ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2020 року м.Дніпро Справа № 904/3635/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач)

суддів: Верхогляд Т.А., Чередка А.Є.,

секретар судового засідання: Вітко Г.С.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Теро ЛТД" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.11.2019 (суддя Васильєв О.Ю.) у справі №904/3635/19

за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Теро ЛТД", м. Дніпро

про стягнення 869 410, 73 грн.

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

АТ "НАК "Нафтогаз України" (позивач) звернувся до суду з позовом до ТОВ "Теро ЛТД" (відповідач) про стягнення 869 410, 73 грн. ( в т.ч.: 660 515, 69 грн. - основна заборгованість; 94 780, 57 грн. - пеня; 82 100, 01 грн. - інфляційні втрати та 32 014, 47 грн. - 3% річних) заборгованості, що виникла внаслідок невиконання відповідачем своїх обов`язків зі своєчасної оплати поставленого позивачем природного газу за договором №3273/1718-ТЕ-4 постачання газу від 28.09.17р. (укладеним між сторонами).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.11.2019 у справі №904/3635/19 позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Теро ЛТД" на користь позивача Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України": 660 515, 69 грн. заборгованості за договором; 94 780, 57 грн. - пені; 82 100, 01 грн. інфляційних втрат; 32 014, 47 грн. - 3% річних та 13 041, 16 грн. - витрат на сплату судового збору.

Рішення мотивовано обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог, суд зазначив, що доказів сплати заборгованості за договором постачання природного газу відповідач не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, не спростував.

2.Короткі узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Теро ЛТД" звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.11.2019 по справі № 904/3635/19 в частині стягнення з ТОВ "Теро ЛТД" на користь АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 660 515,69 грн. заборгованості за договором і постановити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні цих позовних вимог. Також просить стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник посилається на наступне.

2.1. Скаржник зазначає, що копію ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2019 року про відкриття провадження у справі, а тому не мав можливості надати до суду докази на підтвердження безпідставності вимог позивача, про стягнення суми основного боргу в розмірі 660 515,69 грн. зазначає, підприємство поштового зв`язку належним чином не повідомило відповідача про надходження поштового відправлення від Господарського суду Дніпропетровської області, а тому останньому не було відомо про відкриття провадження у справі №904/3635/19.

2.2. Скаржник зазначає, що Постановою КМ України від 19.10.2018 року № 867 було затверджено «Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» (далі - Положення).

На виконання п. 11 Положення та листа-пропозиції АТ «НАК «Нафтогаз України» № 26-7030/1.2-18 від 05.11.2018 р. ТОВ «ТЕРО ЛТД» 12.11.2018 р. за № 41 направило на адресу Позивача «Графік погашення заборгованості за спожитий газ ТОВ «ТЕРО ЛТД» за договорами з НАК «Нафтогаз України», погоджений з Дніпропетровською обласною радою.

Листом від 13.11.2018 p. № 26-7262/1.2-18 AT «НАК «Нафтогаз України» підтвердило отримання зазначеного Графіку.

Згідно з Графіком заборгованість ТОВ «ТЕРО ЛТД» за Договором № 3273/1718- ТЕ-4 у розмірі 903 863,55 грн. має погашатися рівними частками у сумі 34 763,98 грн. щомісяця з листопада 2018 року по грудень 2020 року включно.

Відповідач зазначає, що відповідно до Графіку, за період з листопада 2018 року по листопад 2019 року (за 12 місяців) платіжними дорученнями 12 разів перерахував Відповідачу по 34 763,98 грн. згідно графіку, а всього 417 167,76 грн. При чому останній платіж було зроблено 29 жовтня 2019 року, тобто до прийняття судом рішення. Отже, із суми загальної заборгованості 903 863,55 грн. ТОВ «ТЕРО ЛТД» вже сплатило 417 167,76 грн. і залишок заборгованості складає 486 695, 79 грн.

Скаржник вважає, що грошові зобов`язання між позивачем та відповідачем є узгодженими і виконуються відповідачем згідно з новаціями до Договору, а тому підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу відсутні.

Скаржник вважає, що позов позивача про стягнення спірної заборгованості суперечить тому способу забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, який був застосований Урядом відповідно до Закону України "Про ринок природного газу". ТОВ «ТЕРО ЛТД» вважає, що дотримання виробником теплової енергії вищевказаного Положення про умови отримання природного газу надають йому законне право сподіватися на те, що заходи примусового стягнення заборгованості поза графіком погашення заборгованості до нього не будуть застосовані.

Рішення суду в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат не оскаржується.

3.Узагальнені доводи інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, погоджуючись, зокрема, з висновками суду першої інстанції.

4. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.12.2019 року, у складі колегії суддів головуючого судді Білецької Л.М. (доповідач), суддів Верхогляд Т.А. Чередка А.Є., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Теро ЛТД" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.11.2019 (суддя Васильєв О.Ю.) у справі №904/3635/19 та призначено до розгляду у судовому засіданні на 18.02.2020 року.

