ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2020р. Справа № 904/5258/19
За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс», м. Дніпро

До: Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця», м. Дніпро

Про: стягнення 179 640, 00 грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ: не викликалися

СУТЬ СПОРУ :

ТОВ «Металургтранс» (позивач) звернувся з позовом до АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» (відповідач) про стягнення 179 640, 00 грн. збитків, завданих внаслідок незабезпечення відповідачем схоронності (збереження) майна позивача (вагонів) при перевезенні залізничним транспортом. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на приписи ст. 924, 1166 ЦК України та п.2. ст. 126 Статуту залізниць України. Окрім того - позивач просить стягнути з відповідача 18 000, 00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 02.01.20 р. було відкрите провадження у справі №904/5259/19 за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ГПК України, без призначення судового засідання та виклику сторін - за наявними у ній матеріалами.

АТ «Українська залізниця» в особі РФ «Придніпровська залізниця» (відповідач) заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначаючи (поміж-іншим), що позивач не мав права звертатися з цим позовом до суду, оскільки згідно з приписами ст. 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці позовів має у разі пошкодження вантажу одержувач, за умови пред`явлення накладної , комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Згідно залізничної накладної, доданої до позовної заяви, позивач (ТОВ «Металургтранс») є вантажовідправником, а вантажоодержувачем є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», СП ЧАО «ММК ім. Ілліча», ПАО «Запоріжсталь». Отже, на думку відповідача , позивач згідно накладної не є вантажоодержувачем, а є орендарем порожніх вагонів, а відтак - не має права від свого імені заявляти позов до залізниці з приводу пошкодження вантажу порожніх приватних вагонів . Також вказує , що в матеріалах справи відсутні будь-які документи, що засвідчують передачу (відповідно до ст. 133 Статуту залізниць України) вантажоодержувачем, зазначеним у накладній, права на пред`явлення позову ТОВ «Металургтранс».

Окрім того, звертає увагу суду на той факт, що підставами для складання акту загальної форми ГУ-23 стало встановлення відсутності у вагонах головних магістральних частин, натомість позивачем, у якості обґрунтування обсягу наданих послуг і суми, що заявлена до стягнення надано додаток №1 до акту 22 від 31.07.2019 до договору №25у/14 від 19.02.2014, якою, серед іншого, передбачено надання послуги з поточного ремонту головних частин повітророзподільників на суму 64 050 719 грн., що не відповідає сумі, заявленій ТОВ «Металургтранс» до стягнення з АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця», а відтак заявлена сума є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Окрім того відповідач зазначає, що позивачем не надано до позову належних доказів понесених збитків, а також їх фактичний розмір. Також відповідач заперечував проти витрат на правничу допомогу та просив в їх стягненні відмовити у повному обсязі.

ТОВ «Металургтранс» (позивач) у відповіді на відзив заперечував проти обставин, викладених у ньому, з підстав зазначених у позовній заяві. Також наголошував , що згідно з п.2. ст. 126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди; відтак, вищевказане спростовує твердження відповідача щодо відсутності у позивача права на пред`явлення позову, предметом якого є компенсація вже витрачених позивачем грошових коштів на відновлення цілісності вагонів. Окрім того посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 04.07.18р. у справі №653/1096/16-ц , відповідно до якої цивільне законодавство розрізняє право володіння як складову повноважень власника ( частина перша ст.317 ЦК України), як різновид речових прав на чуже майно (п.1. ч. 1. ст. 395 ЦК України) та як право, що виникає на договірних засадах, тобто договірне володіння). Також зазначає, що наявні всі елементи складу правопорушення для стягнення з відповідача збитків за пошкодження спірних вагонів.

АТ «Українська залізниця» в особі РФ «Придніпровська залізниця» (відповідач) в запереченнях на відповідь на відзив зазначає, що у складі наданих позивачем доказів відсутнє належне підтвердження понесення збитків ТОВ «Металургтранс», а також їх фактичний розмір. Також зазначає, що виходячи з того , що фактично договір №25у/14 від 19.02.2014 передбачає надання з боку ТОВ «Ремвагонторг» лише послуг з організації ремонту залізничних вагонів ТОВ «Металургтранс», а у складі позовної заяви відсутні договори , укладені ТОВ «Ремвагонторг» з вагоноремонтними підприємствами, залишається недоведеним з боку відповідача на якій підставі ТОВ «Ремвагонторг» було проведено ремонт саме вагонів №55550545, 57597809, 56952385, 52366358 та 64050958.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ :

ТОВ «Металургтранс» (позивач) здійснює діяльність у сфері транспортного обслуговування, зокрема, з організації перевезень залізничним транспортом, для чого використовує власні та орендовані залізничні вагони. При здійсненні своєї господарської діяльності залізничних вагонів позивач уклав ряд договорів з іншими господарюючими суб`єктами ( рамковий договір фінансового лізингу №4299-FL від 04.02.19р., договір оренди №63А від 24.06.11.р., договір піднайму №32а/16 від 05.12.16р., договір оренди залізничного рухомого складу №012 від 06.02.19р., а.с.76-77, 79-80, 83-87,89-90).

Для забезпечення організації курсування власних та орендованих вантажних вагонів на коліях загального користування та надання послуг, пов`язаних із цими перевезеннями, між ТОВ «Металургтранс» (позивач) та АТ «Укрзалізниця» (відповідач) було укладено договір про надання послуг власнику, орендатору або оператору щодо організації курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування № ПР/М-15103/НЮ від 09.11.2015 р. (а.с.18-22).

У квітні та травні 2019 року АТ «Укрзалізниця» здійснювало перевезення вантажних вагонів власності (оренди) позивача. Між відправником та відповідачем були укладені договори перевезення у вигляді залізничних накладних, відповідно до яких вантажні вагони №№55550545, 57597809, 56952385, 52366358 та №64050958 прямували порожніми під завантаження до пункту призначення ( а.с. 28-30, 38-40, 48, 56-58, 65-67).

Пунктом 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна основний перевізний документ встановленої форми, наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою договору на перевезення вантаж), який укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Прямуючи до пункту призначення зі станції відправлення до станції призначення у період знаходження вагонів на відповідальності залізниці , вагони були пошкоджені та відчеплені із зазначенням причини відчеплення розукомплектація деталей, про що були складені відповідні акти, акти загальної форми ГУ-23 та повідомлення про ремонт форми ВУ-23М. (а.с.31, 32, 41, 42, 49, 50, 59, 60, 68, 69)

Внаслідок пошкодження (розукомплектування) вагонів позивач був змушений передати структурному підрозділу експлуатаційного вагонного депо регіональної філії відповідача аналогічні деталі, які були відсутні на вагонах, для подальшого їх встановлення на вагони, оскільки дані вагони використовуються у господарській діяльності позивача.

Згідно повідомлень форми ВУ-36М вагони були прийняті структурним підрозділом вагонного депо регіональної філії АТ «Українська залізниця» для проведення ремонту та технічного огляду. (а.с. 33-34, 43-44, 51-52,61, 70).

У відповідності до повідомлення форми ВУ-36М та повідомлення форми ВУ-23М вагони були прийнятий структурним підрозділом експлуатаційного вагонного депо регіональної філії АТ «Укрзалізниця» для проведення ремонту та технічного огляду.

Роботи з ремонту вагону на замовлення позивача проводились ТОВ «Ремвагонторг» на виконання умов укладеного договору про надання послуг № 25у/14 від 19.02.14р. (а.с.24-27), що підтверджується відповідними актами встановлення та актами виконаних робіт (а.с.35-37, 45-47, 53-55, 62-64, 71-73). Відповідно до вищезазначених актів вбачається, що загальна вартість ремонту спірних вагонів 179 640,00 грн., без ПДВ. З матеріалів справи вбачається, що позивачем згідно платіжного доручення №10336 від 23.08.19р. було сплачено на користь ТОВ «Ремвагонторг» вартість виконаного ремонту вагонів на загальну суму 421 705, 70 грн. ( в т.ч.: 179 640, 00 грн. вартість ремонту спірних вагонів) (а.с.94).

Таким чином, за весь час, коли вагони позивача знаходився на шляху прямування залізничними коліями загального користування та перебували у володінні відповідача, внаслідок незабезпечення відповідачем схоронності (збереження) майна (вагонів) при перевезенні відповідачем позивачу було завдано збитків, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до суду.

