ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2020 р. Справа№ 911/3379/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Поляк О.І.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Кропивної Л.В.

при секретарі - Стародуб М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» на рішення Господарського суду Київської області від 16.10.2019 (повний текст складено 11.11.2019) у справі №911/3379/17 (суддя Христенко О.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Київобленерго»

до Підприємства по обслуговуванню житла Виконавчого комітету Української міської ради

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські телекомунікаційні мережі»

про стягнення 712 994,75 грн,

за участі представників:

позивача: Сєргєєва В.О. (дов. № 476 від 12.11.2019);

відповідача: Козакова І.В. (дов. № б/н від 20.01.2020);

від третьої особи: не з`явились;

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Київобленерго» (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Підприємства по обслуговуванню житла Виконавчого комітету Української міської ради (надалі - відповідач) про стягнення, з урахуванням заяви позивача про зменшення позовних вимог від 09.02.2018 вих. № 21/юр (вх. № суду 2889/18), 428 694,75 грн заборгованості за Договором про постачання електричної енергії № 408 від 15.03.2012, з яких: за спожиту активну електроенергію - 401 675,83 грн, 216,55 грн заборгованості з оплати за перетікання реактивної електроенергії, 24 003,20 грн пені та 2 799,17 грн 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.01.2018 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Київські телекомунікаційні мережі».

Рішенням Господарського суду Київської області від 16.10.2019 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам сторін, суд, застосувавши приписи статей 173, 175, 275 Господарського кодексу України, положення підпунктів 2.3.3, 2.3.4, 2.3.8, пунктів 1.2, 5.1, 7.1, 7.5, 7.6, 9.4 Договору № 408 від 15.03.2012, дійшов висновку про недоведення позивачем належними та допустимими доказами існування заборгованості відповідача перед позивачем за спожиту електричну енергії. Подані позивачем докази не містять інформацію про фактичне споживання електричної енергії за узагальнюючими даними лічильників по об`єктах споживання та розмежування такого споживання по всіх споживачах, тобто із розмежуванням споживання по Договору № 408 від 15.03.2012 та інших укладених позивачем договорів з іншими споживачами за об`єктами, що знаходяться в аналогічних межах балансової належності електромереж, що унеможливлює з`ясування судом обставин існування заявленого до стягнення боргу та унеможливлює задоволення позову. Висновок суду ґрунтується на висновку експерта № 21090/18-71 від 29.05.2019 за результатами проведення економічної експертизи, яким виявлені розбіжності між даними поданими відповідачем у звітах та у виставлених позивачем рахунках-фактурах. Так, протягом січня-вересня 2017 споживання електричної енергії за Договором № 408 від 15.03.2012 становить за даними звітів відповідача про покази лічильників - 1 346 515 кВт/год.; за даними актів приймання-передавання електричної енергії (підписаними відповідачем із зауваженнями) - 1 523 813 кВт/год. Протягом червня-вересня 2017 становить за даними звітів відповідача про покази лічильників - 441 549 кВт/год.; за даними рахунків-фактур (з пооб`єктним нарахуванням) та актів приймання-передавання електричної енергії (підписаних відповідачем із зауваженнями) - 592 241 кВт/год. Місцевим судом також покладено в обґрунтування відмови у задоволенні позову висновок експерта щодо відсутності належного врегулювання відносини між ПрАТ «Київобленерго» та Підприємства по обслуговуванню житла Виконавчого комітету Української міської ради відносно об`єктів: м. Українка, проспект Дніпровський, 20А, проспект Дніпровський, 22А, вул. Будівельників, 12 ТП-1388, оскільки постачальником електричної енергії здійснюється нарахування, яке не підтверджується споживачем, в результаті чого лише протягом червня-вересня 2017 встановлено розбіжності у 150 692 кВт/год.

