Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/937/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Войдевич О.А. - ордер ЖТ №07267 від 27.11.2019;

від відповідача: Костюкевич - Тарнавська О.В. - ордер ЖТ№070258 від 29.10.2019;

присутня: Циганенко А.Ю. - паспорт НОМЕР_2 від 07.07.1997,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Житомирської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта"

до Фізичної особи-підприємця Мілієнко Ніни Григорівни

про усунення перешкод у користуванні майном та стягнення 61546,37грн (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 17.12.2019)

Акціонерне товариство "Укрпошта" в особі Житомирської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" звернулося до суду з позовом, згідно якого просить:

- усунути перешкоди у здійсненні Житомирською дирекцією АТ «Укрпошта» права користування та розпорядження належним на праві відповідно до Статуту Акціонерного товариства "Укрпошта" майном, шляхом звільнення ФОП Мілієнко Н.Г., займаного приміщення (кіоск), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1;

- стягнути з фізичної особи - підприємця Мілієнко Ніни Григорівни на користь Житомирської дирекції АТ "Укрпошта" 91363,73грн, з яких: 49412,06грн сума боргу, 9922,05грн пені, 884,51грн інфляційних та 1327,75грн 3% річних.

Ухвалою суду від 30.09.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 28.11.2019 строк підготовчого провадження продовжено на 30 днів.

У підготовчому засіданні від 19.12.2019 суд ухвалив прийняти до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог в частині заявлених у позовній заяві вимог (до 61546,37грн), про що зазначено і в ухвалі суду від 02.01.2020, якою також закрито підготовче провадження та призначено справу №906/937/19 до розгляду по суті на 16.01.2020.

В судовому засіданні 16.01.2020 оголошувалась перерва до 29.01.2020.

В судовому засіданні 29.01.2020 представник позивача позов підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

Представник відповідача позовні вимоги заперечив з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2014 між Житомирською дирекцією Акціонерного товариства "Укрпошта" (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Мілієнко Ніною Григорівною (орендар, відповідач) укладено Договір оренди державного майна №491 (індивідуального визначеного майна, що належить до державної власності) - далі - Договір, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно - кіоск (надалі майно), площею 16,8 кв.м., який обліковується на балансі Житомирської дирекції УДППЗ "Укрпошта", вартість якого визначена незалежним шляхом і становить за експертною оцінкою 45490,00 грн. Майно передається в оренду з метою торгівлі продовольчими товарами (в т.ч. алкогольними та іншими напоями).

Факт приймання-передачі майна в оренду підтверджується підписаним сторонами 01.08.2014 актом приймання-передачі орендованого нерухомого майна, що належить до державної власності (а.с. 65).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що в порушення умов Договору, орендар не сплачує орендну плату, внаслідок чого станом на 01.12.2019 (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 135)) за останнім рахується заборгованість у розмірі 49412,06грн. Крім основної суми заборгованості позивач просить стягнути з відповідача 9922,05грн пені, 884,51грн інфляційних та 1327,75грн 3% річних. Згідно наданих під час розгляду справи пояснень, позивач вважає, що після продовження дії договору за додатковою угодою №2, строк його дії продовжувався згідно ст. 764 ЦК України та п. 11.5. Договору. Представник позивача пояснила, що саме направленням листа від 25.06.2019 позивач вчиняв дії щодо припинення договору за волевиявленням орендодавця.

