Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2020 р. м. Житомир Справа № 906/1026/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

секретар судового засідання: Стретович Н.К.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом ОСОБА_1 (Анкара, Туреччина)

до Фізичної особи-підприємця Сінькевич Галини Григорівни (с. Стовпів Чуднівський

район Житомирська область)

про стягнення 97047,25 грн.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Сінькевич Галини Григорівни на користь позивача ОСОБА_1 суми попередньої оплати за непоставлений товар у розмірі 97047 (дев`яносто сім тисяч сорок сім) гривень 25 копійок, яку зарахувати на ім`я ОСОБА_2 . Витрати зі сплати судового збору просить покласти на відповідача.

08.10.2019 року, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, суд відкрив провадження по справі, ухвалив розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Позивач в судове засідання не прибув, вимоги ухвали суду в частині надання доказів перерахування коштів ФОП Сінькевич Г.Г. в сумі 3695,20 доларів США, та доказів отримання вказаних коштів ФОП Сінькевич Г.Г. не виконав, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчить розписка представників сторін про явку в судове засідання від 17.01.2020.

В судовому засіданні, що відбувалось 17.01.2020, представник позивача позов підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснив, що оригінали первинних документів надати суду не має можливості, оскільки останні йому позивачем ( ОСОБА_1 ) не передавались.

Відповідач в судове засідання не прибув, причини неявки не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відповідна відмітка на повідомленнях про вручення поштового відправлення.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Господарський суд відзначає, що усіх учасників справи, в т.ч. відповідача, було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, проте своїм правом приймати участь в судовому засіданні останні не скористалися.

Приймаючи до уваги наведене вище, за висновками суду, справа може бути розглянута за відсутності її учасників відповідно до частин 1, 3 статті 202 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

За даними позивача, згідно митної декларації (форма МД-2) від 05.04.2018 відповідач ФОП Сінькевич Галина Григорівна зобов`язалася відправити на одержувача ОСОБА_1 (Туреччина) пиломатеріали обрізні хвойних порід (сосна) загальним об`ємом 28,31 куб. м. (а.с.9-13)

Відповідно до інвойса від 04.04.2018 р. № 2 умовами поставки є умови Інкотермс FСА (а.с.14).

Позивач вказує, що на вказану кількість продукції відповідач ФОП Сінькевич Галина Григорівна пред`явила позивачу ОСОБА_1 отриманий нею 04.04.2018 сертифікат про походження лісоматеріалів та виготовлення з них пиломатеріалів для здійснення експортних операцій серії ЖТ № 498380 (а.с.15).

Як стверджує позивач, останній за вказані пиломатеріали згідно митної декларації (форма МД-05.04.2018 р. та інвойса від 04.04.2018 р. № 2 оплатив 3695,2 доларів США, що по курсу станом на 05 квітня 2018 (26,26305700) становило 97047,25грн. Грошові кошти перераховувались ФОП Сінькевич Г. Г. на її р/р НОМЕР_1 в ПАТ КБ "Приватбанк".

У зв`язку із відсутністю поставки товару за вищезазначеними документами, позивачем направлено відповідачу претензію від 25.07.2019 № 203/19 про поставку товару або повернення суми попередньої оплати в сумі 3695,20 доларів США.

Оскільки вказана вимога позивача не виконана, грошові кошти не повернуті, останній звернувся із даним позовом до суду.

Як зазначалось вище, відповідач своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався.

За доводами представника позивача, спір у справі виник внаслідок того, що відповідач згідно усної домовленності не поставив позивачу товар на суму 3695,2 доларів США, у зв`язку з чим останній просить стягнути суму сплаченої попередньої оплати.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, господарський суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 ГПК України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору чи юридичних фактів.

Згідно ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Юридичними фактами є такі факти, які тягнуть певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 639 Цивільного кодексу України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За змістом ст.205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

При цьому, за приписами ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 ст.181 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Статтею 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч.1 ст.639 ЦК України).

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч.1,2 ст.640 ЦК України) .

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч.1 ст.656 ЦК України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (ч.1 ст.691 ЦК України).

Отже, чинним законодавством України визначено істотні умови договору купівлі-продажу, до яких віднесено, зокрема, предмет та ціну, які узгоджуються сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.04.2018 ФОП Сінькевич Г.Г. виставлено інвойс №2 (а.с.14) про оплату продукції, а саме: пиломатеріалу обрізного об`ємом 28,310 куб.м., загальною вартістю 3695,20 доларів США.

Відповідно до зазначеного рахунку умовами поставки є: 100 % оплата в доларах США; умови поставки FСА-Житомир; дата контракту №210218-СН від 21.02.2018; отримувач ОСОБА_1 ; спосіб відправки: автомобільний транспорт.

Разом з тим, суду не надано укладеного між сторонами даного спору контракту №210218 - СН від 21.02.2018.

Як стверджував представник позивача у підготовчому засіданні, ОСОБА_1 за вказані пиломатеріали оплатив 3695,2 доларів США, що по курсу станом на 05 квітня 2018 (26,26305700) становило 97047,25грн. Грошові кошти перераховувались ФОП Сінькевич Г. Г. на її р/р НОМЕР_1 в ПАТ КБ "Приватбанк", перераховані кошти становлять 100% від суми, зазначеної в рахунку.

Суд відзначає, що жодного доказу на підтвердження факту сплати позивачем на користь відповідача суми боргу, заявленої до стягнення, матеріали справи не містять, як не міститься доказів отримання відповідачем вказаної вище суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином не доведений, документально не підтверджений.

Враховуючи відсутність належних та допустимих доказів здійснення перерахування позивачем грошових коштів на користь відповідача, та їх отримання останнім, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача боргу у вигляді попередньої оплати в сумі 97047,25грн. є безпідставною, не обґрунтованою, та такою, що задоволенню не підлягає.

Оскільки у позові відмовлено, понесені по справі судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 12.02.20

Суддя Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу (представнику позивача - Барановському Ігорю Івановичу -

АДРЕСА_2 - рек. з повід.)

3 - відповідачу ( АДРЕСА_3 - рек. з повід.)