РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2020Справа № 910/17416/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал»

до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»

про стягнення 4136,45 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення 4136,45 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що за Договором про надання фінансових послуг факторингу № 01-25.01.2019 від 25.01.2019 до нього перейшло право грошової вимоги у розмірі 7092,51 грн, пов`язаної з відшкодуванням збитків, заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди в порядку суброгації за договором комплексного страхування «Автоцивілка+» № 04-2.0050809 від 30.10.2018. Однак, зазначену суму відповідачем було сплачено частково, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 3546,25 грн, пеню у розмірі 542,20 грн та 3% річних у розмірі 48,00 грн.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на наведене, оскільки у справі № 910/17416/19 ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд доходить висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Так, враховуючи, що предметом позову у даній справі є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі (з огляду на заявлені предмет та підстави позову) не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2019 суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; зобов`язати Моторне (транспортне) страхове бюро України надати копію полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ 004498647 або інформацію із єдиної централізованої бази МТСБУ стосовно полісу № АМ 004498647; запропонувати відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву; подати суду докази надіслання (надання) її іншим учасникам справи, встановити відповідачу строк для подання заперечень - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив; подати суду докази надіслання (надання) їх іншим учасникам справи.

08.01.2020 до Господарського суду міста Києва від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла інформація на виконання вимог ухвали.

08.01.2020 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки з наданих позивачем документів не вбачається права останнього на отримання страхового відшкодування в порядку регресу у 100 % розмірі, а відтак відповідачем було сплачено 50 % від розміру вимоги - 3546,26 грн.

21.01.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач зазначає, що до нього за договором про надання фінансових послуг факторингу № 01-25.01.2019 від 25.01.2019 перейшло право вимоги до відповідача у повному обсязі, а сума яка була сплачена позивачем за цим договором на користь Приватного акціонерного товариства СК "Ван Клік" є фінансовою платою за відступлення такого права.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та письмові пояснення, викладені позивачем у позовній заяві, відповіді на відзив та відповідачем у відзиві на позов, суд

ВСТАНОВИВ:

30.10.2018 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Саламандра-Україна" (найменування якого в подальшому було змінено на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Ван Клік") (страховик) та ОСОБА_1 було укладено договір №04-2.0050809 комплексного страхування «Автоцивілка+» (Договір), предметом страхування за цим Договором виступають майнові інтереси ОСОБА_1 , пов`язані з володінням, експлуатацією і розпорядженням транспортним засобом «Mazda», державний номер НОМЕР_1 від страхових ризиків.

01.01.2019 в м. Києві по вулиці Осіповського, 12 трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: «Mazda», державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та «Mitsubishi», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Як вбачається із наявного в матеріалах справи повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротоколу) від 01.01.2019 ОСОБА_2 визнав себе винним у вказаній вище ДТП.

До позивача звернувся страхувальник із заявою про виплату страхового відшкодування в зв`язку з пошкодженням застрахованого транспортного засобу внаслідок ДТП, що відповідно до умов договору страхування є страховим випадком.

Згідно зі Звітом про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mazda», державний номер НОМЕР_1 з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу, становить 8344,14 грн.; коефіцієнт фізичного зносу - 0,70.

Відповідно до страхового акту №0021086.01.19/1 аванс від 06.03.2019 позивач виплатив суму страхового відшкодування у розмірі 7092,51 грн. за платіжним дорученням №2961 від 14.03.2019.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Нормами статті 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до пункту 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до частини 2 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику за Договором добровільного страхування, страховик набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до страховика за Договором у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

25.01.2019 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Саламандра-Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 01-25.01.2019 щодо придбання права вимоги за грошовими зобов`язаннями до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант", які виникли зокрема відповідно до додатку № 22 до договору № 01-25.01.2019 від 25.01.2019 .

Відповідно до п. 1.2. договору факторингу за цим договором фактор займає місце клієнта (як кредитора) по всім регресним вимогам клієнта відповідно додатку до договору згідно яких передаються права грошових вимог у тому числі права на одержання від боржників сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі. Права за регресними вимогами переходять від клієнта до фактора з моменту набрання чинності даним договором.

Згідно додатку № 22 до вказаного вище договору розмір регресної вимоги, яку Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Саламандра-Україна" передає Товариству з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" за суму в розмірі 3546,26 грн за договором № 04-2.0050809.0001 від 30.10.2018 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант", становить 7092,51 грн.

Відповідно до п. 2.1 договору факторингу для реалізації фактором придбаних ним прав, клієнт протягом десяти робочих днів з моменту підписання цього договору зобов`язується передати оригінали документів, що посвідчують виникнення у клієнта відповідного права регресної вимоги. Одночасно з передачею оригіналів документів, що посвідчують виникнення у клієнта відповідних прав регресних вимог, сторони підписують акт приймання-передачі.