Також, зсилаючись на приписи ст. 316, 317, 321, 391 Цивільного кодексу України, позивач стверджує, що добровільно звільнити орендоване приміщення орендар відмовляється, чим створює перешкоди у користуванні майном, у зв`язку з чим просить суд усунути перешкоди у здійсненні Житомирською дирекцією АТ "Укрпошта" права користування та розпорядження належним на праві відповідно до Статуту Акціонерного товариства "Укрпошта" майном, шляхом звільнення ФОП Мілієнко Н.Г. займаного приміщення (кіоск), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Додатково у відповіді на відзив (а.с. 124-127) позивач зазначає, що: - спірне майно включено до його статутного капіталу, тому на підставі ст. 85 ГК України та ст. 115 ЦК України вважається таким, що перебуває у його власності; - оскільки кіоск, який переданий в оренду відповідачу є тимчасовою спорудою, відсутня необхідність державної реєстрації вказаного майна; - відповідачу неодноразово направлялись листи-вимоги щодо погашення заборгованості, про що свідчать повернуті рекомендовані повідомлення про вручення; - на підтвердження отримання листа позивача від 02.11.2018 №52-60 може свідчити в суді начальник ЦВПЗ Брусилів-1 ОСОБА_1 , яка вручала вказаний лист; - сплата відповідачем 06.11.2018 орендної плати в сумі 6000,00грн є підтвердженням отримання відповідачем вказаної вимоги; повідомлення про закінчення договору оренди з боку орендодавця не було. а орендар не заперечував щодо подальшого користування майном (а.с. 126); - земельна ділянка, на якій знаходиться спірне майно перебуває у постійному користуванні АТ "Укрпошта".

Відповідач, згідно відзиву на позовну заяву (а.с. 83-94) та заперечень на відповідь на відзив (а.с. 149-151), позовні вимоги вважає безпідставними. Зокрема, вважає, що: - обраний позивачем спосіб захисту цивільного права на підставі ст.391 ЦК України не підпадає під примусове виконання обов`язку в натурі, передбачене п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України; - позивач не надав доказів належності спірного майна АТ "Укрпошта" в особі Житомирської дирекції АТ "Укрпошта"; - відповідач підписав Договір оренди у зв`язку з відсутністю юридичної освіти; - в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач звертався до позивача із заявою про укладення договору оренди на новий строк; - договір оренди від 01.08.2014 припинив свою дію 01.10.2017; - умовами Договору не передбачено, що орендна плата сплачується орендарем за весь час фактичного використання об`єкта оренди до дати підписання акту приймання-передачі об`єкта оренди включно; - відсутня правова підстава для стягнення пені, оскільки договір оренди не містить умов щодо нарахування пені за порушення строків внесення орендної плати поза межами його дії; - заперечує отримання документів про досудове врегулювання спору.

Згідно пояснень, наданих в судових засіданнях, представник відповідача вважає, що договір оренди припинив свою дію 01.10.2017, оскільки сторони не продовжували останній. Наголосила, що будь-яких листів від позивача відповідач не отримувала.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши усні та письмові пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Зважаючи на заперечення відповідача стосовно права власності позивача на орендоване майно, судом було встановлено, що на підставі укладеного 01.01.2014 між сторонами Договору оренди державного майна №491 від 01.08.2014 (а.с. 60-63) та Акту прийому-передачі індивідуально визначеного майна (кіоск) від 01.08.2014 (а.с. 65) Українським державним підприємством поштового зв`язку "Укрпошта" передано в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно - кіоск (надалі майно), площею 16,8 кв.м., що обліковується на балансі Житомирської дирекції УДППЗ "Укрпошта", вартість якого визначена незалежним шляхом і становить за експертною оцінкою 45490,00 грн. Майно передається в оренду з метою торгівлі продовольчими товарами (в т.ч. алкогольними та іншими напоями).

Також судом встановлено, що наказом Міністерства інфраструктури України від 16.02.2017 №56 Українське державне підприємство поштового зв`язку "Укрпошта" перетворено у публічне акціонерне товариство "Укрпошта", складено передавальний акт, сформовано статутний капітал, затверджено статут Товариства.

Наказом Мінінфраструктури від 05.07.2017 № 240 затверджено Акт передавання майна до статутного капіталу ПАТ "Укрпошта", згідно додатку №9 якого кіоск, що знаходиться за адресою Брусилівський р-н., смт. Брусилів, вул. Митрополита Іларіона, 45, що обліковувалось на балансі Житомирської дирекції УДПЗ "Укрпошта" передано до статутного капіталу ПАТ "Укрпошта".

Відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 14.12.2018 № 611 "Про затвердження нової редакції Статуту АТ "Укрпошта" та інші питання діяльності", змінено тип публічного акціонерного товариства "Укрпошта" на приватне та перейменовано останнє в акціонерне товариство "Укрпошта" (а.с. 35).

