Леніна (Тараса Шевченка) 93. За результатами виїзду та огляду вказаного майна виконавцем складено акт від 08.05.2019. Крім того, призначеним для участі у виконавчому провадженні спеціалістом ФОП Скуба С.І. складено довідку-характеристику об`єкта нерухомого майна №633 від 28.08.2019 з переліком розташованих будівель та споруд за адресою: м. Лебедин, вул. Тараса Шевченка, буд. 93, а також 28.08.2019 виготовлено технічний паспорт на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами за вказаною адресою.

З огляду на недостатність іншого майна боржника для погашення вимог стягувача, приватний виконавець звернувся до суду з поданням, в якому просить суд надати дозвіл на звернення стягнення на комплекс будівель та споруд: літера «А-1» АБК площею 1267,4 кв.м; літера «Б» будівля по виготовленню тари площею 282,8 кв.м; літера «б» прибудова; літера «Б1» навіс; літера «В» БРУ площею 286,7 кв.м; літера «Г» склад ГСМ площею 42,8 кв.м; літера «Г1» навіс; літера «Д» гараж площею 158,4 грн.; літера «Ж» гараж площею 549,5 кв.м; літера «Ж1» склад; літера «И» склад; літера «З» склад; літера «Е» прохідна площею 29,7 кв.м; літера «І» залізнична колія; №1-2 ворота та огорожа, - що знаходиться за адресою - Сумська область, м. Лебедин, вул. Тараса Шевченка, 93.

За доводами виконавця, боржник є власником комплексу будівель та споруд за вказаною адресою, право власності на яке не зареєстроване у встановленому законом порядку.

Зважаючи на викладене, приватний виконавець просить суд вирішити питання про звернення стягнення на вищенаведене нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку.

При цьому в обґрунтування заявленого подання посилається на ст.ст. 18, 50, 52 Закону України «Про виконавче провадження» та ч.ч. 10, 11 ст. 336 ГПК України.

Стосовно посилання приватного виконавця на ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», то вказана норма регулює порядок звернення на нерухоме майно фізичної особи, а відтак не підлягає застосуванню до боржника - юридичної особи та не може бути застосована до вказаних правовідносин.

Натомість, особливості звернення стягнення на нерухоме майно боржника - юридичної особи, фізичної особи - підприємця врегульовано, зокрема, статтею 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, у відповідності до ч. 5 наведеної статті, у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено оборотоздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно.

В свою чергу, приписами ч.ч. 10, 11 ст. 336 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Отже, до повноважень господарського суду віднесено вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» одними із загальних засад державної реєстрації є обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав та публічність державної реєстрації прав.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, за наявності однієї з вищенаведених умов, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року не підлягають державній реєстрації в порядку визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 19.12.2019 вбачається, що об`єкт нерухомого майна за адресою Сумська область, м. Лебедин, вул. Тараса Шевченка, 93 не значиться.

Отже, за вказаною адресою право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано.

Приватний виконавець зазначає, що право власності приватного акціонерного товариства «Лебединський завод поршневих кілець» на спірне майно підтверджується свідоцтвом про власність від 28.12.2001 реєстраційний номер №431-А та наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області №622 від 26.07.1995.

Крім того, про наявність спірного майна та його належність приватному акціонерному товариству «Лебединський завод поршневих кілець», за твердженнями виконавця, свідчать: інформація з інвентаризаційних відомостей за 1994 рік; дані технічної інвентаризації ФОП Скуба С.І., проведеної у виконавчому провадженні 28.08.2019; дані КП БТІ Лебединської міської ради; дані державних реєстрів.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач як юридична особа зареєстрований 27.07.1995 (ідентифікаційний код - 00232006).

В свою чергу, внесенню відповідного запису до Реєстру передувала видача Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Сумській області наказу №622 від 26.07.1995 про створення ВАТ «Лебединський завод поршневих кілець» шляхом перетворення державного підприємства «Лебединський завод поршневих кілець» у відкрите акціонерне товариство.

Тобто, наведений документ є актом, на підставі якого було створено ВАТ «Лебединський завод поршневих кілець», а не документом, що посвідчує право власності на певне майно.

Про передачу спірного майна підприємству в наказі не йдеться.

Інвентаризаційні відомості за 1994 рік не є правовстановлюючими документами. Крім того, в інвентаризаційних відомостях основних засобів, станом на 01.10.1994 відсутня інформація щодо адреси, за якою значаться приміщення.

