РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.02.2020Справа № 910/18020/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Бондаренко Г. П.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/18020/19

За позовом Приватного підприємства "РЕСУРС БУД" (03083, м. Київ, вул. Пирогівський шлях, буд. 34; ідентифікаційний код 36506383)

До Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЮНЕТ" (04116, м. Київ, пров. Тбіліський, буд. 1; ідентифікаційний код 31956217)

Про стягнення 103 376, 16 грн

Без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "РЕСУРС БУД" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЮНЕТ" (далі - відповідач) про стягнення 103 376, 16 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що ним та відповідачем було досягнуто домовленості щодо продажу та поставки продукції (бетону) автотранспортом позивача. По замовленнях відповідача, позивачем було здійснено поставку продукції, проте відповідач не оплатив рахунки-фактури, які виставлялися позивачем. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості по оплаті поставленого товару та наданих послуг у розмірі 103 376 (сто три тисячі триста сімдесят шість) грн 16 коп, та судовий збір у розмірі - 1 921, 00 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 23.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи № 910/18020/19 призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також цією ухвалою запропоновано відповідачу надати суду відзив на позовну заяву з доказами направлення позивачу - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та заперечення на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; запропоновано сторонам надати докази по справі та повідомлено, що подання ними додаткових письмових доказів, висновків експертів, клопотань, заяв, пояснень, можуть бути подані до суду у строк до 23.01.2020.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 23.12.2019 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04116, м. Київ, провулок Тбіліський, буд. 1.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ухвала суду від 23.12.2019 була вручена представнику відповідача 26.12.2019.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарський процесуальний кодекс України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, і за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, справа може бути розглянута за наявними у ній документами, відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, між Приватним підприємством "Ресурс Буд", як постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю "Люнет" (відповідач у справі в якості покупця), було досягнуто домовленості щодо продажу та поставки продукції (бетону) автотранспортом позивача.

На виконання умов досягнутих домовленостей позивачем в період з 20.11.2018 по 26.11.2018 було поставлено, а відповідачем прийнято у власність без зауважень продукцію на загальну суму 89 880,46 грн, що підтверджується видатковими накладними: №РБК-008001 від 20.11.2018 на суму 12 316,50 грн, №РБК-008011 від 20.11.2018 на суму 11 602,50 грн, №РБК-008049 від 21.11.2018 на суму 6 927,84 грн, №РБК-008045 від 22.11.2018 на суму 5 609,99 грн, №РБК-008079 від 22.11.2018 на суму 7 793,82 грн, №РБК-008104 від 23.11.2018 на суму 12 989,70 грн, №РБК-008138 від 24.11.2018 на суму 15 068,05 грн, №РБК-008153 від 25.11.2018 на суму 8 659,80 грн, №РБК-008158 від 26.11.2018 на суму 5 752,80 грн, №РБК-008162 від 26.11.2018 на суму 3 159,46 грн згідно.

В тому числі, відповідачу були надані послуги з поставки придбаної продукції на загальну суму 16 028,40 грн, що підтверджується Актами здачі-прийняття робіт (надання послуг): №РБК-008001 від 20.11.2018 на суму 1 554,00 грн, №РБК-008011 від 20.11.2018 на суму 1 554,00 грн, №РБК-008049 від 21.11.2018 на суму 1 554,00 грн, №РБК-008045 від 22.11.2018 на суму 1 554,00 грн, №РБК-008079 від 22.11.2018 на суму 1 554,00 грн, №РБК-008104 від 23.11.2018 на суму 1 665,00 грн, №РБК-008138 від 24.11.2018 на суму 1 931,40 грн, №РБК-008153 від 25.11.2018 на суму 1 554,00 грн, №РБК від 008158 від 26.11.2018 на суму 1 554,00 грн, №РБК-008132 від 26.11.2018 на суму 1 554,00 грн відповідно.

