ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2020 р. Справа№ 34/557-35/414

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Тищенко О.В.

секретар судового засідання Кубей В.І.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації банку

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 17.09.2019

у справі №34/557-35/414 (суддя Мандриченко О.В.)

за заявою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк»

про забезпечення позову

за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк»

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий

Мандарин Ойл»

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Калина-Закарпаття»

3) Товариства з обмеженою відповідальністю «Атіква»

4) Малого приватного підприємства «Ольвія»

5) Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватра-ТерР»

6) Спільного українсько-англійського підприємства у формі

товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Інвест»

7) Товариства з обмеженою відповідальністю «АТП-М»

8) Публічного акціонерного товариства «Закарпатнафтопродукт-

Мукачево»

9) Великоберезнянська районна державна адміністрація

Закарпатської області (Великоберезнянська райдержадміністрація)

10) ОСОБА_1 ;

11) ОСОБА_2 ;

12) ОСОБА_3 ;

про звернення стягнення на предмет іпотеки

в розмірі 205 128 100,12 грн.

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.09.2019 по справі №34/557-35/414 у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про вжиття заходів забезпечення позову № 15-11-б.б/3442 від 11.06.2019 відмовлено повністю.

Не погоджуючись із згаданою ухвалою, Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» оскаржило її в апеляційному порядку, просило скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про вжиття заходів забезпечення позову. В обґрунтування своїх вимог зазначило про незгоду з висновками суду про відмову у забезпеченні позову, оскільки 22.04.2013 Господарським судом міста Києва вже постановлялося ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову, проте накладення арешту на іпотечне майно, яке належало ТОВ «Калина-Закарпаття» виявилось неможливим - його відчужено на користь третіх осіб, що підтверджується наданими заявником інформаційними довідками. За твердженнями апелянта, на момент виконання загаданої ухвали право власності на майно, передане в іпотеку банку, вже не належало ТОВ «Калина-Закарпаття», а належало іншим особам, які в подальшому були залучені до участі у справі. В зв`язку із відчуженням частини майна, на яке судом накладено арешт, ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.04.2013 виконано частково, адже в частині накладення арешту на майно, яке відчужено третім особам, ухвалу суду не могло бути виконано - на дату постановлення ухвали ці особи не були учасниками справи, відповідно їх не було зазначено в якості сторони (боржника) виконавчого провадження. Також апелянт стверджував, що згідно наданих ним інформаційних довідок протягом 2017-2019 право власності на предмети іпотеки в черговий раз без згоди банку набувалось третіми особами, що свідчить, що практична реалізація ухвали Господарського суду міста Києва від 22.04.2013 в повному обсязі була неможливою як в 2013 році, так й на даний час. На переконання апелянта, зміна власників переданого в іпотеку майна, фактична відсутність обтяжень щодо цього майна та неможливість ефективного виконання ухвали суду від 22.04.2013 є достатніми підставами для повторного вжиття заходів забезпечення позову за заявою банку.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач-5 (ТОВ «Ватра-Тер») подав відзив на апеляційну скаргу, в якому стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, а оскаржуване судове рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що забезпечувальна ухвала суду була в повному обсязі виконана виконавчою службою, відповідно посилання апелянта на, начебто, її часткове виконання є безпідставними, адже Законом України «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік умов, регламент та підстави для відкриття, проведення та закриття виконавчого провадження. Крім цього, позивач мав всі права щодо здійснення контролю за виконанням вищевказаної ухвали суду про забезпечення позову. На переконання відповідача-5, державним виконавцем повністю дотримано положень спеціальних законів, зокрема, Закону України «Про державну реєстрацію речових права на нерухоме майно та їх обтяжень», відкрито виконавче провадження, проведено реєстр обтяжень майна власне на саме майно та по місцю його знаходження, незалежно від актуального власника на момент винесення постанови про арешт. Зміна титульного власника майна автоматично не знімає обтяження з майна нового власника за зобов`язаннями попереднього та передбачає зберігання наявних обтяжень на майно. Одночасно відповідач-5 погодився з висновками суду першої інстанції про те, що позивач, як сторона виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 22.04.2013, мав відповідні права та не був позбавлений можливості перевіряти стан виконавчого провадження, яке передбачало накладення арешту на спірне майно тощо.