Згідно зі статтею 8 Статуту залізниць України (далі - Статут) перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

За приписами пункту 3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 №17, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до пункту 4.1 вказаних Правил випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Відповідно до пункту 20 Правил складання актів (стаття 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно із статтею 124 Статуту залізниць України.

Згідно з абзацом другим статті 126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди. Відповідно до пункту які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків; плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

Згідно із частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до частини другої статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною другою статті 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 225 Господарського кодексу України 22 Правил №113 сума збитків за пошкодження вагона складається з: витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.1999 №551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.1999 за №828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування; вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин; витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, стягнення збитків є видом цивільно-правової відповідальності. Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді не отриманого доходу, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Тобто, для вирішення питання щодо покладення збитків на відповідача необхідно встановити наявність всіх елементів цивільного правопорушення. Оскільки позивачем документально підтверджено понесені ним збитки у сумі 179 640, 00 грн., з урахуванням ПДВ (в матеріалах справи наявні відповідні копії актів загальної форми ГУ-23 та повідомлень про ремонт форми ВУ-23М, акти виконаних ремонтних робіт спірних вагонів) , відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталося не з вини відповідача, враховуючи обов`язок ПАТ «Укрзалізниця» забезпечувати схоронність вагонів, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача.

Згідно ч.3-4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Здійснивши оцінку наданих позивачем доказів за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що такі докази більш вірогідно підтверджують обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, ніж доводи відповідача на їх спростування, в підтвердження яких останній не подав суду жодного доказу, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Одночасно заперечення відповідача спростовуються наданими позивачем доказами ( в т.ч. актами загальної форми ГУ-23). Окрім того, суд відхиляє недоречні аргументи відповідача про відсутність у позивача підстав для пред`явлення позову з приводу пошкодження вантажу з тих причин, що товариство не є стороною (вантажовідправником чи вантажоодержувачем) за договором перевезення вантажу (згідно із залізничних накладних), оскільки відповідач помилково ототожнює спірні правовідносини відшкодування позадоговірної шкоди (статті 1166, 1192 ЦК України), які виникли між сторонами, з правовідносинами відшкодування збитків, завданих невиконанням договірного зобов`язання, які є предметом окремого правового регулювання (статті 22,623 ЦК України) ( Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 16.01.20р. у справі №910/5827/19).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат в розмірі 18 000, 00 грн. на послуги адвоката , суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Поняття особи, котра є адвокатом, наводиться в статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», котра зазначає, що адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Позивачем в обґрунтування понесення ним витрат на оплату послуг адвоката надано договір про надання правової допомоги №01/08/19 від 01.08.2019р. (укладений між позивачем та адвокатським об`єднанням «Снарк») , додаткову угоду №11 від 17.10.19р. до цього договору, акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 06.11.19р. , свідоцтво про право заняття адвокатською діяльність №1321 від 09.1.2004р. на ім`я адвоката Федорова О.М., свідоцтво про право заняття адвокатською діяльність №1362 від 24.01.2011р. на ім`я адвоката Первун Т.І. та платіжне доручення №10696 від 08.11.19р. про сплату на користь адвокатського об`єднання «Снарк» 18 000, 00 грн. за юридичну допомогу (а.с.93, 150-152, 153-154, 155, 157, 158 ). Як зазначалось вище, відповідач заперечував проти стягнення з нього витрат на правничу допомогу.

Враховуючи вищезазначене, незначну складність (з правової точки зору) справи, короткий термін розгляду справи ( оскільки справа слухається в порядку спрощеного позовного провадження) , незначну ціну позову по цій справі; суд вважає за доцільне зменшити розмір витрат позивача на послуги адвоката, які підлягають стягненню з відповідача, до 9 000, 00 грн. (аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у додатковій постанові від 11.06.18р. по справі №923/567/17).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, 233, 238, 240, 241, 247-252 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ) в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» (49600, м. Дніпро, пр. Д.Яворницького, 108; код ЄДРПОУ 40081237) на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» (49000, м. Дніпро, пл. Героїв Майдану 1, кімн.546; ): 179 640, 00 грн. збитків; 9 000, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 2 694, 60 грн. витрат на сплату судового збору .

Видати відповідний наказ після набрання рішенням чинності.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення складено та підписано без його проголошення 02.03.2020р.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення . Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення .

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.Ю.Васильєв