18.02.2020 року оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

В судовому засіданні представник позивача та представник відповідача надали пояснення по справі та навели обґрунтування своїх вимог і заперечень з посиланням на норми законодавства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 слід залишити без змін.

5. Встановлені та неоспорені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини.

28.09.17р. між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (постачальник) та ТОВ "Теро ЛТД" (споживач) укладено договір постачання природного газу №3273/1718-ТЕ-4, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору. (п.1.1. договору). Згідно п. 2.1. постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017р. по 31 березня 2018р. у (включно) природний газ орієнтованим обсягом до 520, 0 тис.куб.м. Допускається відхилення місячного обсягу переданого газу у розмірі +/-5% від підтвердженого постачальником планового обсягу (номінації) без узгодження сторін; підписаний сторонами акт приймання-передачі природного газу , відповідно до п.3.7. цього договору, вважається узгодженням сторонами загального обсягу переданого газу у відповідному місяці постачання газу. (п. 2.4. договору).

Пунктом 4.1 договору встановлено, що кількість газу, яка передається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку природного газу споживача відповідно до вимог, встановлених Кодексом газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.15р. №2494, та Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.15р. №2493.

Відповідно до п. 5.1. договору ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ , який постачається за цим договором, встановлюється Положенням. У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим договором з дати набрання чинності відповідних змін.

Ціна за 1000 куб.м природного газу на дату укладання договору становить 4 942, 00 грн. , крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5 930, 40 грн. (п.5.2. договору). Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу (п. 5.4. договору). Оплата за газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу; остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1. договору).

Відповідно до пункту 8.2. договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16, 4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. (а.с.11-20).

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 2 388 634, 66 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі, які містяться в матеріалах справи (а.с. 21-25), за який відповідач розрахувався частково. У зв`язку з чим ( згідно наданого позивачем розрахунку та акту звірки розрахунків), у нього рахується заборгованість перед позивачем в розмірі 660 515, 69 грн., що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків (а.с.8-10). Окрім того , позивач відповідно до п. 8.2. договору та приписів ст. 625 ЦК України нарахував відповідачу: 94 780, 57 грн. - пені; 82 100, 01 грн. - інфляційних втрат та 32 014, 47 грн. - 3% річних (а.с.8 -10).

У зв`язку з неналежним виконанням умов Договору позивач з метою захисту порушеного права звернувся із даним позовом до суду.

6. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч .1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

З аналізу спірних правовідносин, що склалися між сторонами, суд доходить висновку, про наявність правовідносин з постачання природного газу.

Так, згідно зі ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк у відповідності з вказівками закону, договору; одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк встановлений договором.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 2 388 634, 66 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі, які містяться в матеріалах справи (а.с. 21-25), за який відповідач розрахувався частково. У зв`язку з чим ( згідно наданого позивачем розрахунку та акту звірки розрахунків), за у нього рахується заборгованість перед позивачем в розмірі 660 515, 69 грн., що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків (а.с.8-10). На час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач не надав доказів сплати заборгованості, а відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

7. Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу.

Стосовно доводу скаржника викладеного в п.2.1. цієї постанови колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою від 03.09.19р. було відкрите провадження у справі №904/3635/19 за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ГПК України, без призначення судового засідання та виклику сторін - за наявними у ній матеріалами.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі була направлена на адресу відповідача, зазначену у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 20.08.19р., (а.с.39), така ж адреса зазначена і в апеляційній скарзі.

Однак повідомлення про вручення поштового відправлення, з вищезазначеною ухвалю на адресу суду повернуто органами зв`язку з посиланням "за закінченням терміну зберігання" ( а.с. 52-55).

За визначенням п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За загальними вимогами п. 91 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2009 № 270 (далі Правила), поштові відправлення, поштові перекази доставляються оператором поштового зв`язку адресатам на поштову адресу або видаються/виплачуються в об`єкті поштового зв`язку. Рекомендовані поштові відправлення підлягають доставки до дому (п. 92. Правил). Вручення рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка" в об`єкті поштового зв`язку не передбачено (п. 102 Правил).

У разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин, рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення (п. 116 Правил).

Здійснення зберігання рекомендованих листів із позначкою "Судова повістка", які не вручені під час доставки до дому із причин відсутності адресата, Правилами не передбачено, а отже, повернення такого повідомлення із зазначенням причини невручення "закінчення встановленого строку зберігання", суперечить вимогам Правил, та фактично відповідає причині повернення "у зв`язку з відсутністю адресата".

Аналізуючи зазначені вище положення Правил надання послуг поштового зв`язку, слід дійти висновку, що повернення судового рішення із проставленням у поштовому повідомленні відмітки про закінчення строку зберігання поштового відправлення, є підтвердженням відсутності особи - адресата за адресою, а отже, день проставлення такої відмітки в поштовому повідомленні, слід вважати днем вручення судового рішення в порядку, п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України.