В судове засідання апеляційної інстанції 18.02.2020 з`явились представники позивача та відповідача-5, представники відповідачів 1-4, 6-12 не з`явились не зважаючи на належне повідомлення їх про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення на їхні адреси відповідної ухвали суду, про відкладення розгляду справи клопотань не надіслали, про причини неявки суд не повідомили, відтак апеляційний суд вважав за можливе справу розглядати за відсутності цих представників за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача в даному судовому засіданні апеляційної інстанції надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

Представник відповідача-5 також надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, оскаржувану ухвалу як законну та обґрунтовану залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-5, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий Мандарин Ойл» (відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Калина-Закарпаття» (відповідач-2), Товариства з обмеженою відповідальністю «Атіква» (відповідач-3) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий Мандарин Ойл» заборгованості за кредитним договором №22.1/357-КЛТ-08 від 23.12.2008 в сумі 205 128 100,12 грн. та в рахунок погашення заборгованості звернення стягнення на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за договором іпотеки, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Калина-Закарпаття» та Товариству з обмеженою відповідальністю «Атіква».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.03.2011 у справі №34/557 позов задоволено частково.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2011 року змінено резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2011 у справі №34/557.

Постановою Вищого господарського суду міста Києва від 27.10.2011 рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2011 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2011 у справі № 34/557 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Під час нового розгляду справи ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2013 залучено до участі у справі іншого відповідача (відповідача-4) - Мале приватне підприємство «Ольвія».

08.04.2013 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на предмет іпотеки за договорами іпотеки: №22.1/357-3.7-08 від 20.03.2009, №22.1/357-3.6-08 від 20.03.2009, №22.1/357-3.5-08 від 20.03.2009, №22.1/357-3.3-08 від 20.03.2009, укладених з Товариством з обмеженою відповідальністю «Калина-Закарпаття» та №22.1/357-3.4-08 від 05.03.2009, №22.1/357-3.2-08 від 05.03.2009, №22.1/357-З.1-08 від 05.03.2009, укладених з Товариством з обмеженою відповідальністю «Атіква».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2013 заяву Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про вжиття заходів забезпечення позову задоволено.

З метою забезпечення позову накладено арешт на предмети іпотеки за договорами іпотеки № 22.1/357-3.3-08 від 12.03.2009, №22.1/357-3.5-08 від 12.03.2009, №22.1/357-3.6-08 від 12.03.2009, №22.1/357-3.7-08 від 12.03.2009, укладеними між ТОВ «Калина-Закарпаття» та ВАТ «Родовід Банк», та договорами іпотеки №22.1/357-3.1-08 від 05.03.2009, № 22.1/357-3.2-08 від 05.03.2009, №22.1/357-3.4-08 від 05.03.2009, укладеними між ВАТ «Родовід Банк» та ТОВ «Атіква», а саме на:

- земельну ділянку для будівництва АЗС стаціонарного типу з комплексом обслуговування, площею - 0,2700 га (кадастровий номер: :02:001:0005), яка знаходиться за адресою: на території Зарічанської сільської ради, ур. Кипи, Іршавський район, Закарпатської області;

- земельну ділянку для комерційного використання, площею - 0,6000 га (кадастровий номер: :03:003:0013), яка знаходиться за адресою: на території Малоберезнянської сільської ради, Великоберезнянського району, Закарпатської області;

- земельну ділянку для будівництва та обслуговування магазину, площею - 0,5500 га (кадастровий номер: :01:005:0003), яка знаходиться за адресою: за межами населеного пункту Пийтерфолво на території Пийтерфолвівської сільської ради, Виноградівського р-ну, Закарпатської обл.;

- земельну ділянку для розміщення АЗС з комплексом обслуговування та газозаправним пунктом, площею-0,6548 га (кадастровий номер: :01:003:0198), що знаходиться за адресою: с. Соломоново, урочище «Біля КПП Тиса», Ужгородський р-н, Закарпатської обл.;

- земельну ділянку з цільовим призначенням - будівництво АЗС, площею - 0,3837 га (кадастровий номер: :04:000:008), що знаходиться за адресою: на території Гамаліївської сільської ради, Пустомитівський р-н, Львівської обл.;

- нежитлову будівлю, літ. «А-1»- автозаправна станція (АЗС) та кафе, загальною площею 386,7 кв.м. та нежитлову будівлю літ. «В-1» стаціонарна АГЗС, загальною площею 4,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та основні засоби у вигляді обладнання, опис та розташування (місцезнаходження) яких відображені у Додатку до договору іпотеки №22.1/357-З.2-08, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТІКВА», що був посвідчений 05.03.2009 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палладій Н.В.;

