ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2020 р. Справа№ 910/6500/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

секретар судового засідання Ярмоленко С.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

на рішення господарського суду міста Києва від 10.09.2019 р. (повний текст складено 24.09.2019 р.)

у справі № 910/6500/19 (суддя - Котков О.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Старлайт Сервіс"

до акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

про визнання правочину недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Старлайт Сервіс" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про визнання недійсним договору фінансового лізингу № 4С16043ЛИ від 02.07.2016 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір фінансового лізингу № 4С16043ЛИ, укладений сторонами 02.07.2016 р. у простій письмовій формі, тоді як, на думку позивача, вимагалася в силу вимог ч. 4 ст. 203, ст. 220 Цивільного кодексу України нотаріальна форма. Недотримання сторонами форми договору означає його нікчемність, відтак, договір має бути визнаний недійсним у судовому порядку.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.09.2019 р. у справі № 910/6500/19 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Місцевий господарський суд, відмовляючи у визнанні недійсним договору, встановив, що договір нікчемний. При цьому суд погодився з доводами позивача і виходив з того, що договір лізингу, предметом якого є передача в лізинг нерухомого майна на термін більш ніж три роки, підлягає укладенню у формі, встановленій для договору найму нерухомості, укладений на строк більше ніж три роки.

В обґрунтування свого висновку про відмову у задоволенні позову і визнанні недійсним нікчемного правочину, суд першої інстанції послався на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 р. по справі № 916/3156/17, за якою визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призводить до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним в силу закону.

Не погоджуючись з мотивами та висновками суду першої інстанції про нікчемність договору, акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило змінити мотивувальну частину оскаржуваного рішення стосовно правових підстав відмови у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначав, що судом першої інстанції не було враховано правових позицій Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права у спірних правовідносинах, у зв`язку з чим було неправомірно встановлено нікчемність договору фінансового лізингу № 4С16043ЛИ від 02.07.2016 р. в силу положень ст. ст. 793, 794 Цивільного кодексу України з підстав відсутності обов`язкового нотаріального посвідчення.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2019 р. апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Дідиченко М.А., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 р. поновлено апелянту пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження; відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 05.12.2019 р.

03.12.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2019 р., у зв`язку з перебуванням судді Смірнової Л.Г. у відпустці, сформовано новий склад колегії суддів: Кропивна Л.В. (головуючий), Руденко М.А., Дідиченко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2019 р. оголошено перерву до 15.01.2020 р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2020 р. оголошено перерву до 29.01.2020 р.

В судовому засіданні 29.01.2020 р. представник позивача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Представник відповідача вказував на обґрунтованість апеляційної скарги, просив змінити мотивувальну частину оскаржуваного рішення з підстав викладених у скарзі.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 02.07.2016 р. між акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" (банк) та товариством з обмеженою відповідальністю "Старлайт Сервіс" (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № 4С16043ЛИ, за умовами якого банк, який є власником нерухомого майна, зазначеного у додатку № 1 до договору (далі - майно) передає лізингоодержувачу таке майно, а лізингоодержувач приймає майно від банка у платне володіння та користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів - у власність, у визначені цим договором строки, на умовах фінансового лізингу.

Договір укладений у письмовій формі, скріплений підписами та печатками сторін, без його нотаріального посвідчення. Строк дії вказаного договору встановлений з дати його підписання до 25.06.2036 р., а отже, правочин укладено на строк більше ніж на три роки.

Відповідно до умов п. 1.2 договору сторони узгодили, що на дату укладення договору загальна вартість майна становила 149 174 134,00 грн.

За змістом п. 9.1 договору строк його дії із дати підписання по 25.06.2026 р. У частині невиконаних сторонами зобов`язань договір діє до повного їх виконання. Зазначений строк може бути змінено у разі дострокового виконання зобов`язань лізингоодержувача за договором, у випадку розірвання договору (в редакції додаткової угоди до договору).

Відповідно до пункту 9.2 договору він набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін. Строк дії договору обумовлений строком лізингу. Договір втрачає свою силу після виконання сторонами усіх зобов`язань за ним.

