ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року Справа № 903/206/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Демидюк О.О. , суддя Крейбух О.Г.

секретар судового засідання Котюбіна А.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Шептіліс О.І.,

від відповідача 1: Антонюк Т.М.,

від відповідача 2: Кравчук О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника прокурора Волинської області на рішення Господарського суду Волинської області, ухваленого 07.11.2019 суддею Дем`як В.М., повний текст складено 14.11.2019 у справі № 903/206/19

за позовом Заступник керівника Володимир-Волинської місцевої прокуратури Волинської області в інтересах держави

до Нововолинської міської рада Волинської області

до Киричук Людмили Володимирівни

про скасування рішення Нововолинської міської ради №4/11 від 24.02.2017р., визнання недійсним договору купівлі-продажу від 04.07.2017р. нерухомого майна та зобов`язання повернути нежитлове приміщення у комунальну власність

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Володимир-Волинської місцевої прокуратури звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом до Нововолинської міської ради Волинської області та Киричук Людмили Володимирівни з вимогами:

- скасувати рішення Нововолинської міської ради №14/11 від 24.02.2017р. "Про внесення змін до Програми забезпечення оформлення права власності та процесу приватизації об`єктів комунальної власності міста Нововолинська на 2014-2018 роки" в частині включення до переліку об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації у 2017 році нежитлового приміщення площею 51,6 кв.м. за адресою :15 Мікрорайон будинок 33 шляхом його викупу орендарем.

- визнати недійсним договір купівлі-продажу частини вбудованого нежитлового приміщення багатоквартирного будинку від 04.07.2017р., який укладено між територіальною громадою міста Нововолинська в особі Нововолинської міської ради та Киричук Людмилою Володимирівною ;

- зобов`язати Киричук Людмилу Володимирівну повернути частину вбудованого нежитлового приміщення багатоквартирного будинку "літер А-9", площею 51,6 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 у комунальну власність територіальної громади м. Нововолинська в особі Нововолинської міської ради.

В обґрунтування вимог вказує, що відповідачами недотримано законодавчо визначеної процедури, передбаченої Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", щодо прийняття рішення Нововолинською міською радою №14/11 від 24.02.2017р. "Про внесення змін до Програми забезпечення оформлення права власності та процесу приватизації об`єктів комунальної власності міста Нововолинська на 2014-2018 роки", яка передує підписанню договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04.07.2017.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 07.11.2019 року у справі № 903/206/19 в позові відмовлено.

Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, внаслідок чого в позові відмовлено..

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, Заступник прокурора Волинської області звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить останнє скасувати та визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 04.07.2017, зобов`язати повернути нежитлове приміщення у комунальну власність та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Із наведених в апеляційній скарзі підстав зазначає, що строк позовної давності не пропущено. Зазначає, що застосування до спірних правовідносин строку позовної давності у три місяці є необґрунтованим у зв`язку з тим, що на момент прийняття Нововолинською міською радою спірного рішення та укладення договору купівлі-продажу діяли норми Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», які слід застосовувати у даній справі. Застосування у оскаржуваному рішенні судом практики Європейського суду з прав людини, а саме рішення від 24.06.2003 «Стретч проти Сполученого Королівства» є помилковим, адже обставини даних справ є відмінними.

В судовому засіданні прокурор вимоги апеляційної скарги підтримав повністю, просив останню задовольнити, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати.

У поданому на адресу апеляційного господарського суду відзиві відповідач 1 заперечив проти вимог апеляційної скарги та вказує, що згідно преамбули Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» цей Закон встановлює правовий механізмі приватизації єдиних майнових комплексів невеликих державних підприємств шляхом їх відчуження на користь одного покупця одним актом купівлі-продажу. Оскільки частина вбудованого нежитлового приміщення, яка була викуплена орендарем, не є цілісним майновим комплексом, то на думку Відповідача 1 цей Закон не міг безумовно поширюватися на дані правовідносини. Також зазначає, що на думку Нововолинської міської ради відсутнє порушене право держави за поданим прокурором позовом у статусі самостійного позивача, що також є підставою для відмови в позові. Зважаючи на те, що повноваження щодо відчуження комунального майна, визначення доцільності та умов приватизації належить до виключної компетенції міської ради, а не до делегованих повноважень, то й інтерес держави у цих правовідносинах відсутній. Оскаржуване рішення Нововолинської міської ради, скасування якого є предметом розгляду даної справи, вичерпало свою дію шляхом реалізації. Відповідно неможливо скасувати рішення, що вже втратило чинність.