- нерухоме майно - будівлі автозаправної станції літ. «А-1», загальною площею 9,8 кв.м., а саме 1-1 кор. пл. 1,8 кв.м., 1-2 прим. пл. 8,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та основні засобів у вигляді обладнання, опис та розташування яких відображені у Додатку до договору іпотеки №22.1/357-З.1-08, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Атіква».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2015 залучено іншими відповідачами - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ватра-Тер» (відповідач - 5) та Спільне українсько-англійське підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Інвест» (відповідач - 6).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2016 залучено іншим відповідачем у даній справі Товариство з обмеженою відповідальністю «АТП-М» (відповідач-7).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2017 залучено до участі у справі Публічне акціонерне товариство «Закарпатнафтопродукт-Мукачево» в якості відповідача - 8.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.07.2019 до участі у справі залучено Великоберезнянську районну державну адміністрацію Закарпатської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в якості співвідповідачів.

17.09.2019 в підготовчому засіданні судом першої інстанції розглядалася по суті заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову № 15-11-б.б/3442 від 11.06.2019 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно (предмети іпотеки), а саме:

- земельну ділянку для будівництва АЗС стаціонарного типу з комплексом обслуговування, площею 0,2700 га, кадастровий номер: :02:001:0005, яка знаходиться на території Зарічанської сільської ради, ур. «Кипи», Іршавський район, Закарпатської області та належить ОСОБА_1 ;

- земельну ділянку для комерційного використання, площею 0,6000 га, кадастровий номер: :03:003:0013), яка знаходиться на території Малоберезнянської сільської ради, Великоберезнянського району, Закарпатської області та належить Великоберезнянський районній державній адміністрації Закарпатської області;

- земельну ділянку для будівництва та обслуговування магазину, площею 0,5500 га, кадастровий номер: :01:005:0003), яка знаходиться за межами населеного пункту Пийтерфолво на території Пийтерфолвівської сільської ради, Виноградівського району, Закарпатської області та належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Ватра-Тер»;

- земельну ділянку для розміщення АЗС з комплексом обслуговування та газозаправним пунктом, площею 0,6548 га, кадастровий номер: :01:003:0198), що знаходиться за адресою: с. Соломоново, урочище «Біля КПП Тиса», Ужгородський район, Закарпатська область на належить Товариству з обмеженою відповідальністю «АТП-М»;

- земельну ділянку з цільовим призначенням - будівництво АЗС, площею 0,3837 га, кадастровий номер: :04:000:008, що знаходиться на території Гамаліївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області та належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Атіква»;

- нежитлову будівлю, літ. «А-«- автозаправна станція (АЗС) та кафе, загальною площею 386,7 кв м, нежитлову будівлю літ. «В-1» стаціонарна АГЗС, загальною площею 4,2 кв м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 ;

- нерухоме майно - будівлі автозаправної станції літ. «А-1», загальною площею 9,8 кв м, а саме 1-1 кор. площею 1,8 кв м, 1-2 прим. площею 8,0 кв м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на належить ОСОБА_3 .

В обґрунтування своїх вимог, заявник зазначав, що звернення позивача до суду з цим позовом зумовлене необхідністю захисту майнових прав банку, як кредитодавця за Кредитним договором № 22.1/357-КЛТ-08 від 23.12.2008, у зв`язку з неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю «Золотий мандарин Ойл» грошових зобов`язань за ним, виконання яких було забезпечено заставою нерухомого майна внаслідок укладення іпотечних договорів з Товариством з обмеженою відповідальністю «Калина Закарпаття» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Атіква». Під час тривалих судових процедур та судових спорів з оскарження як іпотечних, так і кредитного договорів, майно, іпотекодавцем якого є банк, неодноразово відчужувалося, відтак існує необхідність у накладенні на нього арешту. На переконання банку, накладення арешту на іпотечне майно та заборона будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо такого майна є найбільш спроможним заходом забезпечення фактичного виконання судового рішення у разі задоволення позову. Натомість, чергове відчуження предметів іпотеки призведе до утруднення виконання або неможливості виконання рішення. Як вказував позивач, регулярна зміна власників іпотечного майна без згоди та відома банку утруднить розгляд справи та ускладнить процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки.

З приводу зустрічного забезпечення позивач не вбачав обставин, які могли б призвести до збитків відповідачів у разі задоволення його заяви.

Заперечуючи проти вищезгаданої заяви, відповідач-5 (ТОВ «Ватра-Тер») стверджував, що позивачем вже було реалізовано право на вжиття судом заходів забезпечення позову у цій справі, твердження позивача про неможливість заподіяння відповідачам збитків внаслідок вжиття заходів забезпечення позову не відповідає дійсності тощо.