Не погоджуючись із прийнятим у справі рішенням, Приватне акціонерне товариство «Київобленерго» звернулось із апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом статей 86, 104 Господарського процесуального кодексу України, просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 16.10.2019, прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Позивач наголошує на тому, що відповідач не спростував у належний спосіб наявну перед позивачем заборгованість, а суд, взявши до уваги лише висновок експерта, не встановив дійсні обставини справи, у зв`язку з чим, необґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

До Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив Підприємства по обслуговуванню житла Виконавчого комітету Української міської ради, у якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін з мотивів, у ньому викладених.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2019 апеляційну скаргу позивача передано на розгляд судді Поляк О.І., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Поляк О.І., судді Кропивна Л.В., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2019 відкрито апеляційне провадження, справу призначено до розгляду на 09.12.2019.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2019, у зв`язку з перебуванням судді Смірнової Л.Г., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею - доповідачем, у відпустці, сформовано новий склад колегії суддів: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2019 прийнято апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» на рішення Господарського суду Київської області від 16.10.2019 до провадження у новому складі суддів: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2019 розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» на рішення Господарського суду Київської області від 16.10.2019 відкладено на 23.01.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2020 оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» на рішення Господарського суду Київської області від 16.10.2019 до 10.02.2020.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

15.03.2012 між Публічним акціонерним товариством «АЕС Київобленерго» (зміна найменування на Приватне акціонерне товариство «Київобленерго») (позивач/постачальник) та Підприємством по обслуговуванню житла Виконавчого комітету Української міської ради (відповідач/споживач) укладений Договір про постачання електричної енергії, відповідно до умов п. 1.1 якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 827 кВт., а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) ним електричної енергії та здійснює інші платежі за умовами цього договору.

Точка продажу електричної енергії встановлюється сторонами згідно з «Актом розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін», що є невід`ємною частиною даного договору (п. 1.2 договору).

Відповідно до п.п. 2.3.3, 2.3.4, 2.3.8 договору споживач взяв на себе обов`язок оплачувати постачальнику вартість електричної енергії та здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії згідно з умовами Додатку № 4 до договору «Порядок розрахунків за активну електроенергію» та Додатку № 6 до договору «Порядок зняття показів розрахункових приладів обліку електричної енергії та форма звіту споживача про покази приладів обліку»; надавати постачальнику відомості про обсяги очікуваного споживання електричної енергії на наступний рік з помісячним розподілом до 1-го жовтня поточного року за формою Додатку № 2 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу».

У п. 5.1 Договору сторонами узгоджено, що договірні величини споживання електричної енергії визначаються на рівнях, заявлених споживачем згідно з п. 5.2 цього Договору обсягів. Договірні величини споживання електричної енергії та потужності визначаються сторонами у додатку № 2 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу», що є невід`ємною частиною цього Договору.

Умовами п.п. 7.1, 7.5 договору визначено, що облік електроенергії, спожитої споживачем та/або субспоживачами, приєднаними до електричних мереж споживача, здійснюється згідно з вимогами ПУЕ та ПКЕЕ.

На підставі показів засобів обліку електричної енергії та згідно з умовами Додатку № 6 до договору оформлюються акт про використану електричну енергію (акт про прийняття-передавання товарної продукції), акт результатів замірів електричної потужності (у разі потреби за ініціативою постачальника).

Відповідно до п. 7.6 договору у разі виникнення у споживача заборгованості з оплати за спожиту електроенергію, сторони за взаємною згодою укладають договір розстрочки погашення заборгованості за спожиту електроенергію та оформлюється графік погашення заборгованості.

Згідно п. 9.4 Договору Договір набирає чинності з дня його підписання та вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії, або перегляд його умов.

Між сторонами у справі підписаний Додаток № 4 до договору «Порядок розрахунків за активну електроенергію», за яким розрахунковий період встановлений споживачу - з 18 числа календарного місяця до 18 числа наступного місяця.

Порядок оплати за активну електроенергію проводиться у формі авансової оплати та планових платежів з остаточним розрахунком по закінченні розрахункового періоду; остаточний розрахунок здійснюється протягом 5 операційних днів з дати закінчення розрахункового періоду.

Споживач самостійно отримує рахунки в центрі обслуговування споживачів.

Так, на виконання умов договору, позивачем було поставлено відповідачу у вересні 2017 активну електроенергію, про що свідчить наявний в матеріалах справи акт прийняття-передавання № А- електричної енергії за вересень 2017 (з боку відповідача акт підписаний із зауваженнями).

На підставі відповідного акту позивачем було сформовано та виставлено відповідачу рахунок-фактуру за активну електроенергію № від 22.09.2017, використану у вересні 2017 на загальну суму 1 007 822,36 грн Крім того, відповідно до рахунку-фактури № від 22.09.2017 відповідач також має сплатити 216,55 грн нарахованих за перетікання реактивної енергії.

Із додатку до рахунку-фактури за електроенергію № за вересень 2017 вбачається, що за активну електроенергію за вересень позивачем відповідачу нараховано 179 575,50 грн, 1 002 704,16 грн заборгованість за попередні періоди (не зазначено за які), 186 100,00 грн сплачено за активну електроенергію відповідачем. Також у додатку зазначено заборгованість на початок місяця за перетікання реактивної електроенергії в сумі 216,55 грн (не зазначено за який період), у вересні за перетікання реактивної електроенергії нараховано відповідачу 0,00.

Як зазначено позивачем, до рахунку-фактури № від 22.09.2017 за вересень 2017 також внесені нарахування по акту про порушення ПКЕЕ № К029530 від 20.07.2015 в розмірі 50 246,53 грн, проте які не входять до предмета доказування у даному спорі.

21.09.2017 на суму 153 900,00 грн, 23.10.2017 на суму 117 700,00 грн, 27.11.2017 на суму 144 000,00 грн, 20.12.2017 на суму 140 300,00 грн відповідачем була здійснена оплата спожитої електроенергії в загальній сумі 555 900,00 грн.

За твердженням позивача відповідачем залишились не сплаченими 401675,83 грн заборгованості за спожиту активну електроенергію та 216,55 грн заборгованості з оплати за перетікання реактивної електроенергії.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором енергопостачання.

Згідно частини 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно пункту 5.1. Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 №28 (чинних на момент виникнення спірних правовідносин сторін) (далі, ПКЕЕ), договір на постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов`язків сторін.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як підтверджується матеріалами справи, позивач у повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання та здійснив поставку електроенергії на електроустановки відповідача як основного споживача.

Спростовуючи заявлені позивачем вимоги, відповідач, втім, не заперечує здійснення позивачем поставки йому електроенергії за укладеним між ними договором. Підставою відмови від оплати виставленого позивачем рахунку за вересень 2017 року слугує те, що відповідач не був ні фактичним споживачем поставленої позивачем електроенергії, зокрема за будинками, розташованими за адресами: с.Українка, вул. Будівельників, буд.11, 12, 13, просп.. Дніпровський 20, ні їх балансоутримувачем.

Так, за інформацією вказаною у актах прийняття-передавання електричної мережі за січень-вересень 2017, які складені постачальником Обухівським РП ПрАТ «Київобленерго», підписані зі сторони відповідача з наступними зауваженнями: відсутній доступ до лічильників № 10006155, № 10006726, встановлених в ТП-1388, що є власністю ПрАТ «Київобленерго»; не враховано відрахування спожитої енергії населення по вул. Будівельників, 12, 13, 14; не враховано відрахування спожитої енергії ОСББ «Добробут-22», по проспекту Дніпровський, 22; не враховано відрахування спожитої електричної енергії провайдерами у відповідності до прямих договорів з ПрАТ «Київобленерго».

Відповідач також звертає увагу на укладений між позивачем, як постачальником, та ТОВ «Київські телекомунікаційні мережі», як споживачем, Договору № 220061407, згідно з яким постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної ним електричної енергії. При цьому, вказане обладнання ТОВ «Київські телекомунікаційні мережі» розміщене в будинках, які перебувають на обслуговуванні у відповідача, у зв`язку з чим відповідач вважає, що позивач здійснює подвійне нарахування за користування електричною енергією.

Відповідно до п. 7.5 договору на підставі показів засобів обліку електричної енергії та згідно з умовами Додатку № 6 до договору «Порядок зняття показів розрахункових приладів обліку електричної енергії та форма звіту споживача про покази приладів обліку» оформлюються акт про використану електричну енергію (акт про прийняття-передавання товарної продукції).

На виконання умов договору відповідачем були проведені зняття даних про покази лічильників та складені звіти показів лічильників.

В матеріалах справи наявні звіти Підприємства по обслуговуванню житла Виконавчого комітету Української міської ради про покази лічильників за період січень - вересень 2017 року з відповідною інформацією щодо місця споживання, установкою, номерами лічильників, поточні та попередні покази лічильника.

Крім того, до матеріалів справи додані акти приймання-передавання електричної енергії за січень - вересень 2017, які підписувались відповідачем із зауваженнями.

До матеріалів справи також додані рахунки-фактури з додатками, що містять розшифровки пооб`єктних нарахувань за червень-вересень 2017 року.

Як встановлено місцевим судом, покази лічильників, акти приймання-передавання електричної енергії та рахунки-фактури мають різницю між даними, поданими відповідачем у звітах та виставлених позивачем у рахунках-фактурах, що містять розшифровки пооб`єктних нарахувань.

Позивач здійснює нарахування відвідачу за електроенергію на підставі інформації з програми АСКОЕ (Автоматизована система комерційного обліку електричної енергії) за показниками приладів обліку відповідача, які не зазначаються відповідачем у звітах про використану електроенергію.

Матеріали справи містять висновок експерта № 21090/18-71 від 29.05.2019 за результатами проведення економічної експертизи, яким виявлені розбіжності між даними поданими відповідачем у звітах та у виставлених позивачем рахунках-фактурах. Так, протягом січня-вересня 2017 споживання електричної енергії за Договором № 408 від 15.03.2012 становить за даними звітів відповідача про покази лічильників - 1 346 515 кВт/год.; за даними актів приймання-передавання електричної енергії (підписаними відповідачем із зауваженнями) - 1 523 813 кВт/год. Протягом червня-вересня 2017 становить за даними звітів відповідача про покази лічильників - 441 549 кВт/год.; за даними рахунків-фактур (з пооб`єктним нарахуванням) та актів приймання-передавання електричної енергії (підписаних відповідачем із зауваженнями) - 592 241 кВт/год.

Відмову у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд мотивував саме висновком експерта № 21090/18-71 від 29.05.2019 щодо того, що відносини між ПрАТ «Київобленерго» та Підприємства по обслуговуванню житла Виконавчого комітету Української міської ради відносно об`єктів: м. Українка, проспект Дніпровський, 20А, проспект Дніпровський, 22А, вул. Будівельників, 12 ТП-1388 не врегульовані належним чином, оскільки постачальником електричної енергії здійснюється нарахування, яке не підтверджується споживачем, в результаті чого лише протягом червня-вересня 2017 встановлено розбіжності у 150 692 кВт/год.

Разом з цим, положення укладеного між сторонами договору не містять таку відкладальну умову для оплати виставленого постачальником рахунку як обов`язкове підтвердження споживачем кількості спожитої ним електроенергії.

Надаючи оцінку наявним у актах прийняття-передавання електричної мережі за січень-вересень 2017 зауваженням відповідача, а сааме: відсутній доступ до лічильників № 10006155, № 10006726, встановлених в ТП-1388, що є власністю ПрАТ «Київобленерго»; не враховано відрахування спожитої енергії населення по вул. Будівельників, 12, 13, 14; не враховано відрахування спожитої енергії ОСББ «Добробут-22», по проспекту Дніпровський, 22; не враховано відрахування спожитої електричної енергії провайдерами у відповідності до прямих договорів з ПрАТ «Київобленерго», колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне наголосити на тому, що під час судового розгляду відповідачем не надано доказів внесення відповідних змін до укладеного між сторонами договору постачання еклектроенергії та виключення субспоживачів за адресами вул. Будівельників, 12, 13, 14, проспект Дніпровський, 22. Як і не надано доказів, що під правове регулювання договору № 408 від 15.03.2012 підпадало споживання електричної енергії провайдерами через електроустановки відповідача, і що на сьогодні, таке споживання здійснюється ними через власні електроустановки. Відсутність доступу до лічильника не може слугувати достатньою правовою підставою для відмови від оплати наданих позивачем послуг з постачання електроенергії.

Як унормовано статтею 1 Закону України «Про електроенергетику» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, постачання електричної енергії - господарська діяльність, пов`язана з наданням електричної енергії споживачеві за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електричної енергії на підставі договору; споживачі енергії - суб`єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю.

За приписами статті 26 Закону України «Про електроенергетику», споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Споживач енергії зобов`язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

Як підтверджується поданою відповідачем копією укладеного між ними договору про постачання електричної енергії № 408 від 15.03.2012 вказані будинки включено до його положень як такі, до яких здійснюється електропостачання (т.1 арк. 222, 225). Підписання актів наданих послуг із зауваженнями, викладеними відповідачем у цих актах (відсутність доступу до лічильників, неврахування спожитої електроенергії населенням тощо), за відсутності внесення відповідних змін до договору та виключення спірних будинків зі списку субспоживачів - не спростовують сам факт постачання електроенергії у обсягах, визначених у актах.

Що стосується взятого до уваги місцевим судом висновку експерта № 21090/18-71 від 29.05.2019, то, відповідно до статті 104 Господарського процессуального кодексу України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Ухвалою суду від 12.02.2018 призначено у справі № 911/3379/17 судову економічну бухгалтерську експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, на вирішення експерта поставлено єдине питання: чи підтверджується документально заявлений у позовних вимогах приватним акціонерним товариством «Київобленерго» розмір заборгованості за поставлену підприємству по обслуговуванню житла Виконавчого комітету Української міської ради електричну енергію за Договором про постачання електричної енергії № 408 від 15.03.2012, станом на вересень 2017.

За змістом статті 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для з`ясування обставин, що мають значення для справи (фактичних даних, що входять до предмета доказування), без яких встановити відповідні обставини неможливо, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування, наявні у справі докази є взаємно суперечливими.

При цьому неприпустимо ставити перед судовими експертами питання, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі, а також правові питання, вирішення яких згідно з чинним законодавством віднесено до компетенції суду (Постанова ВС від 08.11.2018 у справі №910/14672/17.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів дійшла висновку, що поставлене місцевим судом питання щодо документального підтвердження заявленого у позові розміру заборгованості за поставлену електричну енергію за Договором про постачання електричної енергії № 408 від 15.03.2012, станом на вересень 2017 віднесено до компетенції суду та не може бути поставлено на вирішення судового експерта. У зв`язку з цим, колегія суддів не бере згаданий висновок до уваги під час розгляду справи по суті.

Відтак, оскільки одностороння відмова від виконання договору не допускається, позивачем підтверджено постачання електроенергії за спірним договором у обсягах, визначених актами приймання послуг, за відсутності доказів оплати поставленої електроенергії з боку відповідача, колегія суддів вважає позовні вимоги про стягнення 401 675,83 грн заборгованості за спожиту активну електроенергію, 216,55 грн заборгованості з оплати за перетікання реактивної електроенергії обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо заявлених позивачем до стягнення трьох відсотків річних та пені.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання.

Одностороння відмова від зобов`язання в силу статті 525 Цивільного кодексу України не допускається.

Відповідно до частини другої статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як унормовано статтею 173 Господарського кодексу України, один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений (частина друга статті 625 Цивільного кодексу України).

Апеляційним судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем свого зобов`язання стосовно своєчасного розрахунку за поставлену електроенергію.

Виходячи із положень зазначених норм, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення 2 799,17 грн 3 % річних, як таких, що розраховані позивачем за заявлений період з 30.09.2017 по 13.11.2017 арифметично правильно.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, якщо укладеним договором передбачено більш тривалий ніж визначений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України строк, у межах якого перераховуються штрафні санкції, то застосуванню підлягає строк, встановлений договором.

Як встановлено під час апеляційного провадження, пунктом 4.2.1. Договору про постачання електричної енергії № 408 від 15.03.2012 визначено, що за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3-2.3.4 договору з порушенням термінів, визначених в Додатку №4 «Порядок розрахунків за електроенергію», споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Тобто умовами договору сторони передбачили нарахування пені у межах строків до фактичної оплати, які відповідають частині шостій статті 232 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач нарахував пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором у розмірі 24003,20 грн за період з 30.09.2017 по 13.11.2017.

Колегія суддів вважає здійснений позивачем розрахунок пені за вказаний період арифметично правильним, і тому, з огляду на порушення відповідачем свого обов`язку з оплати поставленої йому електроенергії та умов п. 4.2.1. договору, таким, що підлягає стягненню.

Як унормовано статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Прийняте місцевим господарським судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суперечить нормам матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини сторін, а саме: статей 173, 275, 231, 232 Господарського кодексу України, пункту 5.1. Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 №28, статей 549, 625 Цивільного кодексу України.

Судовий збір, а також витрати на оплату експертизи, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись статями 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Київобленерго» задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2019 у справі № 911/3379/17 скасувати.

Позов Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» - задовольнити.

Стягнути з Підприємства по обслуговуванню житла Виконавчого комітету Української міської ради (08720, Київська область, Обухівський район, м. Українка, пл. Шевченка, буд. 1, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Київська, 2-Б, ) 401675,83 грн заборгованості за спожиту активну електроенергію, 216,55 грн заборгованості з оплати за перетікання реактивної електроенергії, 24003,20 грн пені та 2 799,17 грн 3 % річних, 12289,58 грн судового збору за звернення з позовом до суду, 9645,63 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 21.02.2020.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді Є.Ю. Пономаренко

Л.В. Кропивна