ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2020 р.м. ХарківСправа № 922/4244/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельний будинок "Енергоальянс", м.Запоріжжя
до Фізичної особи-підприємця Скорнякова Андрія Анатолійовича, м.Харків
про стягнення 151308,58 грн.
за участю представників:

позивача - не з`явився;

відповідача - Васильков І.Б. (довіреність б/н від 21.01.2020 року).

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговельний будинок "Енергоальянс" звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Скорнякова Андрія Анатолійовича про стягнення 151308,58 грн. боргу за поставлений товар, з яких 118795,85 грн. основного боргу, 23651,54 грн. інфляційних, 8862,04 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.12.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/4244/19 в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін, призначивши судове засідання з розгляду справи по суті на 27.01.2020 року.

27.01.2020 року відповідач надав до суду копію платіжного доручення №287 від 20.01.2020 року на підтвердження часткової сплати боргу в розмірі 18795,86 грн.

Протокольною ухвалою суду від 27.01.2020 року було відкладено судове засідання на 17.02.2020 року о 12:40.

17.02.2020 року відповідач надав до суду супровідним листом (вх.№4091) копію платіжного доручення №293 від 17.02.2020 року на підтвердження часткової сплати боргу в розмірі 20000,00 грн.

17.02.2020 року позивач надав до суду клопотання (вх.№376) про розгляд справи за його відсутності, зазначив про часткову сплату боргу відповідачем, просив суд закрити провадження за відсутності предмету спору в сумі 18795,86 грн. і повернути судовий збір у відповідній частині, інші позовні вимоги в частині стягнення 99999,14 грн. боргу, 23651,54 грн. інфляційних, 8862,04 грн. 3% річних просив задовольнити.

Надані сторонами документи судом прийняті до розгляду та долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача в судовому засіданні 17.02.2020 року підтвердив сплату боргу під час розгляду справи в загальній сумі 38795,86 грн., підтвердив існуючу заборгованість в розмірі 80000,00 грн., заперечував проти стягнення 3% річних та інфляційних втрат, у зв`язку з відсутністю строку на оплату товару.

Позивач в судове засідання 17.02.2020 року не з`явився, надіслав клопотання про розгляд справи без його участі.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши надані докази, заслухавши пояснення відповідача, суд встановив наступне.

Між ТОВ «ТБ «Енергоальянс» (далі - Позивач) та ФОП Скорняков А.А. (далі - Відповідач) в ході усних домовленостей було укладено усну угоду щодо продажу кабельно-провідникової продукції, а саме: кабель 4x2,5 у кількості 1,285 км.; провід ППСРВМ-0,66 1x95 у кількості 0,71 км.; кабель 4x10 у кількості 0,089 км.; кабель 4x16 у кількості 0,12 км.; кабель 3x95 + 1x35 у кількості 0,03 км.

Продаж Товару мав бути здійснений на підставі усного замовлення Відповідача. Тобто, дана форма співробітництва не передбачала укладення письмового договору.

На виконання замовлення ТОВ «ТБ «Енергоальянс» виставило рахунок на оплату №11859 від 12.09.2017р. (копія додається) на загальну суму 277593,05 грн., який було надано Відповідачу.

Перша партія Товару позивачем була поставлена відповідачу 15.09.2017р., про що свідчить видаткова накладна №9154 від 15.09.2017р. на суму 27829,08грн. (копія додається). В той же день Відповідачем була проведена часткова оплата товару на суму 50000,00 грн., про що свідчить банківська виписка по рахунку за 15.09.2017р.

Друга частина Товару позивачем була поставлена Відповідачу 18.09.2017р., про що свідчить видаткова накладна №9203 від 18.09.2017р. на суму 209101,12грн.

Решта Товару була поставлена 19.09.2017р. за видатковою накладною №9257 від 19.09.2017р. на суму 40662,85грн.

Отже, ТОВ «ТБ «Енергоальянс» належним чином виконало свій обов`язок щодо поставки замовленого Відповідачем Товару на загальну суму 277593,05 грн.

Проте, ФОП Скорняков А.А. не оплатив в повному обсязі весь поставлений товар за рахунком №11859 від 12.09.2017р.

Позивач зазначає в позові, що повна оплата Товару, переданого за видатковими накладними №9154 від 15.09.2017р. на суму 27829,08 грн., №9203 від 18.09.2017р. на суму 209101,12 грн., №9257 від 19.09.2017р. на суму 40662,85 грн. мала бути також здійснена протягом семи днів з дня передачі Товару, однак була оплачена лише частково.

Як слідує з банківських виписок, з 2017 року відповідачем лише частково здійснено оплату отриманого Товару на загальну суму 158797,20 грн. наступними платежами:

15.09.2017р. на суму 50000,00 грн.;

18.09.2017р. на суму 68465,00 грн.;

19.09.2017р. на суму 20332,20 грн.;

16.04.2019р. на суму 20000,00 грн.

Товар, переданий за видатковою накладною №9154 від 15.09.2017р. на суму 27829,08 грн. був повністю оплачений 15.09.2017р. з оплати на загальну суму 50000,00 грн.

Частина з цієї оплати була зарахована позивачем для покриття поставки за видатковою накладною від 18.09.2017р. (за якою поставлено товар на суму 209101,12грн.).

Частина оплати товару, відвантаженого 18.09.2017р. за видатковою накладною №9203 від 18.09.2017р., надійшла 18.09.2017р. на суму 68465,00 грн.

Решта товару за обумовленим сторонами рахунком №11859 від 12.09.2017р. була допоставлена вже 19.09.2017р. за видатковою накладною №9257 від 19.09.2017р. на суму 40662,85 грн., але 19.09.2017р. надійшла оплата лише в сумі 20332,20 грн., якою не було покрито вартість всього поставленого за видатковими накладними №9203 від 18.09.2017р. та №9257 від 19.09.2017р. товару.