За приписами ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями ч. 1 ст. 137 ГПК України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) визначено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

З аналізу згаданих положень закону видно, що заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду. Проте особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову є обов`язковим.

В ході вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника про необхідність вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника про забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Крім цього, при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

За приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року в справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Поняття «ефективний засіб», за висновками Європейського суду з прав людини (рішення від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії»), передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

В ході вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При цьому, в силу положень ч. 1 ст. 74 ГПК України обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення конкретного позову та на які така сторона посилається.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, що мають значення для справи.

Належними згідно ст. 76 ГПК України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як вище згадувалось, звертаючись до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на предмети іпотеки за договорами іпотеки, позивач зазначив, що під час тривалих судових процедур та судових спорів з оскарження як іпотечних, так і кредитного договорів, майно, іпотекодавцем якого є банк, неодноразово відчужувалося, тому існує необхідність у накладенні на нього арешту. На переконання банку, накладення арешту на іпотечне майно та заборона будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо такого майна є найбільш спроможним заходом забезпечення фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову. Натомість, чергове відчуження предметів іпотеки призведе до утруднення виконання або неможливості виконання рішення, регулярна зміна власників іпотечного майна без згоди та відома банку утруднить розгляд справи та ускладнить процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з цим, матеріалами справи встановлено, що в межах розгляду даної справи № 34/557-34/414 заходи забезпечення позову щодо цього майна уже вживалися, зокрема, ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2013 за заявою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» було вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на предмет іпотеки, перелік яких відповідає переліку майна, визначеного позивачем у заяві банку 15-11-б.б/3442 від 11.06.2019. Вказана ухвала була залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.08.2013 та постановою Вищого господарського суду України від 12.11.2013.

Крім цього, матеріали справи містять підтвердження того, що позивач звертався до органів виконання судових рішень для примусового виконання ухвали суду від 22.04.2013 й постановами державного виконавця було відкрито виконавче провадження, накладено арешт на майно та в подальшому закрито виконавче провадження на підставі п. 8. ч. 1 ст. 49 Закону України «про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом), відтак доводи апелянта про часткове виконання згаданої вище ухвали суду не заслуговують на увагу.

З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується із висновками місцевого господарського суду про те, що позивач скористався своїм процесуальним правом на звернення до суду з вимогою про вжиття заходів забезпечення позову щодо спірного майна і такі заходи судом було вжито, а тому повторне вжиття цих заходів не відповідатиме принципу остаточності судового рішення та принципу правової визначеності, застосування яких є загальновідомою практикою Європейського суду з прав людини, рішення якого, в силу ч. 3 ст. 4 ГПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є пріоритетним джерелом права для національного суду.

При цьому, відхиляючи подану заяву, місцевим господарським судом правомірно враховано достовірність тверджень позивача (апелянта) про те, що впродовж розгляду спору у справі № 34/5578-35/414 учасниками провадження вчинялися дії, спрямовані на відчуження майна, яким забезпечено виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Золотий мандарин Ойл» грошових зобов`язань за Кредитним договором № 22.1/357-КЛТ-08 від 23.12.2008.

Оскільки відповідно до положень чинного господарсько-процесуального законодавства та приписів Закону України «Про виконавче провадження» ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом, а стадія виконання судових рішень є невід`ємною стадією судового процесу, позивач як сторона виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 22.04.2013 (стягувач) мав відповідні права та не був позбавлений можливості перевіряти стан виконавчого провадження, яке передбачало накладення арешту на майно, та добросовісно користуватися такими правами стягувача як-то ознайомлення з матеріалами, ініціювання оскарження дії чи бездіяльності органу виконання судових рішень у разі необхідності тощо.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для повторного вжиття заходів до забезпечення позову на підставі ст. ст. 136, 137 ГПК України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта (заявника/позивача), викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують обставин, покладених в основу ухваленого процесуального документу та не можуть впливати на законність судового рішення.

За таких обставин, ухвала місцевого суду є законною, обґрунтованою обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування ухвали суду апеляційний господарський суд не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні (ухвалі) висновків.

Керуючись ст.ст. 255, 269-270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації банку залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.09.2019 у справі №34/557-35/414 - без змін.

Матеріали оскарження у справі № 34/557-35/414 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 24.02.2020

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Є.Ю. Пономаренко

О.В. Тищенко