Позивач зазначає, що по замовленнях відповідача, позивачем виставлялися до оплати рахунки-фактури на загальну суму 105 908,86 грн: №РБК-008001 від 19.11.2018 на суму 13 870,50 грн, №РБК-008011 від 20.11.2018 на суму 13 156,50 грн, №РБК-008045 від 21.11.2018 на суму 7 163,99 грн, №РБК-008049 від 21.11.2018 на суму 8 481,84 грн, №РБК-008079 від 22.11.2018 на суму 9 347,82 грн, №РБК-008104 від 23.11.2018 на суму 14 654,70 грн, №РБК-008138 від 24.11.2018 на суму 16 999,45 грн, №РБК-008153 від 25.11.2018 на суму 10 213,85 грн, №РБК-008158 від 26.11.2018 на суму 7 306,80 грн, №РБК-008162 від 26.11.2018 на суму 4 713,46 грн.

Відповідачем частково було оплачено поставлену продукцію на суму 2 532,70 грн згідно рахунку-фактури №РБК-008001 від 19.11.2018 на суму 13 870,50 грн.

За розрахунком позивача, відповідач має перед позивачем заборгованість по оплаті за поставлений товар та надані послуги, згідно перерахованих видаткових накладних та актів здачі - прийняття робіт в загальному розмірі 103 376,16 грн. Доказів оплати заборгованості в розмірі 103 376,16 грн та/або в будь - якому іншому розмірі матеріали справи не містять.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу, зокрема з договорів та правочинів.

Відповідно до ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальної вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Частиною 1 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

На підставі вищевикладених норм, суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем укладено у спрощений спосіб змішаний договір поставки з елементами договору про надання послуг (з 20.11.2018 по 26.11.2018). На підставі укладеного договору між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глав 54, 63 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у їх сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст. 903 ЦК України).

Підписання покупцем видаткових накладних, які є первинними обліковими документами та фіксують факти здійснення господарських операцій і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар та надані послуги. Строк виконання відповідних грошових зобов`язань визначається за правилами, встановленими ч.1 ст. 692, 903 ЦК України.

Судом встановлено, що на виконання умов договору поставки (спрощеного) позивач поставив відповідачу товар та надав послуг з доставки товару на загальну суму 105 908,86 грн, що підтверджується видатковими накладними, а також актами здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Відповідач свої зобов`язання по оплаті поставленого товару та наданих послуг у строки встановлені ст. 692 ЦК України не виконав, доказів іншого матеріали справи не містять. Відповідачем, також, жодних претензій щодо невідповідності якості поставленого товару не заявлялось та суду не надано.

Отже, станом на момент подання позовної заяви та вирішення спору заборгованість відповідача перед позивачем складає 103 376,16 грн, оскільки відповідачем частково було оплачено поставлений товар на суму 2 532,70 грн, згідно рахунку-фактури №РБК-008001 від 19.11.2018 на суму 13 870,50 грн.

У п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 174.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" роз`яснено, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої ст. 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої ст. 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором поставки, з елементами договору про надання послуг (спрощеного договору) в сумі 103 376,16 грн, належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, строк оплати поставленого товару, у відповідності до ст. 692 ЦК України є таким, що настав, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості у розмірі 103 376,16 грн, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене позовні вимоги Приватного підприємства "РЕСУРС БУД" підлягають задоволенню повністю.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги або свідчили про відсутність у відповідача обов`язку сплати заборгованість за поставлений товар за договором, у заявленому позивачем розмірі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного підприємства "РЕСУРС БУД" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЮНЕТ" про стягнення 103 376, 16 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЮНЕТ" (04116, м. Київ, пров. Тбіліський, буд. 1; ідентифікаційний код 31956217) на користь Приватного підприємства "РЕСУРС БУД" (03083, м. Київ, вул. Пирогівський шлях, буд. 34; ідентифікаційний код 36506383) 103 376 (сто три тисячі триста сімдесят шість) грн 16 коп. основної заборгованості та 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г. П. Бондаренко