Згідно Статуту Акціонерного товариства "Укрпошта" (а.с.13-33), останнє є правонаступником УДППЗ "Укрпошта", 100 відсотків акцій якого належить державі в особі Міністерства інфраструктури України.

Абз.4 п. 3.7. Статуту визначено, що товариство має у власності майно, що обліковується на його балансі та внесене до його статутного капіталу або набуте ним на законних підставах, здійснює володіння, користування та розпорядження таким майном згідно з метою своєї діяльності з урахуванням вимог законодавства та цього Статуту.

Отже, з аналізу вищенаведених норм законодавства та наявних в матеріалах справи документів вбачається, що АТ "Укрпошта" набуло право власності на кіоск, що знаходиться за адресою Брусилівський р-н., смт. Брусилів, вул. Митрополита Іларіона, 45.

Оскільки вищевказаний кіоск є тимчасовою, некапітальною спорудою, згідно ч. 4 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", останній не підлягає державній реєстрації, що спростовує позицію відповідача в цій частині.

Земельна ділянка, на якій знаходиться спірне майно також перебуває в постійному користуванні АТ "Укрпошта", що підтверджується Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою (а.с .133), та свідчить про обґрунтованість встановлених судом обставин стосовно того, що АТ "Укрпошта" є законним орендодавцем по передачі вищевказаного майна за договором №491 від 01.08.2014. Також суд звертає увагу, що договір недійсним не визнавався.

Враховуючи вимогу позивача усунути перешкоди у здійсненні права власності на майно шляхом звільнення орендарем займаного приміщення, слід зазначити наступне.

Пунктом 11.1. Договору передбачено, що останній укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 01.08.2014 до 01.07.2017 включно.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором (п. 11.5. Договору). При цьому, судом встановлено та підтверджено представниками сторін у судовому засіданні, що згідно додаткової угоди №2 (а.с. 67) сторони домовились продовжити дію договору від 01.08.2014 №491 на строк 3 місяці, до 01.10.2017 включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 754 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Тобто, для продовження дії договору оренди на підставі ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування орендованим майном; відсутнє письмове повідомлення однієї зі сторін договору, у встановлений строк, про припинення або зміну умов договору.

Норма ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" не встановлює форму заяви про припинення договору оренди. Така вимога може бути викладена однією із сторін у листі, телеграмі, факсограмі тощо. Істотне значення у цьому випадку має зміст такої заяви, оскільки вимога обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та її направлення у межах строку встановленого законом.

Отже, сторони не обмежені в праві заявити про припинення або зміну договору як протягом одного місяця після закінчення договору, так і в будь-який час протягом всього строку дії такого договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 906/742/18, від 22.10.2019 у справі № 910/3705/19, від 31.10.2019 у справі № 905/2018/18.

Проаналізувавши зміст листів №52-60 від 02.11.2018 (а.с. 69), №11/29/3 від 27.03.2019 (а.с. 70), №52-14 від 21.12.2019 (а.с. 47) суд встановив, що останні містять лише вимогу погасити заборгованість по орендній платі. Згідно вимоги №11/27 від 28.06.2019 (а.с. 71) позивач вимагав до 24.07.2019 звільнити орендоване приміщення за адресою АДРЕСА_4. Однак, згідно Договору оренди №491 від 01.08.2014, відповідач орендував приміщення за адресою АДРЕСА_1 .

При цьому, позивач не надав доказів надсилання вищевказаних листів та вимоги відповідачу, а останній заперечував їх отримання. Зсилання позивача на те, що про отримання листа позивача від 02.11.2018 №52-60 може свідчити в суді начальник ЦВПЗ Брусилів-1 ОСОБА_1 , суд не бере до уваги, оскільки останні не розцінюються як належні докази.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку" від 05.03.2009 №270 (зі змінами і доповненнями) передбачено, що розрахунковим документом, який підтверджує факт надання послуг поштового зв`язку, є документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми і змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Згідно з п.59, 61 зазначеної Постанови, внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення. У разi приймання внутрiшнiх поштових вiдправлень з оголошеною цiннiстю з описом вкладення бланк опису заповнюється вiдправником у двох примiрниках. Працiвник поштового зв`язку повинен перевiрити вiдповiднiсть вкладення опису, розписатися на обох його примiрниках i проставити вiдбиток календарного штемпеля. Один примiрник опису вкладається до поштового вiдправлення, другий видається вiдправниковi. На примiрнику опису, що видається вiдправниковi, працiвник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового вiдправлення.

