ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2020 справа № 914/1880/19

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Машинобудівна техніка «Євроутиль», м. Львів,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Галев 12», м. Львів,

про: стягнення 156 268,85 грн. заборгованості та зобов`язання повернути майно, що передане в оренду відповідно до Договору оренди № 2016003О від 04.02.2016 р.

Суддя Козак І.Б.

При секретарі Пришляк Ю.-М.

Представники:

Від позивача: Гавриченко Ж.В. представник (ордер серії ВС № 1006786 від 04.11.2019 р.),

Від відповідача: Стецик А.Р. представник (ордер серії ЛВ № 063776 від 02.12.2019 р.).

На розгляд господарського суду Львівської області Товариством з обмеженою відповідальністю «Машинобудівна техніка «Євроутиль» подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Галев 12» про стягнення 216 268,85 грн. заборгованості та зобов`язання повернути майно, що передане в оренду відповідно до Договору оренди № 2016003О від 04.02.2016 р.

Ухвалою суду від 18.09.2019р. залишено позов без руху. 09.10.2019 р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 05.11.2019 р. Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду по даній справі. Ухвалою суду від 14.01.2020р. закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 11.02.2020р.

Правова позиція позивача.

У судове засідання 11.02.2020р. представник позивача з`явився, позовні вимоги підтримав. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач у порушення умов договору оренди №2016003О від 04.02.2016р. не повернув всього майна після закінчення терміну дії договору оренди, а також продовжує користуватися орендованим вертикальним пресом МВТ ЕК 700. Позивачем нараховано відповідачу 66 615,38 грн. орендної плати за період березень 2016р. березень 2019р. станом на 29.08.2019р., 45083,13 грн. пені, 4336,00 грн. 3% річних, 14944,34 грн. інфляційних втрат та 25290,00 грн. неустойки згідно ст. 785 ЦК України за період квітень 2019 серпень 2019р. Також просить зобов`язати відповідача повернути позивачу майно, передане в оренду відповідно до умов договору оренди №2016003О від 04.02.2016р.

Правова позиція відповідача.

Відповідач у судовому засіданні 11.02.2020р. проти позову заперечив з мотивів, викладених у відзиві (вх.№51729/1 від 03.12.2019р.). Заявив про застосування позивної давності до нарахованої позивачем суми пені та неустойки. Подав самостійний розрахунок суми інфляційних втрат та 3% річних. Щодо позовної вимоги про повернення орендованого майна, то не заперечив проти її задоволення, лише зазначив про свій скрутний матеріальний стан не може забезпечити доставку орендованого верстата до орендодавця. Підсумовуючи наведене, зазначив, що загальна сума заборгованості, яка може бути стягнута з відповідача, за його підрахунками складається з: 61 941,00 грн. (основний борг)+ 17 073,37 грн. (пеня) + 8657,64 грн. (інфляційні втрати) + 2791,75 грн. (3% річних) = 90 463,76 грн. Окремо звернув увагу суду на ту обставину, що одночасне стягнення орендної плати та неустойки, нарахованої за один і той же період, суперечить закону.

Обставини справи.

Між сторонами спору було укладено договір оренди №2016003О від 04.02.2016р., за умовами якого орендодавець зобов`язується передати, а орендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування майно, визначене договором, а також сплатити орендодавцеві плату за користування вказаним майном.

Об`єктом оренди є вертикальний прес МВТ моделі ЕК 700 в кількості 2 шт., який переданий позивачем відповідачу та прийнятий останнім, що підтверджується Актом прийому-передачі обладнання від 29.02.2016р.

Розмір орендної плати та строки її внесення сторони погодили у р.3 договору. Так, орендар сплачує орендодавцеві плату за користування майном в розмірі 4215,00 грн. в місяць без ПДВ. орендна плата сплачується не пізніше 10 числа місяця, за який сплачується орендна плата. Розрахунки здійснюються в безготівковому порядку.

У матеріалах справи містяться акти наданих послуг за березень-вересень 2016р., підписані двома сторонами без зауважень, щодо оренди двох вертикальних пресів.

11.10.2016р. сторони підписали Акт прийму-передачі обладнання, яким відповідач повернув позивачу один орендований прес.

У матеріалах справи містяться акти наданих послуг за жовтень 2016р. січень 2019 р., підписані двома сторонами без зауважень, щодо оренди одного вертикального пресу.

Докази часткової оплати орендних платежів відповідачем подані та знаходяться в матеріалах справи.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з листами №45 від 01.08.2017р., №3 від 11.02.2019р., №6 від 19.03.2019р. з проханням оплатити існуючу заборгованість з орендних платежів по одному верстату.

Представник відповідача у судовому засіданні 11.02.2020р. визнав перебування в оренді одного вертикального верстату, пояснив, що не може самостійно повернути орендоване майно через скрутне матеріальне становище, про що позивач був повідомлений.

Станом на дату винесення рішення орендоване майно відповідачем не повернуто, заборгованість не сплачена.

Оцінка суду.

Між сторонами спору виникла правовідносини на підставі укладеного договору оренди майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Матеріалами справи підтверджується передача в оренду, прийняття відповідачем, користування ним та повернення частково об`єкту оренди (одного верстата) за Договором від 04.02.2016р. (акт приймання-передачі обладнання від 11.10.2016р.), що також не заперечується сторонами.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та умов Договору відповідач мав сплачувати орендну плату до 10 числа місяця оренди, а також мав повернути орендоване майно після закінчення терміну дії договору.

Як зазначив представник позивача, дія договору закінчилася 06.02.2019р., тобто, станом на дату подання позову термін дії договору оренди закінчився, однак зобов`язання відповідача перед позивачем щодо сплати боргу та остаточного повернення орендованого верстата не виконані.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Щодо суми основного боргу, то позивач нарахував відповідачу 66 615,38 грн. орендної плати станом на 29.08.2019р. Відповідач у своєму контррозрахунку визначає суму основного боргу в розмірі 61 941,00 грн. Як убачається з поданого розрахунку суми основного боргу, сума основного боргу нарахована позивачем до березня 2019р. включно., і становить 66615,38 грн. Відповідач провів нарахування за менший період з жовтня 2016р., тоді як позивач обчислює основну заборгованість ще з березня 2016р. (від початку виникнення договірних зобов`язань), тому аргументи відповідача в цій частині нарахувань відхиляються. Однак, суд звертає увагу позивача на те, що договір закінчився ще 06.02.2019р., що підтвердив і сам представник позивача у судовому засіданні 11.02.2020р. За змістом статей 759, 762 ЦК орендна плата сплачується в межах строку дії договору оренди, а Договір оренди №2016003О не містить умов, які б покладали на орендаря обов`язок сплачувати плату за фактичне користування майном після припинення цього договору до дати повернення об`єкта оренди за актом приймання-передачі.

Тому, здійснивши самостійно перерахунок суми основного боргу в межах періоду, визначеного позивачем, суд встановив правомірність до стягнення з відповідача 62 099,31 грн. основного боргу (орендна плата) до 06.02.2019р. включно (61557,38 грн орендної плати за січень 2019р. +541,93 грн. за шість днів лютого 2019р.= 62 099,31 грн.), решта нарахувань є безпідставними.

Згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. На підставі ст.625 ЦК України позивач нарахував відповідачу 4 336,00 грн. 3% річних, 14 944,34 грн. інфляційних втрат за період з березня 2016р. по серпень 2019р.

Суд, здійснивши перерахунок цих сум, встановив правомірність стягнення з відповідача 4 146,00 грн. 3% річних, 14 374,72 грн. інфляційних втрат

Щодо поданого контррозрахунку сум 3% річних та інфляційних втрат, то відповідачем здійснювався такий розрахунок за інший період, ніж визначений позивачем, а саме: з 11.10.2016р. до 10.10.2019р. Також, сума основного боргу, яка бралася за основу в розрахунку відповідачем, як вже встановлено судом, є меншою ніж та, що бралася до розрахунку позивачем, оскільки заборгованість виникла, починаючи з березня 2016р., а не з жовтня 2016р., як зазначає відповідач.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.4 Договору передбачено, що за несвоєчасну сплату суми орендної плати орендар зобов`язаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від несплаченої суми орендної плати за кожен день прострочення.