Актом № 22 від 14.03.2019 до договору факторингу підтверджено факт передачі позивачу оригіналів документів, що підтверджують право вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра-Україна", як кредитора за регресними вимогами, зазначених у додатку № 22 до договору про надання фінансових послуг факторингу № 01-25.01.2019 від 25.01.2019.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання в діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (пункт 6.1. договору факторингу).

Згідно з ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини 1 ст. 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

В матеріалах справи міститься повідомлення від 19.03.2019 про відступлення права вимоги та вимога позивача до відповідача від 19.03.2019 за вих. № 05464, якою відповідач повідомлявся про укладання договору про надання фінансових послуг факторингу № 01-25.01.2019 від 25.01.2019 та про необхідність сплатити на користь фактора - позивача суму страхового відшкодування в розмірі 7092,51 грн (без вирахування франшизи) на підставі полісу АМ/4498647.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.05.2019 відповідачем частково було виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 3546,26 грн (50%).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що за Договором про надання фінансових послуг факторингу № 01-25.01.2019 від 25.01.2019 до нього перейшло право грошової вимоги у розмірі 7092,51 грн, пов`язаної з відшкодуванням збитків, заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди в порядку суброгації за договором комплексного страхування «Автоцивілка+» № 04-2.0050809 від 30.10.2018. Однак, зазначену суму відповідачем було сплачено частково, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 3546,25 грн, пеню у розмірі 542,20 грн та 3% річних у розмірі 48,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що транспортний засіб - автомобіль «Mitsubishi», державний номер НОМЕР_2 , яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди застрахованому у позивача автомобілю «Mazda», державний номер НОМЕР_1 , знаходився під керуванням ОСОБА_2

Цивільно-правова відповідальність в частині заподіяння шкоди майну внаслідок експлуатації автомобіля «Mitsubishi», державний номер НОМЕР_2 застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» на підставі укладеного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АМ/4498647).

Вина водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Mitsubishi», державний номер НОМЕР_2 , підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) від 01.01.2019.

Пунктом 36.4 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Відповідач вважає, що його зобов`язання перед позивачем виконані належним чином та у повному обсязі шляхом сплати 3456,26 грн.

Дослідивши відзив на позовну заяву, суд зазначає, що за договором про надання фінансових послуг факторингу № 01-25.01.2019 від 25.01.2019 сплаті на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра-Україна", як це і передбачено ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України, підлягають кошти в розмірі 3546,26 грн, які в свою чергу є платою за відступлення права вимоги до відповідача.

Крім того, суд вказує, що посилання відповідача на положення ст. 9 Закону України "Про страхування", якою закріплено, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник, є необґрунтованим та помилковим оскільки прямий збиток якого зазнав страхувальник за Договором і який був визнаний та виплачений страховиком, становив саме 7092,51 грн, відтак, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Саламандра-Україна" мало право вимоги до відповідача саме у вказаному розмірі, яке в подальшому в повному обсязі було відступлено позивачу за плату.

Таким чином, відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля «Mazda», державний номер НОМЕР_1 відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності (поліс № АМ/4498647), а до позивача, якому страховик за Договором (що виплатив страхове відшкодування) відступив право вимоги до винної особи за спірною дорожньо-транспортною пригодою в повному обсязі, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до ОСОБА_2 як особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно зі Звітом про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mazda», державний номер НОМЕР_1 з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу, становить 8344,14 грн.; коефіцієнт фізичного зносу - 0,70.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №910/7449/17, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

В такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб`єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів».

З огляду на викладене у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №910/7449/17 зазначено, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №910/7449/17 зазначила, що визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Так, відповідно до ст. 37.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Як встановлено судом, відповідно до повідомлення від 19.03.2019 про відступлення права вимоги та вимога позивача до відповідача від 19.03.2019 за вих. № 05464, якою відповідач повідомлявся про укладання договору про надання фінансових послуг факторингу № 01-25.01.2019 від 25.01.2019 та про необхідність сплатити на користь фактора - позивача суму страхового відшкодування в розмірі 7092,51 грн (без вирахування франшизи) на підставі полісу АМ/4498647.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем частково було виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 3546,26 грн (50%).

Відповідно до ч. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; - у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Разом з тим, враховуючи докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача щодо стягнення страхового відшкодування в повному розмірі - 7092,51 грн.

За договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АМ/4498647) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 100000,00 грн., франшиза - 0,00 грн. Наведені відомості підтверджуються інформацією з бази даних МТСБУ.

Відповідно до п. 12.1. статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Таким чином, враховуючи передбачений полісом № АМ/4498647 ліміт відповідальності за шкоду у розмірі 100000, 00 грн., франшизу у розмірі 0,00 грн., розмір страхового відшкодування - 7092,51 грн., а також частину відшкодованого відповідачем страхового відшкодування у розмірі 3546,26 грн., то вимоги позивача про стягнення 3546,25 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, враховуючи невідшкодування відповідачем суми страхового відшкодування у повному обсязі, позивач у своєму позові просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 542,20 грн. та 48,00 грн - 3 річних.