Разом з тим, свідоцтво про власність від 28.12.2001 №431-А, на яке посилається виконавець теж не є правовстановлюючим документом саме щодо спірного майна, оскільки лише засвідчує, що майно товариства є колективною власністю акціонерів товариства, які придбали акції відповідно до Указу Президента України «Про заходи щодо забезпечення прав громадян на використання приватизаційних майнових сертифікатів», без конкретизації самого майна.

Стосовно посилання приватного виконавця на дані технічної інвентаризації ФОП Скуба С.І., проведеної у виконавчому провадженні 28.08.2019, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок проведення технічної інвентаризації встановлено Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127.

Відповідно до п. 26 Порядку технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна здійснюють за ініціативою замовника або його довіреної особи на підставі оформленого договору із суб`єктом господарювання.

Згідно п. 2 Порядку замовник технічної інвентаризації - власник об`єкта нерухомого майна (у тому числі земельної ділянки), об`єкта незавершеного будівництва; замовник будівництва; особа, яка має право на спадщину (за запитом нотаріуса); особа, яка має інші речові права на об`єкт нерухомого майна, у тому числі на земельну ділянку, на якій розташовано такий об`єкт; орган, уповноважений управляти майном (у тому числі житлово-будівельні, дачні та гаражні кооперативи, садові товариства).

Разом з тим, надані виконавцем до суду довідка-характеристика об`єкту нерухомого майна №633 від 28.08.2019 та технічний паспорт від 28.08.2019, виготовлені ФОП Скуба С.І. на замовлення приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Мукорез О.Л. від імені ПрАТ «Лебединський завод поршневих кілець». Однак, доказів того, що Мукорез О.Л. є довіреною особою ПрАТ «Лебединський завод поршневих кілець» в розумінні п. 2 Порядку, матеріали справи не містять.

При цьому, технічний паспорт є лише документом інформаційно-довідкового характеру, який містить інформацію про технічні показники об`єкту, та виготовляється вже після набуття права власності на об`єкт. До правовстановлюючих документів технічний паспорт не відноситься.

Твердження апелянта, що дані технічної інвентаризації ФОП Скуба С.І. співпадають з інформацією інвентаризаційної справи КП БТІ Лебединської МР (довідка від 10.08.2016), не є свідченням закріплення за боржником на праві власності спірного майна. Вказані документи містять лише інформацію про розміщення певного майна на земельній ділянці за адресою м . Лебедин , вул. Тараса Шевченка (Леніна), 93/1 (93), станом на 10.08.2016 та 28.08.2019.

Правовстановлюючий документ - це документ, який посвідчує правовий зв`язок конкретного майна з особою його власника (фізичною чи юридичною особою) та складений у порядку, передбаченому законодавством.

Виходячи із приписів частини 10 статті 336 Господарського процесуального кодексу України, суд може звернути стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, за умови, якщо право власності на майно підтверджується беззаперечним правовстановлюючим документом, тоді як у випадку відсутності такого документа може існувати спір про саме право власності, який підлягає вирішенню судом в окремому порядку, що унеможливлює застосування даної норми.

Разом з тим, приватним виконавцем не надано правовстановлюючих документів наявності права власності приватного акціонерного товариства «Лебединський завод поршневих кілець» на зазначені виконавцем будівлі та споруди, що знаходяться за адресою - Сумська область, м. Лебедин, вул. Тараса Шевченка, 93, що унеможливлює звернення стягнення на таке майно, зазначене як майно боржника.

Такими доказами можуть бути: договір купівлі-продажу нерухомого майна, інші укладені правочини щодо спірного майна, рішення суду, рішення місцевої ради про передачу майна, свідоцтво про право власності, а також інші документи, які підтверджують право власності нерухомим майном.

Отже, за відсутності правовстановлюючих документів, не вбачається можливим дійти висновку про те, що боржник у даній справі приватне акціонерне товариство «Лебединський завод поршневих кілець» - є власником зазначеного у поданні майна, на яке можна звернути стягнення в порядку ст. 336 ГПК України.

При цьому, приватним виконавцем не доведено, що усе зазначене у поданні майно є нерухомим.

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущенні належності відповідачу зазначеного в поданні майна, а має базуватися на належних та допустимих доказах.

Викладені у поданні обставини та додані до нього документи місцевим господарським судом було досліджено у повному обсязі та встановлено відсутність у справі належних та допустимих доказів, які підтверджують, що боржник фактично є володільцем спірного майна.

В свою чергу, скаржником не надано суду доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваній ухвалі.

Таким чином, виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення подання Приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Мукореза Олександра Леонідовича про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду прийнята з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на приватного виконавця (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Мукореза Олександра Леонідовича залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Сумської області про відмову у зверненні стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку від 23.12.2019 у справі №920/988/18 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 24.02.2020 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

О.І. Поляк