Представник відповідача - 1 в судовому засіданні підтримав викладені у відзиві на скаргу доводи та просив останню залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач - 2 у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів апелянта заперечує. Зокрема зазначає, що суд дійщов правомірних висновків про пропуск позивачем строків позовної давності. Разом з цим звертає увагу, що є добросовісним набувачем майна, оскільки не допускала порушень Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)». Тому майно не може бути витребуване у неї. Відзначає, що суд першої інстанції вомтивовано відзначив з посиланням на практику Європейського суду з прав людини, що наявність порушень з боку оргуну публічної влади при укладенні договору щодо майна, не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила.

Представник відповідача - 2 в судовому засіданні підтримав викладені у відзиві доводи.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередньою судовою інстанцією належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, 18.08.2014 між Житлово-комунальним об`єднанням Нововолинської міської ради, в особі генерального директора ЖКО Чайки О.І. (Орендодавець), та підприємцем Киричук Людмилою Володимирівною (Орендар) укладено договір оренди майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Нововолинська за № 109. Відповідно до п.1.1 даного договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування комунальне майно, а саме нежитлове приміщення площею 51,6 кв.м., розміщене за адресою: АДРЕСА_2 на першому поверсі будинку, що перебуває на балансі ЖКО, вартість якого визначена розрахунком експертної оцінки станом на 01.08.2014 і становить 68 022,24 грн.

Згідно п. 1.2 даного договору майно передається з метою здійснення підприємницької діяльності під склад.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що передача майна в оренду не тягне за собою виникнення у орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається територіальна громада міста Нововолинська, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Орендна плата, згідно п. 3.1 договору визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої рішенням міської ради, або за результатами конкурсу на право оренди комунального майна і становить без ПДВ 922,61 грн.

Згідно пункту 6.4 договору одним із прав Орендаря є переважне право на викуп об`єкта оренди у разі відсутності заборгованості з орендної плати.

Строк дії договору становить 2 роки 11 місяців, що діє з 18 серпня 2014 року по 17 липня 2017 року включно.

З наявного в матеріалах справи акту приймання-передачі орендованого майна від 18.08.2014 вбачається, що орендодавець - Житлово-комунальне об`єднання Нововолинської міської ради в особі генерального директора Чайки О.І. за умовами договору №109 від 18.08.2014 передало, а орендар - підприємець Киричук Л.В. прийняла нежитлове приміщення площею 51,6 м2 за адресою: м . Нововолинськ, 15-й м-н , 33 в користування на умовах оренди.

Рішенням від 16.12.2013 за № 29/6 Нововолинська міська рада затвердила Програму забезпечення оформлення права власності та процесу приватизації об`єктів комунальної власності міста Нововолинська на 2014-2018. Згідно розділу 3 метою програми є: захист майнових територіальної міста Нововолинська; - забезпечення організації процесу приватизації майнових об`єктів комунальної власності міста Нововолинська 2014-2018.

В подальшому рішення Нововолинської міської ради від 24.02.2017 № 14/11 внесено зміни в Додаток 1 Програми забезпечення права власності та процесу приватизації об`єктів комунальної власності міста Нововолинська на 2014-2018 роки. Зокремі п. 1 рішення визначено перелік об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації у 2017 році. Згідно додатку 1, у переліку об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації у 2017 році під номером 6 вказано, що нежитлове приміщення площею 51,6 кв АДРЕСА_2 підлягає приватизації шляхом його викупу орендарем.

02.06.2017 громадянка Киричук Л.В. звернулась до Нововолинської міської ради із заявою про приватизацію об`єкта малої приватизації, що перебуває на балансі ЖКО Нововолинської міської ради за № 273.

В подальшому 04.07.2017 між територіальною громадою міста Нововолинська Волинської області в особі Нововолинської міської ради Волинської області від імені якої діє перший заступник міського голови, секретар міської ради Сторонський Андрій Миронович (Продавець) та - Киричук Людмилою Володимирівною (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу частини нежитлового приміщення багатоквартирного будинку.

Згідно п. 1.1 Договору, продавець продає, а покупець купує частинку вбудованого нежитлового приміщення багатоквартирного будинку «літер А-9», площею 51,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 - у відповідності з рішенням № 14/11 Нововолинської міської ради Волинської області від 24.02.217 року «Про внесення змін до Програми забезпечення оформлення права власності та процесу приватизації об`єктів комунальної власності міста Нововолинська на 2014-2018 роки» та рішенням № 17/17-1 Нововолинської міської ради Волинської області від 24.05.2017 «Про затвердження експертної оцінки майна, яке підлягає приватизації», та яке належить територіальній громаді міста Нововолинська Волинської області, в особі- Нововолинської міської ради Волинської області, право власності за якою зареєстровано 25.01.2017року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером: 18702764 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 107.