Майно, яке передається у фінансовий лізинг, складається з гаражу, загальною площею 367,00 м2, лабораторії, загальною площею 33,4 м2, насосної станції, загальною площею 158,6 м2, трансформаторної, загальною площею 48,9 м2, огорожі, пожежної водойми, ємності, колодязя оглядового, колодязя розподільчого, наливної станції, замощення, казематів, і розміщене за адресою: Полтавська область, м. Полтава, вул. Половки, буд. 111 (додаток № 1 до договору).

Графіком лізингових платежів встановлено сплату позивачем платежів у рахунок викупу майна з 25.07.2016 р. по 25.06.2026 р. (додаток № 2 до договору в редакції додаткової угоди).

За актом № 1 прийому-передачі майна від 02.07.2016 р. банк передав, а лізингоодержувач прийняв в платне володіння та користування нерухоме майно, яке є предметом договору фінансового лізингу № 4С16043ЛИ від 02.07.2016 р.

Посилаючись на те, що строк дії договору фінансового лізингу становить більше ніж 3 роки, предметом лізингу є нерухомі речі, а в силу положень статті 806 Цивільного кодексу України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду), позивач вважав, що форма договору лізингу підпорядковується вимогам статті 793 Цивільного кодексу України, які передбачають нотаріальне посвідчення договору найму щодо оренди нерухомості, строк якої становить більше ніж три роки.

Утім, з такою правовою позицією суд апеляційної інстанції погодитися не може.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг", які кореспондуються з положеннями ч.1 ст. 806 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 292 Господарського кодексу України, за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених законом, та загальні положення про купівлю-продаж і договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим, вимоги до форми та змісту договору фінансового лізингу закріплені у ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг", згідно з якою договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 209 Цивільного кодексу України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Водночас, ні Цивільним кодексом України, ні Законом України "Про фінансовий лізинг" не передбачено обов`язку нотаріально посвідчувати договір фінансового лізингу.

За умовами укладеного договору відсутні положення, які вказують на домовленість сторін нотаріально посвідчити договір фінансового лізингу.

У ч. 2 ст. 806 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Системне тлумачення ч. 2 ст. 806 Цивільного кодексу України та параграфу 1 Глави 58 Цивільного кодексу України свідчить, що у ч. 2 ст. 806 Цивільного кодексу України закріплена бланкетна норма, яка відсилає до загальних положень про договір найму (параграф 1 Глави 58 Цивільного кодексу України).

"Загальні умови про найм" уміщені у параграфі 1 глави 58 Підрозділу 1 розділу ІІІ Цивільного кодексу України, і для розширеного тлумачення цього поняття підстави відсутні, тож довільно трактуючи норму матеріального права, суд першої інстанції припустився хибних висновків і поширив положення Закону щодо особливостей найму будівлі або іншої капітальної споруди (параграф 3) на фінансовий лізинг, особливості окремих видів і форм якого встановлюються виключно законом.

Правова позиція відносно субсидіарного застосовування тільки норми параграфу 1 Глави 58 Цивільного кодексу України до правовідносин лізингу викладена у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 р. у справі № 915/865/17, від 08.10.2019 р. у справі № 910/2153/19, від 06.03.2019 р. у справі № 910/22473/17, від 31.10.2019 р. у справі № 910/2219/19 та від 21.11.2019 р. у справі № 910/2233/19.

Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що договір, який укладений між позивачем та відповідачем, не потребував укладення його у нотаріальній формі, а тому підстави вважати його нікчемним відсутні.

Відповідно до п. 4 ч. 1 та ч. 4 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки при прийнятті оскаржуваного рішення, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права і прийшов до хибних висновків щодо нікчемності правочину, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржене апелянтом рішення господарського суду у даній справі у резолютивній частині - залишенню без змін, а мотивувальну частину рішення слід змінити повністю з підстав, викладених у цій постанові.

В силу статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення господарського суду міста Києва від 10.09.2019 р. у справі № 910/6500/19 задовольнити.

Резолютивну частину рішення господарського суду міста Києва від 10.09.2019 р. у справі № 910/6500/19 залишити без змін; змінивши мотивувальну частину повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Старлайт Сервіс" (39600, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Халаменюка, буд. 8, оф. 536; ) на користь акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; ) 2 881,50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду міста Києва видати наказ.

Матеріали справи № 910/6500/19 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 24.02.2020 р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко