ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2020 справа №914/2238/19

Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., за участі секретаря судового засідання Чорної І.Б, розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП ЕНЕРГОСТАТУС»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «КВК ЕЛЕКТРИК»

про: стягнення 559389,14грн.,

Представники

позивача: Петренко П.І. (ордер серії КС №482518 від 17.01.2019р.);

відповідача: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

01.11.2019р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП ЕНЕРГОСТАТУС» до Товариства з обмеженою відповідальністю «КВК ЕЛЕКТРИК» про стягнення 559389,14грн.

06.11.2019р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, зокрема, ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 25.11.2019р.; явку представників сторін у судове засідання визнати обов`язковою.

У підготовче засідання 25.11.2019р. з`явився представник відповідача. Позивач участь повноважного представника у вищевказаному підготовчому засіданні не забезпечив, при цьому, 25.11.2019р. позивачем подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№49053/19.

Протокольною ухвалою від 25.11.2019р. підготовче засідання відкладено на 16.12.2019р.

Крім того, ухвалою від 25.11.2019р. Господарський суд Львівської області, в порядку ст.ст. 120-121 ГПК України, викликав позивача у цій справі та повідомив про дату, час та місце проведення підготовчого засідання.

У підготовче засідання 16.12.2019р. з`явився представник позивача. Відповідач участь повноважного представника у вищевказаному підготовчому засіданні не забезпечив, причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Протокольною ухвалою від 16.12.2019р. суд постановив продовжити строк підготовчого провадження та відкласти підготовче засідання на 20.01.2020р.

Крім того, ухвалою від 25.11.2019р. Господарський суд Львівської області, в порядку ст.ст. 120-121 ГПК України, викликав відповідача у цій справі та повідомив про дату, час та місце проведення підготовчого засідання.

У підготовче засідання 20.01.2020р. з`явився представник позивача. Відповідач участь повноважного представника у вищевказаному підготовчому засіданні не забезпечив, причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

20.01.2020р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, зокрема, ухвалив: закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті; призначити судове засідання з розгляду спору по суті на 10.02.2020р.

У судове засідання 10.02.2020р. з`явився представник позивача. Відповідач участь повноважного представника у судовому засіданні 10.02.2020р. не забезпечив, причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, судом, згідно вимог ГПК України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Враховуючи те, що норми ст.81 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом учасників справи подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених статтями 202, 216 та 252 ГПК України, надання відповідачу можливості для подання відзиву на позов, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Позиція позивача:

Позивач з підстав неналежного виконання відповідачем зобов`язання щодо оплати вартості поставленого ним відповідачу товару, що виникло на підставі укладеного між сторонами договору поставки №46 Л від 06.03.2019р., просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість на загальну суму: 559346,59грн., з яких 517664,00 грн. сума основного боргу, 36236,48грн. - сума пені відповідно до умов договору; 5488,66грн. три проценти річних.

За результатами дослідження наданих доказів та матеріалів справи, пояснень представника позивача, суд встановив таке:

06.03.2019р. між позивачем (надалі по тексту «Постачальник») та відповідачем (надалі по тексту «Покупець») укладено договір №46 Л (надалі по тексту «Договір»), відповідно до п.1.1. якого, Постачальник зобов`язується на умовах цього Договору поставити у власність Покупця електротехнічне обладнання, а саме Трансформаторна підстанція КТПММ-1600/10/0,4кВ (надалі по тексту «Товар»), в асортименті, кількості, у строки, за ціною і якісними характеристиками, погодженими сторонами у Договорі і Специфікації (Додаток №1) та Додатком №2, шо є невід`ємною частиною Договору, а Покупець зобов`язується прийняти Товар і сплатити за нього у порядку і на умовах, визначених Договором.

Відповідно до п.2.1. Договору, датою поставки вважається дата підписання Сторонами накладної, яка є моментом завершення поставки відповідно до цього Договору. Умови постачання Товару - DDP, Украйна, об`єкт Покупця (п.2.2. Договору).

Згідно з п.3.1. Договору, загальна вартість Товару становить 647080,00грн., у тому числі ПДВ 20% 107846,67грн. Зазначену загальну вартість Товару, до якої також включено вартість послуг по доставці у розмірі 13333,33грн. без ПДВ, сторонами було погоджено у Специфікації №1 до Договору.

Відповідно до п.3.3. Договору, розрахунки за Товар, що поставляється за цим Договором, здійснюються двома платежами: передоплата 30% від загальної суми з ПДВ, решту 70% на протязі 21 календарного дня з дати виписки видаткової накладної. Розрахунки за даним Договором здійснюються у безготівковій формі в гривнях, шляхом перерахування Покупцем грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, який вказаний у цьому Договорі. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника (п.3.4. Договору).

На виконання умов Договору, з врахуванням завдання на виготовлення Товару (Додаток №2 до Договору), як зазначає позивач, ним здійснено поставку Товару, проте, оплата такого відповідачем здійснена частково, внаслідок чого утворився борг у розмірі 517664,00грн.

Зважаючи на викладене, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на користь позивача боргу у вищевказаному розмірі.

Крім того, у зв`язку із простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання щодо оплати вартості Товару, позивачем нараховано 36236,48грн. пені та 5488,66грн. трьох процентів річних.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з такого:

згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 2 ст.11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

У відповідності до вимог ст.174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено судом, 06.03.2019р. між сторонами укладено Договір, відповідно до п.1.1. якого, Постачальник зобов`язується на умовах цього Договору поставити у власність Покупця Товар, в асортименті, кількості, у строки, за ціною і якісними характеристиками, погодженими сторонами у Договорі і Специфікації (Додаток №1) та Додатком №2, шо є невід`ємною частиною Договору, а Покупець зобов`язується прийняти Товар і сплатити за нього у порядку і на умовах, визначених Договором.

Відповідно до п.8.1. Договору, даний Договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором. Дострокове розірвання Договору допускається за згодою обох сторін та з оформленням відповідної додаткової угоди з обов`язковим проведенням взаємних розрахунків в порядку, визначеному чинним законодавством України. Одностороннє розірвання Договору не допускається (п.8.2. Договору).

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні та сторонами не надано доказів розірвання Договору.

Отже, на підставі укладеного Договору у сторін виникли відповідні права та обов`язки.

Так, на виконання умов Договору, згідно долученої до позовної заяви видаткової накладної №78 від 27.05.2019р. позивач поставив, а відповідач прийняв Товар вартістю 631080,00грн. з ПДВ.

Крім того, відповідачем прийнято від позивача послуги по організації достави Товару, загальна вартість яких становить 16000,00грн. з ПДВ, що підтверджується актом надання послуг №79 від 27.05.2019р.

Зазначений Товар та послуги по його доставці прийнято директором відповідача, уповноваженого на це на підставі довіреності №17 від 27.05.2019р. (копія якої міститься в матеріалах справи).

Крім того, суд звертає увагу на те, що наявність вищевказаних первинних документів, як підстави для формування податкової звітності та відображення у ній вчинених господарських операцій, дані податкових накладних №9 від 12.03.2019р. та №23 від 27.05.2019р. та квитанції про їх прийняття до Єдиного реєстру податкових накладних, копії яких містяться в матеріалах справи та які містять підписи обох сторін, також підтверджують факт здійснення спірної поставки. Водночас, в матеріалах справи відсутні доказів коригування таких податкових накладних.

Враховуючи наведене, матеріалами справи підтверджено та відповідачем не спростовано факт отримання у відповідності до умов Договору Товару та послуг по його доставці, загальною вартістю 647080,00грн. з ПДВ.

Частиною 1 ст.691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Приписами ч.1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу (ч.2 ст.692 ЦК України).

Частина 1 ст.530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з п.3.3. Договору, розрахунки за Товар, що поставляється за цим Договором, здійснюються двома платежами: передоплата 30% від загальної суми з ПДВ, решту 70% на протязі 21 календарного дня з дати виписки видаткової накладної.

Статтею 193 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог , що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З урахуванням п.30.1 ст.30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з п.8.1 ст.8 цього Закону банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Відповідно до п.3.4. Договору, розрахунки за даним Договором здійснюються у безготівковій формі в гривнях, шляхом перерахування Покупцем грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, який вказаний у цьому Договорі. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Як зазначає позивач та підтверджується, зокрема, наданою позивачем банківською випискою по рахунку позивача, 12.03.2019р. відповідачем здійснено передоплату вартості Товару у розмірі 129416,00грн.

Доказів оплати у повному обсязі відповідачем вартості отриманого Товару, в тому числі вартості послуг по його доставці, сторонами не надано та в матеріалах справи відсутні.

Згідно з ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищенаведене, в тому числі те, що матеріалами справи підтверджено факт порушення відповідачем виконання передбаченого умовами Договору грошового зобов`язання з оплати поставленого згідно вищевказаних товаро-транспортних накладних Товару, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 517664,00грн. (647080,00 (загальна вартість поставленого Товару, в тому числі, послуг по його доставці) 12416,00 (розмір здійсненої відповідачем передоплати) = 517664,00) основного боргу є підставними та обґрунтованими, а відтак, підлягають до задоволення.

Крім того, у зв`язку з порушення відповідачем умов Договору, а саме зобов`язання щодо оплати поставленого Товару, в тому числі вартості послуг по його доставці, позивачем за період з 17.06.2019р. по 23.10.2019р. нараховано 36236,48грн. пені.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

У відповідності до ч.1 ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Згідно з ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 1 ст.549 ЦК України визначено, що неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 ст. 549 ЦК України визначено, що пеня - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Приписами ч.1 ст.612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п.6.5. Договору, у випадку прострочення Покупцем кінцевої оплати Товару відповідно до порядку розрахунків, вказаного у п.3.3.2. даного Договору, Покупець зобов`язаний сплатити Постачальникові на його письмову вимогу пеню у розмірі 0,1 відсотка за кожний день прострочення оплати від неоплаченої суми, але не більше 7% від неоплаченої вчасно суми.

Перевіривши правильність розрахунку пені, суд зазначає, що такий здійснено позивачем невірно, з огляду на наступне:

як зазначено вище, у відповідності до умов п.3.3. Договору, остаточний розрахунок за Товар, з врахуванням передбаченої Договором передоплати, відповідач був зобов`язаний здійснити на протягом 21 календарного дня з дати виписки видаткової накладної.

Відповідно до ч.1 ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, враховуючи, що датою отримання Товару (видаткової накладної) та послуг по його доставці (акту надання послуг) зазначено 27.05.2019р., першим днем погодженого сторонами строку для здійснення відповідачем оплати за Товар та послуг по його доставці був 28.05.2019р.

Згідно з ч.1 ст.255 ЦК України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Враховуючи наведене, останнім днем строку для здійснення відповідачем оплати за Товар та послуг по його доставці був 17.06.2019р.

Відповідно до п.2.3. Постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», перебіг періоду часу, за який нараховується пеня починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане.

Беручи до уваги викладене вище, враховуючи дату отримання відповідачем Товару та прийняття послуг по його доставці, борг зі сплати вартості таких як і перебіг періоду, за який позивач вправі нараховувати, пеню виник/почався з 18.06.2019р.

Проте, позивач здійснює нарахування пені починаючи з 17.06.2019р.

Отже, беручи до уваги зазначене вище, судом в межах заявленого позивачем періоду здійснено перерахунок суми пені:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір пені за кожний день простроченняСума пені за період прострочення
51766418.06.2019 - 23.10.20191280,1 %66260,99
За результатами здійсненого розрахунку сума пені становить 66260,99грн.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Водночас, суд звертає увагу на те, що згідно з ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Враховуючи наведене, в межах заявленого позивачем періоду судом здійснено перерахунок суми пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
51766418.06.2019 - 18.07.20193117,5000 %0,096 %15388,09
51766419.07.2019 - 05.09.20194917,0000 %0,093 %23628,17
51766406.09.2019 - 23.10.20194816,5000 %0,090 %22465,20
За результатами здійсненого розрахунку сума пені становить 61481,46грн.

Таким чином, сума пені в межах заявленого позивачем періоду в розмірі 0,1% від неоплаченої суми за кожний день прострочення оплати є більшою ніж сума пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Водночас, у п.6.5. Договору сторонами погоджено максимальний розмір пені, який не може перевищувати 7% від неоплаченої вчасно суми, розмір яких в даному випадку становить 36236,48 (517664/100*7=36236,48).

Беручи до уваги викладене вище, незважаючи на здійснені у позовній заяві помилки під час розрахунку суми пені, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача 36236,48грн. пені, розмір якої не перевищує максимальний розмір, погоджений сторонами у п.7.5. Договору, а тому, така позовна вимога підлягає до задоволення повністю,

Також, позивач просив стягнути з відповідача 5488,66грн. трьох процентів річних, нарахованих за період з 17.06.2019р. по 23.10.2019р.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність розрахунку інфляційних втрат за заявлені періоди суд встановив, що такі здійснено невірно. Зокрема, як зазначено вище, позивачем невірно визначено дату виникнення боргу, а відтак, і кількість днів прострочення.

Враховуючи наведене, судом, в межах заявленого позивачем періоду, здійснено перерахунок трьох процентів річних.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
51766418.06.2019 - 23.10.20191283 %5446,11
Отже, позовні вимоги про стягнення 5488,66грн. трьох процентів річних підлягають задоволенню частково, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 5446,11грн.

Відповідно до статей 73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч.1 ст.79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.5 ст.236 ГПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, хоч йому було створено усі можливості для надання заперечень, судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги є такими, що підлягають до задоволення частково, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості на загальну суму: 559346,59грн., з яких 517664,00 грн. - сума основного боргу, 36236,48грн. - сума пені відповідно до умов договору; 5446,11грн. три проценти річних.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем за подання позову у цій справі, сплачено судовий збір у розмірі 8390,85грн., що підтверджується платіжним дорученням №3304 від 22.10.2019р.