Пунктом 1.2 даного договору (в редакції зі змінами до нього від 18.07.2018), сторони визначили, що ринкова вартість предмету договору становить 210 000 грн. із врахуванням ПДВ - 35 000,00 грн. згідно висновку про вартість, наданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Волинь-експерт» (Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 17187/14 від 14.11.2014 року) від 30.04.2017.

Згідно акту передачі проданого нерухомого майна від 05.07.2017 продавець Нововолинська міська рада передала, а покупець Киричук Л.В. прийняла частину вбудованого нежитлового приміщення багатоквартирного будинку, площею 51,6 кв.м., за адресою:АДРЕСА_2.

З наявної в матеріалах справи інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 155508563 договір купівлі-продажу частини вбудованого нежитлового приміщення багатоквартирного будинку, загальною площею 51,6 кв.м., зареєстрований 04.07.2017р. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 35981476 від 04.07.2017.

На правовідносини щодо прийняття рішення Нововолинської міської ради від 24.02.2017. № 14/11 "Про внесення змін до Програми забезпечення права власності та процесу приватизації об`єктів комунальної власності міста Нововолинська на 2014-2018 роки", а також на правовідносини щодо укладення договору купівлі-продажу даного приміщення від 04.07.2017р. поширюється правовий механізм приватизації невеликих державних підприємств.

Відповідно до ст.ст. 19, 143 Конституції України органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами п.30 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції сільської, селищної міської ради належить прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 60 цього Закону територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Крім цього, доцільність, порядок та умови відчуження об`єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою.

Згідно з ч. 8 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно із ч.ч. 1, 3, 6 ст. 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" Фонд державного майна України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, місцеві Ради затверджують за поданням органів приватизації переліки об`єктів, які перебувають відповідно у державній власності, власності Автономної Республіки Крим та комунальній власності і підлягають: продажу на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни); продажу за конкурсом; викупу.

Включення об`єктів малої приватизації до переліків, зазначених у частині першій цієї статті, здійснюється з ініціативи державного органу приватизації, уповноваженого органу управління чи покупця.

З прийняттям рішення про включення об`єкта до одного з переліків, зазначених у частині першій цієї статті, стосовно нього застосовуються обмеження та вимоги, визначені частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про приватизацію державного майна".

У відповідності до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" з моменту прийняття рішення про приватизацію підприємства здійснюється його підготовка до приватизації.

Підготовка об`єкта малої приватизації до продажу здійснюється органами приватизації, які встановлюють ціну продажу об`єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, або початкову ціну об`єкта на аукціоні, за конкурсом з урахуванням результатів оцінки об`єкта, проведеної відповідно до методики оцінки майна, затвердженої Кабінетом Міністрів України; готують та публікують інформацію про об`єкти малої приватизації у відповідних інформаційних бюлетенях та місцевій пресі, інших друкованих виданнях, визначених органами приватизації; проводять у разі необхідності реорганізацію або ліквідацію державного підприємства; замовляють у разі потреби проведення екологічного аудиту; замовляють проведення робіт із землеустрою.

Для забезпечення виконання зазначених функцій органи приватизації можуть залучати відповідні організації та спеціалістів у порядку і на умовах, що встановлюються Фондом державного майна України.

Покупець, який у встановленому порядку подав заяву про приватизацію підприємства, може за власний рахунок замовити проведення аудиторської перевірки фінансового стану зазначеного підприємства.

За рішенням органів приватизації проводиться інвентаризація майна об`єкта малої приватизації в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, та оцінка такого об`єкта відповідно до методики оцінки майна, затвердженої Кабінетом Міністрів України. Ціна продажу об`єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, та початкова ціна об`єкта малої приватизації на аукціоні або за конкурсом встановлюється на підставі результатів його оцінки (ст. 9 Закону).

Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону відповідний орган приватизації публікує в інформаційному бюлетені та місцевій пресі, інших друкованих виданнях, визначених органами приватизації, перелік об`єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу, який містить назву об`єкта приватизації та його місцезнаходження.

Частиною 1 ст.11 Закону передбачено, що викуп застосовується щодо об`єктів малої приватизації, які не продано на аукціоні, за конкурсом, а також у разі, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими актами.

Нормами ст. ст. 7, 10, 11, 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" визначено, що приватизація об`єктів нерухомого майна здійснюється на конкурентних засадах, першочерговими способами якої є аукціон чи конкурс, а викуп, як спосіб приватизації, застосовується лише у виключних випадках, а саме: якщо об`єкт приватизації не продано на аукціоні або за конкурсом; власником прийнято рішення про приватизацію орендованого майна і орендар здійснив невід`ємні поліпшення орендованого майна в розмірі не менш як 25% вартості майна, за яким воно було передано в оренду.

Статтею 1 Закону України "Про приватизацію державного майна" визначено, що приватизація державного майна (далі - приватизація) - це платне відчуження майна, що перебуває у державній власності, у тому числі разом із земельною ділянкою державної власності, на якій розташований об`єкт, що підлягає приватизації, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів для здійснення структурної перебудови національної економіки.

З матеріалів справи вбачається, що відносно нежитлового приміщення багатоквартирного будинку «Літер А-9» площею 51,6 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 не приймалось окреме положення про порядок відчуження об`єктів комунального майна. Крім цього, аукціон та конкурс з приводу укладення договорів оренди та договорів купівлі- продажу Нововолинською міською радою не проводився.

Беручи до уваги вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Нововолинська міська рада недотримала законодавчо визначеної процедури передбаченої Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", щодо прийняття рішення «Про внесення змін до програми забезпечення оформлення права власності та процесу приватизації об`єктів комунальної власності міста Нововолинська на 2014- 2018» та укладення договору купівлі-продажу від 04.07.2017.

Разом з цим, суд першої інстанції за результатами розгляду заяви відповідача - 1 про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, дійшов висновку про наявність правових підстав для застосування строку позовної давності згідно приписів абз 2, ч.2, ст. 30 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна».

Колегія суддів вважає такий висновок помилковим з огляду на наступне.

Застосувавши для визначення строків позовної давності положення Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" місцевий господарський суд не врахував, що останній набрав чинності з 07.03.2018, тобто після вчинення відповідачами дій з приватизації спірного нежитлового приміщення. Норми вказаного закону не передбачають поширення його дії на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності. Тому, останній не має зворотньої сили і застосуванню в даному випадку підлягають положення Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу прватизацію)", який в свою чергу не містив спеціальних норм щодо строків позовної давності у справах про приватизацію державного та комунального майна. Таким чином при вирішенні зазначеного спору застосуванню підлягає загальний строк позовної давності тривалістю у три роки, який позивачем не пропущено.

З огляду на вказане місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про відмову в позові з підстав пропуску строку позовної давності.

Разом з цим колегією суддів враховуються, що згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених принципами міжнародного права.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30.06.2006 визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24.06.2003 майном у значенні ст. 1 протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади.

Одночасно у згаданому рішенні Європейський суд з прав людини зазначив: «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила».

Також у рішенні "Девелопмент ЛТД" та інші проти Ірландії" від 23.10.1991 судом зазначено, що "правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей.

Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в процесі набуття права власності на нерухоме майно підприємець Киричук Л.В. діяла правомірно та порушень Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» з її дій не встановлено. Оскільки набуття нерухомого майна підприємцем Киричук Л.В. відбулось за відплатним договором, яке реалізовано згідно визначеної ринкової вартості та внаслідок чого бюджет міста поповнений на суму 210000,00 грн., враховуючи відсутність суспільної необхідності в поверненні даного майна, задоволення вказаного позову неминуче призведе до порушення справедливого балансу інтересів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що з огляду на прецеденту практику Європейського суду з прав людини прокурором не доведено суспільної значимості та об`єктивної необхідності для надання державі мотивів втручання в право на мирне володіння майном пропорційно визначеним цілям. Посилання на те, що внаслідок реалізації спірного майна на конкурентних засадах територіальна громада могла б отримати більшу суму від його відчудження, є лише припущенням, без наведення будь-яких даних про конкурентноспроможність майна та зацікавленість в останньому будь-якими іншими особами.

Таким чином, апеляційні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Не зважаючи на помилковість висновків суду першої інстанції в частині застосування строків позовної давності, колегія суддів вважає, що застосування судом практики Європейського суду з прав людини є достатньою та самостійною підставою для відмову в позові. Відтак підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Отже, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Волинської області від 07.11.2019 року необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 129 ГПК України понесені апелянтом судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на останнього.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Волинської області залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Волинської області від 07 листопада 2019 року у справі №903/206/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №903/206/19 повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "27" лютого 2020 р.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Крейбух О.Г.