РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.02.2020Справа № 910/14210/19

За позовом Приватного акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" (м. Запоріжжя)

До Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" (м. Київ)

Про стягнення 200.000,00 грн

Суддя Ващенко Т.М.

секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін:

від позивача: Верба В.В.

від відповідача: Квашнін М.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" про стягнення 200.000,00 грн.

Відповідно до позовної заяви, позивачем заявлені вимоги про стягнення з Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" 200.000,00 грн. за банківською гарантією № ZAPG278909542 від 31.05.19., виданою Акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк" в забезпечення виконання Приватним акціонерним товариством "Берті" зобов`язань за Договором поставки № 239 від 13.03.19.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватним акціонерним товариством "Берті" не були належним чином виконані зобов`язання перед Приватним акціонерним товариством "Запорізький завод феросплавів" за Договором поставки № 239 від 13.03.19., у зв`язку з чим у Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" виникли зобов`язання по виплаті гарантованої суми у розмірі 200.000,00 грн. за гарантією № ZAPG278909542 від 31.05.19.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.19. відкрито провадження у справі № 910/14210/19, з підстав, викладених в ухвалі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

06.11.19. відповідачем подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує та вказує на те, що у період до 28.07.19. позивачем не було виставлено письмову вимогу відповідачу з наданням документів, надання яких передбачено текстом гарантії, зокрема, копії гарантії виконання, завіреної підписом та печаткою уповноваженої особи бенефіціара, відповідачем не виплачувалась позивачу сума коштів за гарантією.

Відповіді на відзив позивачем не подано.

З підстав, викладених в ухвалі Господарського суду міста Києва від 17.12.19., постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 21.01.20.

21.01.20., за присутності сторін, судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.02.20.

В судовому засіданні 11.02.20. позивачем підтримано свої позовні вимоги, відповідач проти позову заперечував.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 11.02.20. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

13.03.19. між позивачем (Покупець) та Приватним акціонерним товариством «Берті» (Постачальник) було укладено Договір поставки № 239 (далі - Договір поставки), за умовами якого (п. 1.1) Постачальник зобов`язався поставити, а Покупець прийняти та оплатити Товар.

Додатком № 1 до Договору поставки визначено, що поставляється Товар на суму 2.115.878,74 грн зі строком поставки - протягом 30 календарних днів від дати надання гарантії виконання. З метою забезпечення виконання зобов`язань Постачальник зобов`язується оформити і надати Покупцеві оригінал гарантії виконання, а банк-гарант направити авізуючому банку текст цієї гарантії виконання через swift систему з твердженням, що оригінал гарантії надано Покупцеві в паперовій формі, та підтвердженням дійсності цієї гарантії та підпису і печатки банка-гаранта на цій гарантії. Оригінал гарантії виконання Постачальник зобов`язується надати Покупцеві протягом 10 календарних днів від дати укладення цієї додаткової угоди.

Для забезпечення виконання зобов`язань Постачальника за Договором відповідач (Банк-Гарант) видав гарантію виконання № ZAP278909542 від 31.05.19. (далі - Гарантія), за умовами якої відповідач зобов`язався виплатити Бенефіціару (позивачу) повну суму в українських гривнях, що не перевищує 200.000,00 грн (гарантована сума), у випадку невиконання Принципалом (Приватним акціонерним товариством «Берті») обов`язків за Договором поставки, визначених в одному, декількох або усіх пунктах, зокрема у випадку поставки товару не за обумовлений термін.

У відповідності до Гарантії Банк-гарант зобов`язався виплатити Бенефіціару повну суму, що не перевищує гарантовану суму, протягом 10 робочих днів після отримання від Бенефіціара:

- письмової вимоги, адресованої Банку-гаранту, з посиланням на цю гарантію та на невиконання Принципалом зобов`язань за Договором поставки, підписаної уповноваженою особою Бенефіціара;

- копії Договору;

- копії гарантії виконання, завіреної підписом та печаткою уповноваженої особи Бенефіціара.

Такі письмові вимоги Бенефіціара повинні бути надані до Банку-Гаранту не пізніше 28.07.19. включно.

Гарантія діє до 28.07.19. включно.

Гарантія була направлена на адресу Бенефіціара 05.06.19. та отримана останнім 06.06.19. (арк. справи 32).

За вказаних підстав поставка товару за Договором поставки повинна була бути здійснена до 06.07.19. включно.

Відповідно до видаткової накладної № РН-0000222 від 06.06.19. Приватне акціонерне товариство «Берті» поставило позивачу частину Товару на суму 563.015,98 грн. Тобто достроково.

Вказаний товар прийнято позивачем без зауважень чи заперечень.

Далі, листом № 621 від 01.07.19. Приватне акціонерне товариство «Берті» повідомило позивача про аварійний вихід з ладу обладнання та просила узгодити зміну строків поставки до 15.07.19.

Однак, позивач проігнорував означене прохання Постачальника.

Відповідно до видаткової накладної № РН-0000276 від 10.07.19. Приватне акціонерне товариство «Берті» поставило позивачу частину Товару на суму 1.175.511,19 грн.