З вищенаведеного вбачається, що належним доказом відправлення документів є опис вкладень у поштовий конверт та документ, який підтверджує надання поштових послуг, зокрема, касовий чек, розрахункова квитанція тощо.

Однак, позивач вищевказаних документів не надав.

Враховуючи вищенаведене, оскільки матеріали справи не містять доказів, що орендодавець заявляв про припинення договору оренди як в межах його дії до 01.07.2017, так і у визначений Законом місячний строк після припинення його дії, суд дійшов висновку, що Договір оренди №491 від 01.08.2014 продовжував свою дію в силу приписів ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", п. 11.5. Договору та є чинним і на час розгляду справи.

За вказаного, суд дійшов до висновку, що позивач не довів факт припинення орендних правовідносин, з вказаних ним підстав, та не доведено виникнення у відповідача обов`язку повернути орендоване майно, тому у задоволенні позовних вимог в частині усунення перешкод у користуванні майном, шляхом звільнення відповідачем орендованого приміщення, слід відмовити.

Враховуючи, що на час звернення позивача до суду між сторонами продовжували існувати договірні відносини, визначений ст. 391 ЦК України спосіб захисту не підлягає застосуванню, оскільки стосується позадоговірних правовідносин.

Оскільки судом не встановлено визначених законодавством підстав припинення дії Договіру оренди, а також факту повернення майна за актом приймання-передачі орендованого майна, як це передбачено п. 2,5., 2.6. Договору, при цьому сам відповідач не заперечував користування орендованим майном і на час розгляду справи, останній зобов`язаний сплачувати орендну плату за Договором.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч.1 ст.762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч.1 ст.286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

У п. 3.1., 3.2. Договору сторони обумовили, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Постановою КМУ від 04.10.1995 №786 (із змінами та доповненнями), становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (серпень 2014) - 833,98грн (вісімсот тридцять три гривні 98 коп.). Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Орендна плата перераховується орендарем у розмірі 100% на рахунок Орендодавця (балансоутримувача) не пізніше 15 числа поточного місяця, з урахуванням щомісячного індексу інфляції (п. 3.3. Договору).

Розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики її розрахунку, змін централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених чинним законодавством (п. 3.4. Договору).

Всі інші послуги, які не ввійшли до п. 3.3. сплачуються Орендарем окремо, згідно з договорами, укладеними з підприємствами, які надають ці послуги (п. 3.5. Договору).

Додатковою угодою №2 від 30.06.2017 (а.с.67) сторони внесли зміни до п. 3.1. Договору та встановили розмір орендної плати 1700,00грн без ПДВ на місяць. Всі інші умови залишено без змін.

У судовому засіданні представники сторін пояснили, що за змістом п.3.3 Договору, оплата здійснюється не пізніше 15 числа місяця, наступного за місяцем оренди. Обґрунтованість вказаного також вбачається і з розрахунку позивача та узгоджується з Методикою розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 525,526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Із заяви про збільшення позовних вимог та розрахунку позивача (а.с. 135-137) вбачається, що орендну плату заявлено за період з березня 2019 року по листопад 2019 рік у розмірі 49412,06 грн, оскільки, відповідач частково виконав свій обов`язок по сплаті орендних платежів. Вказані у розрахунку позивача оплати не заперечувались відповідачем у судових засіданнях.

Оскільки станом на час звернення до суду строк проведення розрахунків за серпень - листопад 2019 не настав, суд вважає, що позивач обґрунтовано заявив про стягнення орендної плати за період з березня 2018 року по липень 2019 рік, що складає 27635,74грн (з урахуванням здійснених проплат). У стягненні 21776,32грн орендної плати за серпень - листопад 2019 року слід відмовити.