Відповідно до п. 36.5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Статтею 979 ЦК встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).

Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням. А правовідношення з відшкодування шкоди в порядку регресу, які склалися між сторонами у справі, що розглядається, також є грошовим зобов`язанням.

Cтаття 625 ЦК розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

Відповідно до статті 509 ЦК зобов`язання виникають із підстав, встановлених статею 11 ЦК.

Згідно зі статею 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини 2 статі 625 ЦК.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16.

Як вбачається з матеріалів справи, вимога позивача від 19.03.2019 № 05464 була отримана відповідачем 22.03.2019 (згідно з копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, а відтак відповідач мав здійснити виплату до 20.06.2019 (включно).

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних та пені за період з 22.06.2019 по 05.12.2019 відносно суми недоплаченого страхового відшкодування - 3546,25 грн.

Перевіривши розрахунок заявлених позивачем до стягнення розміру пені та 3 % річних, суд зазначає, що вимога щодо стягнення 3 % річних в розмірі 48, 00 грн підлягає задоволенню в повному обсязі, а вимога щодо стягнення пені підлягає задоволенню частково, а саме в розмірі - 537,24 грн.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 123 ГПК України). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.02.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Дефендерс" (адвокатське об`єднання) укладено Договір про надання правової допомоги № 1 від 05.02.2019, відповідно до якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання зобов`язане надати клієнту правову допомогу спрямовану на захист, забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також їх відновлення.

Відповідно до пунктів 3.1., 3.2 Договору гонорар є формою винагороди адвокатського об`єднання за надання правової допомоги клієнту. Розмір гонорару за надання адвокатським об`єднанням правової допомоги визначеної в пункті 1.2. договору та порядок його оплати визначається сторонами в додаткових угодах до даного договору.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до виконання сторонами своїх зобов`язань (пункт 9.1 Договору).

05.02.2019 між клієнтом та адвокатським об`єднанням також було укладено додаткову угоду №2, за умовами якої на підставі пункту 1.3. договору клієнт доручає, без обмеження повноважень, адвокатське об`єднання зобов`язується надати правову допомогу, що полягає у вивченні, опрацюванні, підготовці поданні/відправленні від імені клієнта процесуальних документів, позовних заяв, консультацій правових висновків, договорів, угод необхідних для представництва та захисту інтересів клієнта в судових справах цивільної, господарської та адміністративної юрисдикції.

За змістом пункту 4 додаткової угоди №2 гонорар сплачується на підставі авансового рахунку або акту приймання-передачі наданої правової допомоги, підписаного сторонами або узгодженого сторонами шляхом обміну листами, електронними листами, протягом3-х робочих днів з моменту підписання та/або узгодження. Факт оплати клієнтом надісланого йому авансового рахунку або акту приймання-передачі наданої правової допомоги - вважається його узгодженням.

На підтвердження виконання робіт сторонами складено акт приймання-передачі наданої правової допомоги № 57/2019 від 20.11.2019 на суму 6 000,00 грн., який підписаний сторонами без зауважень та заперечень; найменування виду правової допомоги - підготовка позовної заяви на підставі матеріалів справи №0021086.01.19/1 та досудової вимоги №05464_2.

На підтвердження фактичної оплати послуг з правничої допомоги в розмірі 6 000,00 грн позивачем надано платіжне доручення №724 від 04.12.2019.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Водночас суд вказує, що відповідач у своєму відзиві не довів належними та допустимими доказами не співмірність витрат, заявлених позивачем до відшкодування, а також не надав будь-яких доказів того, що ціни на послуги адвоката (ставки/розмір гонорару за надання окремих видів правової допомоги) є явно завищеними на ринку юридичних послуг.

Крім того, відповідачем не подано відповідного клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на викладене вище, враховуючи те, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, а також наявність доказів фактичного перерахування йому коштів на підставі договору, відсутність обґрунтованих заперечень відповідача, суд вважає заявлену позивачем суму судових витрат в розмірі 6000,00 грн обґрунтованою та такою, що підлягає розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 26; ідентифікаційний код: 32382598) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (36000, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Соборності, буд. 19; ідентифікаційний код: 37686922) грошові кошти у розмірі 3546 (три тисячі п`ятсот сорок шість) грн. 25 коп., пеню у розмірі 537 (п`ятсот тридцять сім) грн. 24 коп., 3% річних у розмірі 48 (сорок вісім) грн. 00 коп., судовий збір у розмірі 1918 (одна тисяча дев`ятсот вісімнадцять) грн. 70 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5992 (п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 81 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Картавцева