ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2020 р. Справа№ 920/707/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

секретар судового засідання Ярмоленко С.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши апеляційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Сумської області від 20.08.2019 р. (повний текст складено 21.08.2019 р.)

у справі № 920/707/19 (суддя - Жерьобкіна Є.А.)

за позовом акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання"

про стягнення 99 524,32 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Сумської області з позовом до публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" (змінено найменування на акціонерне товариство "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання") про стягнення 99 524,32 грн., з яких: 71 449,85 грн. боргу, 4 860,98 грн. пені, 4 469,71 грн. 3 % річних та 18 743,78 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем зобов`язання з оплати за отриманий природний газ за договором постачання природного газу № 5141/1617-РО-29 від 30.09.2016 р., який є підставою для виникнення грошового зобов`язання у відповідача та застосування до нього відповідальності за прострочення виконання цього зобов`язання.

Рішенням господарського суду Сумської області від 20.08.2019 р. у справі № 920/707/19 позов задоволено частково: стягнуто з публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" на користь акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 71 449,85 грн. заборгованості, 4 836,66 грн. пені, 4 469,71 грн. 3 % річних, 18 630,68 грн. інфляційних втрат та 1 921,00 грн. судового збору; в іншій частині позову відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції встановив, що відповідачем порушено умови пункту 6.1 договору № 5141/1617-РО-29 від 30.09.2016 р. щодо здійснення повного та своєчасного розрахунку за отриманий природний газ, у зв`язку з чим задоволено вимоги позову в частині стягнення основного боргу. Утім, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, 3 % річних, інфляційних втрат, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу 4 836,66 грн. пені, 4 469,71 грн. 3 % річних, 18 630,68 грн. інфляційного збільшення суми боргу. В іншій частині нарахування суд визнав помилковими та відмовив у задоволенні вимог.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 24,32 грн. пені, 113,10 грн. інфляційних втрат та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначав, що судом першої інстанції не було враховано правових позицій Верховного Суду щодо нарахування інфляційних втрат, а також невірно визначено початок періоду пені, без застосування частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2019 р. апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Смірнова Л.Г., Дідиченко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2019 р. відкрито апеляційне провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2019 р., у зв`язку з перебуванням судді Дідиченко М.А. у відпустці, сформовано новий склад колегії суддів: Кропивна Л.В. (головуючий), Смірнова Л.Г., Руденко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2019 р. прийнято апеляційну скаргу до провадження у визначеному складі суддів та призначено справу до розгляду на 12.12.2019 р.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2019 р., у зв`язку з перебуванням судді Смірнової Л.Г. у відпустці, сформовано новий склад колегії суддів: Кропивна Л.В. (головуючий), Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2019 р. оголошено перерву до 29.01.2020 р.

У судовому засіданні 29.01.2020 р. представник позивача вказував на обґрунтованість доводів апеляційної скарги, наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні позову та прийняття нового рішення в цій частині про задоволення позову.

Відповідач не взяв участі у розгляді справи судом апеляційної інстанції, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання. За висновками суду неявка відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 30.09.2016 р. між акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та акціонерним товариством "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" (споживач) укладено договір № 5141/1617-РО-29 постачання природного газу (договір), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач оплатити його на умовах передбачених договором.

Природний газ, що постачається за договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) (п. 1.2 договору в редакції додаткової угоди № 2 від 31.03.2017 р.).

Згідно з п. 3.4 договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі.

За умовами п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 року по 30.09.2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1 договору в редакції додаткової угоди № 2 від 31.03.2017 р.).

Згідно з пунктом 10.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі - щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

На виконання умов договору постачальник з жовтня 2016 року по квітень 2017 року передав, а відповідач отримав природний газ на загальну суму 85 958,18 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 р. - 5 052,70 грн., від 30.11.2016 р. - 11 063,16 грн., від 31.12.2016 р. - 17 361,25 грн., від 31.01.2017 р. - 20 860,19 грн., від 28.02.2017 р. - 18 514,70 грн., від 31.03.2017 р. - 10 811,12 грн., від 30.04.2017 р. - 2 295,06 грн.

Відповідачем здійснено частково розрахунок за отриманий природний газ на суму 14 508,33 грн., що підтверджується наданою позивачем банківською випискою по його рахунку, а саме: 23.05.2017 р. - 2 257,76 грн., 27.04.2017 р. - 3 044,65 грн., 06.04.2017 р. - 3 067,35 грн., 06.03.2017 р. - 2 259,26 грн., 12.12.2016 р. - 3 879,31 грн.