Суд враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.06.18р. у справі № 904/9904/17: у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт не отримання скаржником кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Відповідно до ч.3 ст. 269 ГПК України Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Крім того, колегія суддів зазначає, що копію позовної заяви разом з доданими до неї документами направлено на адресу відповідача листом з описом вкладення, що підтверджується накладною Укрпошти № 858. (а.с.7). Згідно з відомостями офіційного сайту Укрпошти за номером ідентифікатора поштового відправлення 58, вбачається, що відповідачем отримано копію позовної заяви - 29.08.2019 року. Що свідчить про обізнаність відповідача про існування спору між сторонами.

Європейський суд з прав людини у п.41 свого рішення від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що відповідач не зазначає об`єктивних обставин, які б свідчили про неможливість своєчасно вчинити певні процесуальні дії ( подати докази) , а в силу принципу диспозитивності на особу, що не подала своєчасно відповідні докази покладається ризик несприятливих наслідків такої бездіяльності.

Стосовно доводу скаржника викладеного у п. 2.2. цієї постанови колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 №867, якою затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, виробник теплової енергії має право з 1 листопада 2018р. по 1 травня 2020р. придбавати природний газ для всіх категорій використання природного газу у НАК Нафтогаз України у разі виконання таких умов, зокрема:

- укладення виробником теплової енергії договору постачання природного газу з НАК Нафтогаз України відповідно до законодавства;

- подання виробником теплової енергії до НАК "Нафтогаз України" погодженого НАК "Нафтогаз України" та виконавчим органом відповідної місцевої ради графіка погашення заборгованості (рівними частинами до 1 січня 2021р. щодо всіх договорів з НАК "Нафтогаз України"), складеного на підставі довідки щодо заборгованості, виданої НАК "Нафтогаз України", та виконання такого графіка, а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ. Наявність графіка погашення заборгованості не змінює порядку розрахунків, установленого між постачальником та виробником теплової енергії у договорах постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо) - п. 11 Положення.

Колегія суддів приходить до висновку, що вказаною нормою установлені підстави саме для подальшого отримання природного газу споживачами, які мають заборгованості за попередні періоди. Втім, не змінюється порядок розрахунків, визначений у відповідних договорах.

Приписами статті 604 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).

Зі змісту статті 604 ЦК України вбачається, що ознаками новації є: спосіб припинення зобов`язання; вона можлива лише між тими самими сторонами (сторонами попереднього зобов`язання); є двостороннім правочином (договором); нове зобов`язання пов`язане з попереднім і спрямоване саме на заміну первісного зобов`язання новим, а не на зміну цього зобов`язання.

Деякі з вищезазначених ознак новації одночасно є умовами її вчинення.

До умов новації згідно вимог закону віднесено наступні: нове зобов`язання повинне пов`язувати тих самих осіб, що і первісне; сторони мають досягти згоди щодо заміни одного зобов`язання іншим, а «домовленість про новацію», про яку йдеться у частині другій статті 604 ЦК України, - це договір про заміну зобов`язання; вчиняється новація у формі двостороннього правочину (новаційного договору), який має відповідати вимогам до форми та змісту, необхідних для нового зобов`язання; наявність наміру сторін вчинити новацію, про який сторони повинні обов`язково вказати у договорі, а за відсутності такого застереження первинне зобов`язання не припиняється, а буде діяти поряд з новим; дійсність первинного зобов`язання (недійсність первинного зобов`язання веде до недійсності і нового зобов`язання, що витікає з новації, якщо ж недійсним є новаційний договір, сторони залишаються пов`язаними первинним зобов`язанням, і новація не відбувається); зміна змісту зобов`язання, або має виконуватися те саме, але на іншій правовій підставі; допустимість заміни первісного зобов`язання новим.

Умови новації є необхідними і достатніми для вчинення новації.

Таким чином, новація - це угода про заміну первинного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв`язку сторін, оскільки замість зобов`язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов`язання.

Юридичною підставою для зобов`язання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первинного зобов`язання.

Угода про заміну первинного зобов`язання має договірну природу. Новація є консенсуальним, двостороннім та оплатним договором, який має правоприпинювальну природу.

Посилання скаржника на Графік погашення заборгованості, який погоджений з Дніпропетровською обласною радою та направлений на адресу позивача, не є новацією зобов`язання в розумінні ст. 604 ЦК України, а відтак необгрунтованим є довід скаржника про зміну строків виконання зобов`язання щодо оплати природного газу згідно Договору постачання природного газу, внаслідок такого листування.

8. Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права і інтереси особи за захистом яких вона звернулась до суду.

Невиконання відповідачем умов договору призвело до позбавлення права позивача на отримання коштів, на які він розраховував при укладенні договору.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів приходить до висновку, що в апеляційній скарзі відсутні аргументи щодо неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права місцевим господарським судом, що призвели до ухвалення незаконного рішення, а відтак в силу ст. 276 ГПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення- без змін.

10. Судові витрати.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-280, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Теро ЛТД" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.11.2019 у справі №904/3635/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 24.02.2020 року.

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Судді Т.А. Верхогляд

А.Є. Чередко