Позивачем проведено нарахування пені за період з 11.03.2016р. по 29.08.2019р. на загальну суму 45 083,13 грн.

В той же час, у поданому відзиві на позовну заяв відповідачем було заявлено про застосування наслідків пропуску строку позовної давності щодо вимог про нарахування всіх штрафних санкцій по договору, починаючи з 11 березня 2016р. по 10 жовтня 2016р.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 Цивільного кодексу України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 Цивільного кодексу України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Згідно з частиною першою статті 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.

На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені.

Позовна заява була подана до суду 06.09.2019р. (дата на штемпелі ВПЗ). Тобто, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих у період з 11.03.2016 по 05.09.2016, не підлягають задоволенню, оскільки сплинув строк позовної давності, а відповідачем подано заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності в цій частині. Тому в цій частині позовних вимог про стягнення 190,00грн 3% річних та 596,62 грн. інфляційних втрат суд відмовляє у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Здійснивши перерахунок суми пені, суд встановив, що, враховуючи заяву відповідача про пропуск позивачем спеціального строку позовної давності до вимоги про стягнення пені за період з 11.03.2016р. по 05.09.2018р., суд відмовляє у стягненні 24191,92 грн. пені у зв`язку з пропуском позовної давності.

Підсумовуючи викладене, правомірним до стягнення з відповідача є 20 891,21 грн. пені, 13 778,10 грн. інфляційних втрат та 3 956,00 грн. 3% річних.

Щодо стягнення неустойки з відповідача в розмірі 25 290 грн., суд зазначає таке.

Частиною 2 ст.785 ЦК України встановлено, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Статтею 764 ЦК України встановлено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 284 ГК України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Суму неустойки 25 290,00 грн. згідно ст. 785 ЦК України позивач нараховує відповідачу за період за період квітень 2019 серпень 2019р., тоді як орендну плату з березня 2016р. по березень 2019р. (по 5058,00 *5 місяців).

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і для притягнення наймача, який порушив зобов`язання, до такої відповідальності необхідна наявність його вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 Цивільного кодексу України.

Така неустойка є подвійною платою за користування річчю за час прострочення, а не штрафною санкцією в розумінні ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України. Оскільки відповідач порушив обов`язок з повернення орендованого майна після закінчення терміну дії договору та продовжує ним користуватися, що самим орендарем визнається, позивач правомірно нарахував 25 290,00 грн. неустойки на підставі ст. 785 ЦК України за період квітень 2019 серпень 2019р.

Окремо суд звертає увагу відповідача, що позивач не скористався правом нарахування відповідачу штрафних санкцій (неустойки 0,1% від місячної орендної плати за кожен день прострочення), тому аргументи відповідача судом до уваги не беруться.

Судові витрати.

Щодо стягнення судових витрат, то сплачений позивачем судовий збір в силу вимог ст. 129 ГПК України покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки спір виник з його вини.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 219-221, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Галев 12» (адреса: 79037, м. Львів, вул.Золота, 7/44, код ЄДРПОУ 325321) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Машинобудівна техніка «Євроутиль» (адреса: 79000, м. Львів, вул.Зелена, 147, ) 62 099,31 грн. орендної плати, 20 891,21 грн. пені, 13 778,10 грн. інфляційних втрат та 3 956,00 грн. 3% річних, 25 290,00 грн. неустойки та 3 811,21грн. судового збору.

3. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Галев 12» (адреса: 79037, м. Львів, вул.Золота, 7/44, код ЄДРПОУ 325321)повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Машинобудівна техніка «Євроутиль» (адреса: 79000, м. Львів, вул.Зелена, 147, ) майно, що передане в оренду відповідно до Договору оренди №2016003Щ від 04.02.2016р.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

5. Відповідно до ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. Апеляційну скаргу на рішення суду можна подати в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

7. Інформацію у справі, яка розглядається, можна отримати за такою веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 21.02.2020р.

Суддя Козак І.Б.