Вказаний товар прийнято позивачем без зауважень чи заперечень.

Вказане позивачем не заперечувалось.

Натомість 22.07.19. вимогою вихідний № 18-157 позивач звернувся до відповідача про перерахування гарантованої суми в розмірі 200.000,00 грн, вказавши, що Приватне акціонерне товариство «Берті» повинно була поставити товар 07.07.19., однак, поставило його остаточно 10.07.19.

До вимоги було додано:

- копія договору поставки « 239 від 13.03.19. та додаток № 1 від 13.03.19. до договору поставки;

- копії двох видаткових накладних;

- копія листа Принципала до Бенефіціара № 621 від 01.07.19.;

- копія витягу з ЄДРЮОФОП та ГФ АТ «ЗФЗ», копія витягу зі статуту АТ «ЗФЗ», копія витягу з протоколу загальних зборів акціонерів АТ «ЗФЗ»;

- оригінал та копія банківської гарантії № ZAP278909542 від 31.05.19., з доказами направлення Принципалом банківської гарантії поштою до Бенефіціара.

Оскільки відповідач позивачу 200.000,00 грн по гарантії не сплатив, то вказане зумовило звернення позивача з даним позовом до суду.

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказує, що додана до вимоги копія гарантії виконання не була завірені підписом та печаткою уповноваженої особи Бенефіціара.

Доказів на спростування означеного позивачем не подано, а з наданих до матеріалів справи копій гарантії виконання вбачається, що вони не були завірені підписом та печаткою уповноваженої особи Бенефіціара.

Зобов`язанням, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобов`язань та обов`язковим для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ч. 1 ст. 547 ЦК).

Відповідно до ст. 560 ЦК за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Статтею 563 Кодексу встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано. Кредитор не може передавати іншій особі право вимоги до гаранта, якщо інше не встановлено гарантією.

Згідно зі ст. 564 ЦК, після одержання вимоги кредитора гарант повинен негайно повідомити про це боржника і передати йому копії вимоги разом з доданими до неї документами. Гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.

Як передбачено ст. 565 ЦК України, гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії. Гарант повинен негайно повідомити кредитора про відмову від задоволення його вимоги. Якщо гарант після пред`явлення до нього вимоги кредитора дізнався про недійсність основного зобов`язання або про його припинення, він повинен негайно повідомити про це кредитора і боржника. Повторна вимога кредитора, одержана гарантом після такого повідомлення, підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 200 ГК гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони. Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов`язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов`язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК.

З матеріалів справи вбачається, що Постачальник за Договором поставки виконав частину зобов`язання з поставки товару достроково, а частину зобов`язання з поставки товару з простроченням у 4 дні. При цьому, як встановлено судом, листом № 621 від 01.07.19. Приватне акціонерне товариство «Берті» повідомило позивача про аварійний вихід з ладу обладнання та просила узгодити зміну строків поставки до 15.07.19., однак позивач на вказаний лист жодної відповіді не надав.

Станом на дату звернення позивача до відповідача з вимогою вихідний № 18-157 від 22.07.19. зобов`язання з поставки товару були виконані у повному обсязі, що вказується самим позивачем у вимозі та позовній заяві.

При цьому рішенням Господарського суду Запорізької області від 09.01.20. у справі № 908/3345/19, яке за даними Єдиного державного реєстру судових рішень набрало законної сили 04.02.20., встановлено, що за Договором поставки № 239 від 13.03.19. за видатковими накладними №РН-0000222 від 06.06.2019 на суму 563 015,98 грн та №РН-0000276 від 10.07.2019 на суму 1 175 511,19 грн, №РН-0000284 від 15.07.2019 на суму 332 275,20 грн позивачем поставлено відповідачеві товар. Про прийняття товару відповідачем свідчать підписи уповноваженої особи на накладних.

Суд в даній справі звертає увагу позивача на те, що за приписами ЦК та ГК України гарантія являється способом забезпечення виконання зобов`язань, та спрямована на мінімізацію ризиків невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, а не штрафною санкцією за неналежне виконання чи невиконання договірних зобов`язань.

У даній справі суд встановив, що позивач направив відповідачу вимогу лише 22.07.19., тобто після поставки товару за Договором у повному обсязі.

З урахуванням обставин справи, суд дійшов висновку, що у даному випадку має місце зловживання позивачем власними цивільними правами, і пред`явлення даного позову не зумовлене настанням обставин, з якими чинне законодавство пов`язує сплату коштів за гарантією, а фактично спрямоване на отримання позивачем додаткової вигоди.

Крім вказаного, суд встановив, що позивачем не було надано гаранту документів, надання яких передбачено Гарантією, що в свою чергу свідчить про правомірність невиплати відповідачем коштів позивачу за Гарантією.

З наведених вище підстав, а також врахувавши правову позицію Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладену в постанові від 20.06.18. у справі № 904/9536/17, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Як встановлено ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору залишаються за позивачем.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 25.02.20.

Суддя Т.М. Ващенко