Водночас, відповідно до ч.2 ст.123 ГПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За змістом пп.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання юридичною особою до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1921 гривня.

Отже, за подання до суду цієї позовної заяви, позивач повинен був сплати судовий збір у розмірі 8390,84грн. (559389,14/100*1,5=8390,8371?8390,84). Беручи до уваги наведене, позивачем, розподілу між сторонами підлягають 8390,84грн. судового збору.

Крім того, відповідно з п.1 ч.3 ст.123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з абз.2 ч.2, ч.3 ст.126 ГПК України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, відповідно до умов укладеного між позивачем та адвокатом Петренком Павлом Івановичем (надалі по тексту «Адвокат») договору про надання правової допомоги №14/18 від 11.05.2018р., Адвокат усіма законними методами та способами надає позивачу правову допомогу у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів, а позивач зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором.

Умовами укладеної 21.10.2019р. додаткової угоди №1/19 до договору про надання правової допомоги №14/18 від 11.05.2018р., позивач та Адвокат визначили вартість послуг Адвоката у справі щодо стягнення з відповідача заборгованості за поставлений позивачем товар згідно з договором поставки №46 Л від 06.03.2019р.

Відповідно до акту приймання-передачі наданих правових послуг по договору про надання правової допомоги №14/18 від 11.05.2018р. та додатковій угоді №1/19 від 21.10.2019р., Адвокат надав, а позивач прийняв послуги по наданню правової допомоги, загальною вартістю 10000,00грн. При цьому, суд звертає увагу, що у вищевказаному акті міститься детальний опис із зазначення вартості послуг, наданих Адвокатом, а саме: 1000,00грн. аналіз документів, наданих позивачем для підготування позовної заяви на предмет достатності для обґрунтування позовних вимог; 2000,00грн. аналіз нормативно-правових актів та судової практики з питань стягнення заборгованості за договорами поставки; 1000,00грн. роз`яснення (здійснюється після проведення аналізу документів наданих позивачем та нормативно-правових акті та судової практики) позивачу судової перспективи; 4000,00грн. за підготування та надіслання до суду позовної заяви про стягнення заборгованості; представництво інтересів у суді 2000,00грн.

Крім того, згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера №003 від 21.10.2019р., на підставі вищевказаного договору та додаткової угоди, Адвокатом прийнято від позивача грошові кошти у розмірі 10000,00грн.

Отже, в матеріалах справи наявні належні докази понесення позивачем 10000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу у цій справі.

При цьому, суд звертає увагу на те, що під час розгляду справи відповідачем не подано, передбаченого ч.5 ст.126 ГПК України, клопотання про зменшення розміру витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а також не надано жодного обґрунтування неспівмірності заявлених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, враховуючи імперативність положень ч.5 ст.126 ГПК України щодо можливості зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами виключно за клопотанням сторони, підстави для зменшення розміру витрат позивача, пов`язаних із розглядом справи, відсутні.

Згідно з абз.1 ч.2 ст.126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Таким чином, 10000,00грн. витрат позивача на професійну правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами.

Отже, загальна сума документально підтверджених судових витрат позивача, які підлягають розподілу між сторонами, становить 18390,84грн., з яких 8390,84грн. сума судового збору, 10000,00грн. сума витрат на професійну правничу допомогу. При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідач наданим чинним законодавством правом на відшкодування документально підтверджених судових витрат не скористався.

Беручи до уваги вказане вище, а також те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково, судові витрати у розмірі 18389,44 грн. (559346,59 (сума, яку заявлено до стягнення) / 559389,14 (сума, яка підлягає стягненню) * 18390,84 = 18389, ? 18389,44) слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 13, 73-74, 76-79, 86, 129, 236, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КВК ЕЛЕКТРИК» (місцезнаходження: 79024, Львівська обл., місто Львів, вулиця Промислова, будинок 50/52, офіс 18; ідентифікаційний код: 39159095) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП ЕНЕРГОСТАТУС» (місцезнаходження: 03067, м. Київ, вулиця Полковника Шутова, будинок 16; ідентифікаційний код: 39431541) заборгованість на загальну суму: 559346,59грн., з яких 517664,00 грн. - сума основного боргу, 36236,48грн. - сума пені відповідно до умов договору; 5446,11грн. три проценти річних; а також судові витрати у розмірі 18389,44грн.

3. В решті позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повний текст рішення складено та підписано 20.02.2020р.

Суддя Король М.Р.