Що стосується заявленої позивачем пені, нарахованої у розмірі 9922,05грн за період з 16.04.2018 по 15.01.2020 (а.с. 137), суд враховує наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як зазначено в абзацах 3, 4 п. 2.1 та п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише у разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Так, нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу передбачено статтею 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", статтею 36 Закону України "Про телекомунікації", статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій". У таких випадках нарахування пені здійснюється не за Законом України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов`язань", а на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Крім того, стаття 1 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, пеня є видом забезпечення виконання зобов`язання.

Водночас ст. 547 ЦК України в імперативному порядку визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Натомість, в укладеному сторонами Договорі нарахування пені взагалі не обумовлено, а зазначено лише загальну умову (п. 9.1. Договору) про те, що у разі порушення своїх зобов`язань за цим договором, сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

З урахуванням викладеного, суд вважає нарахування пені необґрунтованим, тому в задоволенні позову у цій частині слід відмовити.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ч. 2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно уточненого розрахунку позивача (а.с. 137), 3% річних в сумі 884,51грн нараховано за період з 16.04.2018 по 15.01.2020 та включено заборгованість з орендної плати за серпень-листопад 2019. Здійснивши перерахунок 3% річних, за виключенням суми боргу за серпень-листопад 2019, суд дійшов висновку, що обґрунтовано заявленою сумою 3% річних за 2019 період з 16.04.2018 по 17.12.2019 (дата заяви про збільшення позовних вимог) є 757,53грн. У стягненні 126,98 грн річних слід відмовити.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат (а.с. 138), їх нарахування здійснено останнім за період з квітня 2018 по грудень 2019 у розмірі 884,51грн. Здійснивши перерахунок інфляційних за період з квітня 2018 по грудень 2019, за виключенням суми боргу за серпень-листопад 2019, суд дійшов висновку, що обґрунтовано заявленою сумою інфляційних є 1268,53грн. У стягненні 59,22 грн інфляційних слід відмовити.

При цьому судом було встановлено, що в заяві про уточнення (збільшення позовних вимог) позивач допустив помилку та вказав суму інфляційних у розмірі 1327,75грн, а суму річних - 884,51грн. З огляду на те, що вірні розрахунки інфляційних та річних наведені у додатках (розрахунках) до вказаної заяви, суд бере за основу останні.

Статтею 73 ГПК України встановлено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За вказаного, суд дійшов висновку, що позивач довів належними доказами обґрунтованість позову в частині стягнення - 27635,74 грн основного боргу, 757,53 грн 3% річних, 1268,53 грн інфляційних. У стягненні 21776,32 грн основного боргу, 9922,05грн пені, 126,98 грн 3 % річних та 59,22 грн інфляційних суд відмовляє.

У задоволенні вимоги про усунення перешкод у здійсненні позивачем права користування та розпорядження належним на праві відповідно до Статуту Акціонерного товариства "Укрпошта" майном, шляхом звільнення ФОП Мілієнко Н.Г. займаного приміщення, суд відмовляє.

Судові витрати у справі покладаються на сторони в порядку ст. 129 ГПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Житомирської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" до Фізичної особи-підприємця Мілієнко Ніни Григорівни задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Мілієнко Ніни Григорівни ( АДРЕСА_4 , ід. код НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Укрпошта" (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 22, ід. код 21560045) в особі Житомирської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" ( 10001, м. Житомир, вул. Вітрука, 1, ід. код 22046132):

- 27635,74 грн основного боргу;

- 757,53 грн 3% річних;

- 1268,53 грн інфляційних;

- 925,81 грн судового збору.

3. У стягненні 21776,32 грн основного боргу, 9922,05грн пені, 126,98 грн 3 % річних та 59,22 грн інфляційних відмовити.

4. В задоволенні вимоги про усунення перешкод у користуванні майном відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 10.02.20

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - у справу; 2 - 4 - сторонам (рек.).