Предметом спору у даній справі є право позивача на отримання плати за поставлений відповідачу природний газ за договором та застосування до боржника встановленої договором та Законом відповідальності за прострочення у виконанні грошового зобов`язання.

За приписами частин 1, 2 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

За змістом ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Згідно статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Нормами статті 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як вбачається з матеріалів справи, постачальником виконано обов`язок з поставки товару на загальну суму 85 958,18 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які підписані сторонами та скріплені їх печатками без зауважень.

Таким чином, враховуючи умови договору та з урахуванням положень ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, відповідач зобов`язаний був здійснити розрахунок за отриманий природний газ по актам приймання-передачі природного газу до 25 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1 договору), а саме по актам приймання-передачі природного газу:

від 31.10.2016 р. - до 25.11.2016 року,

від 30.11.2016 р. - до 26.12.2016 року (припадає на вихідний день),

від 31.12.2016 р. - до 25.01.2017 року,

від 31.01.2017 р. - до 27.02.2017 року (припадає на вихідний день),

від 28.02.2017 р. - до 27.03.2017 року (припадає на вихідний день),

від 31.03.2017 р. - до 25.04.2017 року,

від 30.04.2017 р. - до 25.05.2017 року.

Проте, оплату відповідачем здійснено не в повному обсязі та з порушенням встановленого пунктом 6.1 договору строку, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача.

Враховуючи наведене, наявність заборгованості відповідача перед позивачем за отриманий природний газ у розмірі 71 449,85 грн. матеріалами справи не спростовується, а отже колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позову у цій частині вимог.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача 4 860,98 грн. пені, 4 469,71 грн. 3 % річних за загальний період нарахування з 26.11.2016 року по 10.05.2019 року та 18 743,78 грн. інфляційних втрат за період з грудня 2016 року по квітень 2019 року, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Пунктом 1 ст. 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За умовами пункту 8.2 договору у разі невиконання споживачем пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі облікової ставки Національного банку суми простроченого платежу за кожний день його прострочення.

Нормами статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Така правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 р. у справі № 905/600/18, відступати від якої колегія суддів правових підстав не вбачає.

Так, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 р. у справі № 905/600/18, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.06.2019 р. у справі № 916/190/18, зазначено, що нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки, апеляційний господарський суд встановив, що нараховані позивачем 4 860,98 грн. пені, 4 469,71 грн. 3 % річних та 18 743,78 грн. інфляційних втрат у заявлені позивачем періоди, є такими, що ґрунтуються на умовах договору та нормах законодавства України, тож позов в цій частині підлягає задоволенню повністю.

Вирішуючи спір по суті в частині вимог щодо стягнення інфляційних втрат та пені судом першої інстанції не було враховано частину 5 статті 254 Цивільного кодексу України та ту обставину, що розрахунок інфляційних втрат повинен здійснюватися за методикою збільшення суми боргу на індекс інфляції за кожний місяць, при цьому для розрахунку кожного наступного періоду повинна бути використана сума боргу збільшена на індекс інфляції попереднього місяця.

Відповідно до п. 4 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Враховуючи встановлені обставини, оскільки при прийнятті оскаржуваного рішення, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права і прийшов до хибних висновків щодо часткової відмови у задоволенні позову, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржене апелянтом рішення господарського суду у даній справі - скасуванню в частині відмови у задоволенні позову з прийняттям нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

В силу статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, у зв`язку із задоволенням позову покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Сумської області від 20.08.2019 р. у справі № 920/707/19 задовольнити.

Рішення господарського суду Сумської області від 20.08.2019 р. у справі № 920/707/19 скасувати в частині відмови у задоволенні позову та прийняти нове рішення в цій частині, яким задовольнити вимоги щодо стягнення 24,32 грн. пені, 113,10 грн. інфляційних втрат.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"Позов акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити повністю.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" (40004, вул. Горького, буд. 58, м. Суми; ) на користь акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, м. Київ, 01001; ) 71 449,85 грн. боргу, 4 860,98 грн. пені, 4 469,71 грн. 3 % річних, 18 743,78 грн. інфляційних втрат та 1 921,00 грн. судового збору за подання позову".

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" (40004, вул. Горького, буд. 58, м. Суми; ) на користь акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, м. Київ, 01001; ) 2 881,50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Сумської області видати наказ.

Матеріали справи № 920/707/19 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18.02.2020 р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко