ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2020 р. м. Київ Справа № 911/2543/19

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Лилака Т.Д. за участю секретаря судового засідання Щотової Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного підприємства "СКК В.Качановського" (08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Соборна буд. 45, код 13721646)

до Фастівської міської ради (08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Соборна буд. 1, код 34446857)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача фізичну особу-підприємця Василишину Вікторію Миколаївну ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ).

про скасування рішень

за участю представників:

позивача - Ничик А.В.;

Войтенко М.В.

відповідача - Мельниченко А.В. ;

третьої особи - Січевлюк-Врублевський Т.С.

Січевлюк В.А

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "СКК В.Качановського" звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Фастівської міської ради, в якій просило суд: скасувати рішення Фастівської міської ради від 28.09.2017 № 1-XXXII-VII та від 03.05.2018 № 1-XL-VII "Про скасування рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради № 57/2 від 17.02.2012 рішенням виконавчого комітету Фастівської міської ради надано дозвіл ПП "СКК В.Качановського" на виготовлення проектно-кошторисної документації на будівництво торговельно-розважального комплексу по вул. Соборній, 45 в м. Фастові"

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.10.2019 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви.

Через канцелярію Господарського суду Київської області 31.10.2019 від представника позивача надійшла заява про прийняття позовної заяви до розгляду у зв`язку з усуненням недоліків.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.11.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 05.12.2019 р.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.12.2019 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 16.01.2020 р. о 10:00, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача фізичну особу-підприємця Василишину Вікторію Миколаївну ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ).

02.12.2019 на адресу Господарського суду Київської області надійшов лист від відповідача з відзивом на позов.

17.01.2020 на адресу Господарського суду Київської області від представника позивача надійшов лист із заявою про долучення документів до матеріалів справи.

23.01.2020 на адресу Господарського суду Київської області від представника третьої особи надійшов лист із поясненнями.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.01.2020 закрито підготовче провадження у справі № 911/2543/19 та призначено справу до розгляду по суті на 20.02.2020.

У судовому засіданні представники позивача надали усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримали, вважають їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні надав усні пояснення щодо своїх заперечень проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позову повністю з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Представники третьої особи надали пояснення стосовно позовних вимог.

Заслухавши вступне слово представників позивача, відповідача та третьої особи, з`ясувавши обставини, на які посилаються сторони, суд дослідив в порядку статей 209-210 ГПК України докази у справі.

Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд оголосив про перехід до судових дебатів. Представники сторін виступили з промовами (заключним словом), в яких посилалися на обставини і докази, досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 233 ГПК України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

20.02.2020 року, після виходу з нарадчої кімнати, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

13 листопада 2008 року між Фастівською міськрадою та ПП «СКК В.Качановського» укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,3404 га за адресою: вул. Соборна, 45, м. Фастів Київська область.

17 лютого 2012 року рішенням виконавчого комітету (далі - виконком) Фастівської міськради №57/2 ПП «СКК В. Качановського» надано дозвіл на виготовлення проектно-кошторисної документації на будівництво торговельно-розважального комплексу за адресою: вул. Соборна, 45, м. Фастів, яким вирішено:

1. Надати ПП «СКК В. Качановського» дозвіл на виготовлення проектно-кошторисної документації на будівництво торговельно-розважального комплексу по вул. Соборна, 45, м. Фастів;

2. Відділу містобудування та архітектури видати вихідні дані на будівництво торговельно-розважального комплексу по вул. Соборна, 45, м. Фастів;

3. Попередити ПП «СКК В. Качановського» про те, що приступити до робіт можливо лише після виготовлення проектно-кошторисної документації на будівництво, затвердження її у встановленому законом порядку та отримання дозволу на початок виконання будівельних робіт інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області.

Враховуючи колективне звернення підприємців міста, які працюють на орендованій земельній ділянці по вулиці Соборній,45 («Вечірній ринок») та висновок депутатської постійної комісії з питань земельних відносин, 28 вересня 2017 року Фастівською міською радою прийнято рішення № 1-ХХХІІ-ІІ «Про скасування рішення виконавчого комітету № 57/2 від 17 лютого 2012 року «Про надання дозволу ПП «СКК В. Качановського» на виготовлення проектно-кошторисної документації на будівництво торговельно-розважального комплексу по вул. Соборна, 45, м. Фастів».

Не погодившись з прийнятим рішенням, ПП «СКК В.Качановського» звернувся з адміністративним позовом про його скасування.

Не зважаючи на розгляд даної справи, відповідачем повторно було винесено рішення від 03.05.2018 № 1-XL-VII "Про скасування рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради № 57/2 від 17.02.2012 рішенням виконавчого комітету Фастівської міської ради надано дозвіл ПП "СКК В.Качановського".

Вважаючи зазначені рішення Фастівської міськради протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Згідно з пунктом 15 частини першої статті 26 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" питання щодо скасування актів органів виконавчої влади, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням ради, прийнятим у межах її повноважень, вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Частинами дев`ятою та десятою статті 59 цього Закону визначено, що рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Конституційний Суд України у рішенні №7-рп/2009 зазначив, що закріплені у статті 144 Конституції України і статті 59 Закону №280/97-ВР норми про акти органів місцевого самоврядування, крім юридичної форми реалізації завдань і функцій, визначають порядок прийняття і перевірки рішень органів місцевого самоврядування. В Законі встановлено, що ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України та законами України до їх відання, і що рішення відповідної ради може бути внесене на повторний розгляд цієї ж ради (стаття 25, частина четверта статті 59). У Законі передбачено, що рішення виконавчого комітету ради з питань, які належать до компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою, і що раді належить право скасовувати акти виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень (частина дев`ята статті 59, пункт 15 частини першої статті 26).

Системний аналіз наведених положень Конституції і законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавцем закріплюється право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб`єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування. Це узгоджується із правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у Рішенні від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не визначено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше (абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини вказаного Рішення).

Органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Аналіз наведених положень свідчить про можливість скасування органом місцевого самоврядування власного рішення, у той же час, реалізація зазначених повноважень можлива у разі дотримання сукупності умов, зокрема:

а) відсутність факту виконання рішення, що скасовується;

б) відсутність факту виникнення правовідносин, пов`язаних з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів або ж відсутність заперечень суб`єктів правовідносин щодо їх зміни чи припинення у разі виникнення таких правовідносин.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.07.2019 по справі №182/2428/16-а(2-а/0182/102/2016).

Натомість ключовим питанням у контексті можливості скасування органом місцевого самоврядування свого владного управлінського рішення, є визначення того, яким за своєю правовою природою є відповідний акт: нормативним чи ненормативним.

Слід зазначити, що ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Отже, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 04.06.2013 у справі № 21-64а13 та 25.05.2016 у справі № 21-5459а15.

У п. 18 ст. 4 КАС України визначено, що нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Пунктом 19 ст. 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Визначальною особливістю нормативного акта є його спрямованість на врегулювання відносин множинної кількості суб`єктів відповідних правовідносин - двох чи більше учасників певного виду відносин. Тобто об`єктом правового регулювання є встановлення загальних правил поведінки між декількома суб`єктами, що беруть на себе права чи обов`язки, що призводить до виникнення, зміни чи припинення відповідних правовідносин. Адресата юридичних приписів нормативного акта неможливо чітко ідентифікувати, оскільки ним потенційно може бути кожна особа, що зацікавлена у реалізації свого суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу.

Тим часом ненормативні акти мають своїм предметом вплив на чітко визначеного суб`єкта права, якому надаються певні права або на якого покладається певні обов`язки. І об`єктом правового регулювання тут виступає потреба закріплення певної суб`єктивної волі щодо конкретної особи, що зумовлює виникнення певних змін у правовому статусі цієї особи. Тож адресат юридичних приписів ненормативного акта завжди чітко визначений, і залежно від обставин, ініціатором його видання може бути як адресат, так і видавник відповідного акта.

Тобто співвідношення між нормативними актами та ненормативними визначається, зважаючи на мету їхнього видання: ненормативний акт є актом реалізації норм права, який видається тільки задля розв`язання певної ситуації за індивідуально-визначених обставин та умов, тоді як нормативні акти містять приписи права, що стосуються прав та інтересів невизначеного кола суб`єктів, і яке реалізуються без темпоральних обмежень.

На підтвердження виконання оскаржуваних рішень позивач посилається на акт виконаних робіт від 26.09.2017 та договір 12/03-2017 на розробку проектної документації.

У статті 9 Закону України "Про архітектурну діяльність" визначено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:

1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;

2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи;

3) затвердження проектної документації;

4) виконання підготовчих та будівельних робіт;

5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;

6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

У пунктах 1, 9, 21 Порядку розроблення проектної документації на будівництво об`єктів, затвердженому Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 45 від 16 травня 2011, визначено, що проектні роботи - роботи, пов`язані зі створенням проектної документації для об`єктів будівництва.

Проектна документація на будівництво об`єктів розробляється з урахуванням вимог містобудівної документації, вихідних даних на проектування та дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, нормативно-правових актів з охорони праці, державних стандартів і правил, у тому числі вимог доступності для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення (вимоги щодо створення доступності для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення зазначаються в проектній документації окремим розділом).

Проектна документація затверджується відповідно до Порядку затвердження проектів будівництва і проведення їх експертизи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011 року № 560.

Згідно з абзацом 5 пункту 4 Порядку затвердження проектів будівництва і проведення їх експертизи та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України № 560 від 11 травня 2011 року, проекти будівництва, що реалізуються із залученням бюджетних коштів, коштів державних і комунальних підприємств, установ та організацій, а також кредитів, наданих під державні гарантії (крім випадків, передбачених законодавчими актами), затверджують державні підприємства, установи та організації, виконавчі органи сільських, селищних, міських рад - щодо об`єктів загальною кошторисною вартістю до 120 млн. гривень.

Відповідно до пункту 2.1 ДБН А.2.2-3-2004 проектні та вишукувальні роботи виконуються на підставі договорів (контрактів), укладених між замовниками і проектувальниками.

Враховуючи наведені вище норми чинного законодавства можливо зробити висновок про те, що належним підтвердженням завершення розробки проектної документації є її затвердження згідно з Порядком затвердження проектів будівництва і проведення їх експертизи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011 року № 560.

Разом з тим, як було встановлено при розгляді справи № 381/3659/17 за позовом Приватного підприємства "СКК В.Качановського" до Фастівської міської ради про скасування рішення № 1-ХХХІІ-ІІ «Про скасування рішення виконавчого комітету № 57/2 від 17 лютого 2012 року «Про надання дозволу ПП «СКК В. Качановського» на виготовлення проектно-кошторисної документації на будівництво торговельно-розважального комплексу по вул. Соборна, 45, м. Фастів», акт виконаних робіт щодо виготовлення проектної документації не може бути належним доказом виконання оскаржуваного рішення, оскільки підписаний особою, яка не мала відповідного сертифікату та не занесена до реєстру осіб, атестованих на виготовлення проектної документації. Крім того з даного акту неможливо встановити які саме послуги були надані позивачу.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи вищевикладене те, що належних доказів виконання рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради рішення № 57/2 від 17 лютого 2012 року позивачем не надано, суд прийшов до висновку, що Фастівська рада мала право скасовувати рішення виконавчого комітету № 57/2 від 17 лютого 2012 року «Про надання дозволу ПП «СКК В. Качановського» на виготовлення проектно-кошторисної документації на будівництво торговельно-розважального комплексу по вул. Соборна, 45, м. Фастів.

Як встановлено судом під час розгляду справи, на час прийняття виконавчим комітетом Фастівської міської ради рішення №57/2 від 17.07.2012 було відсутнє рішення самої ради, як власника земельної ділянки, про надання дозволу позивачу на забудову цієї ділянки.

Крім того, як вбачається з наданих сторонами документів, станом на час розроблення вказаного проекту, у позивача були відсутні технічні умови для підключення до електричних мереж торгівельно-розважального комплексу, для централізованого водопостачання та водовідведення, газопостачання, про що свідчать листи відповідних служб.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради №57/2 від 17.07.2012 прийнято з перевищенням своїх повноважень, тому правомірно скасовано місцевою радою.

Враховуючи вищезазначені обставини справи та правові норми, суд не вбачає жодних правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-238, 240-241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Північного апеляційного господарського суду у порядку, визначеному ст. 257 та з урахуванням п.17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 02.03.2020р.

Суддя Т.Д. Лилак