Враховуючи, що весь обумовлений рахунком №11859 від 12.09.2017р. товар був допоставлений вже 19.09.2017р., та несплачена вартість товару після 19.09.2017р. склала 138795,85 грн., то саме на цю суму з 26.09.2017р. (оскільки цей Товар не було оплачено Відповідачем протягом 7 днів в повному обсязі, як того вимагав Позивач) позивач нараховує за ст.625 ЦК України інфляційні збитки і відсотки за користування коштами.

З 17.04.2019р. по дату підписання позовної заяви позивач нараховує за ст.625 ЦК України інфляційні збитки і відсотки за користування коштами на суму неоплаченого Відповідачем товару - 118795,85 грн.

Позивач направив 28.11.2019р. Відповідачу претензію №01 від 28.11.2019р. про оплату Товару протягом семи днів, але Відповідач так і не оплатив заборгованість, що й стало підставою звернення до суду.

Позивач і Відповідач у даних відносинах є платниками податку на додану вартість (витягу з електронного кабінету платника податків додаються). В якості підтвердження проведення господарських операцій з постачання Відповідачу Товару позивач також надає податкові накладні №562 від 15.09.2017р., №982 від 18.09.2017р., №983 від 19.09.2017р., які були виписані у дати відвантаження товару.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі-ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.175 Господарського кодексу України (далі-ГК України) майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами укладено в спрощений спосіб усну угоду щодо купівлі-продажу товару.

Згідно з ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1-2 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

В ст.1 цього Закону встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Отже, обставини щодо купівлі-продажу товару можуть підтверджуватися первинними документами в розумінні вищезазначених положень Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" складеними при виконанні певної господарської операції в рамках зазначеного договору.

Позивач поставив відповідачу товар, що підтверджується вищезазначеними видатковими та податковими накладними.

Відповідач здійснив оплату за отриманий товар лише частково.

Позивач направив 28.11.2019р. відповідачу претензію №01 від 28.11.2019р. про оплату товару протягом семи днів, але відповідач так і не оплатив заборгованість.

Отже, видатковими накладними фактично засвідчено приймання - передачу сторонами певного товару за усним договором, його найменування, кількість, вартість та інші необхідні реквізити.

Відповідно, після отримання товару від позивача, у відповідача виникає обов`язок його сплатити.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним в момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

На виконання умов усного договору позивач свої зобов`язання по поставці товару виконав у повному обсязі, повернень товару або претензій щодо кількості та якості товару від відповідача не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач направив відповідачу 28.11.2019 року претензію, якою встановив 7 днів на оплату заборгованості. Однак, доказів отримання відповідачем даної претензії до суду не надано.

Відповідно до вимог ст.ст.610-612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми.

Суд зазначає, що строк оплати відповідачем за товар сторонами документально не встановлений, письмовий договір з умовами оплати сторонами не укладався, у видаткових накладних строк оплати не зазначений, доказів отримання відповідачем претензії матеріали справи не містять.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що між сторонами існувала усна домовленість щодо часткового погашення заборгованості.

Позивач в судове засідання не з`явився, доказів протилежного не довів.

Отже, судом не встановлений строк та період виконання зобов`язання відповідачем, а тому, відсутні підстави для стягнення сум 3% річних та інфляційних втрат, у зв`язку з невизначенням періоду та сум їх нарахування.

В той же час сума основної заборгованості в розмірі 118795,85 грн., за стягненням якої позивач звернувся до суду, підтверджена матеріалами справи, підтверджена відповідачем, та підлягає стягненню з останнього.

Однак, судом встановлено, що відповідач сплатив частину заборгованості на загальну суму 38795,86 грн. після звернення позивача до суду, що підтверджується наданими до суду банківською випискою позивача від 21.01.2020р. та платіжним дорученням відповідача №287 від 20.01.2020р. на суму 18795,86 грн., платіжним дорученням №293 від 17.02.2020 р. на суму 20000,00 грн.

Враховуючи те, що відповідачем сплачено частину боргу, предмет спору в цій частині став відсутній вже після відкриття провадження у справі, суд вбачає підстави для закриття провадження по справі в частині стягнення 38795,86 грн., на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Відповідно до п.п.3,5,6 ч.4 ст.238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається: висновок суду про те, яка обставина, що є предметом доказування у справі, визнається судом встановленою або спростованою з огляду на більшу вірогідність відповідних доказів; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 78 ГПК України передбачено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приписами статті 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 79999,99 грн. основного боргу є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо стягнення 23651,54 грн. інфляційних та 8862,04грн. 3% річних суд відмовляє, у зв`язку з відсутністю періодів сплати за поставлений товар.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст.129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, пропорційно задоволених вимог.

З урахуванням закриття провадження у справі в частині стягнення 38795,86 грн. та клопотання позивача, частина судового збору в сумі 581,94 грн. підлягає поверненню позивачу на підставі п.5 ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий збір».

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 42, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 129, 231, 236, 238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Закрити провадження у справі в частині стягнення 38795,86 грн. основного боргу, на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Скорнякова Андрія Анатолійовича (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельний будинок "Енергоальянс" (місцезнаходження: 69096, м.Запоріжжя, вул.Бородинська, б.108; ) 79999,99 грн. боргу, 1199,99 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговельний будинок "Енергоальянс" (69096, м.Запоріжжя, вул.Бородинська, б.108, код ЄДРПОУ 3527835) з державного бюджету 581,94 грн. судового збору, сплаченого останнім до суду, на підставі п.5 ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий збір», про що постановити відповідну ухвалу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "24" лютого 2020 р.

Суддя К.В. Аріт