ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2020 р. Справа№ 910/16832/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Кравчука Г.А.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Круглик В.В. за ордером від 10.02.2020;

від відповідача 1: не з`явився;

від відповідача 2: Сергієнко Ю.Р. за ордером від 10.02.2020;

від третьої особи: Бандуристий Р.С. керуючий санацією;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквабуд Еко"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.12.2019

у справі №910/16832/19 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквабуд Еко"

до 1) Товарної біржі "Перша універсальна біржа "Україна"

2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Вест Прайт"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державне підприємство "Національна кінематика України"

про визнання недійсним аукціону з продажу майна,

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03 грудня 2019 року відмовлено повністю Товариству з обмеженою відповідальністю "Аквабуд Еко" у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Аквабуд Еко" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквабуд Еко" про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом порушені норми процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки позивач не зміг взяти участь у торгах, організованих відповідачем 1, в яких переміг відповідач 2, і за ним зареєстровано право власності на об`єкти нерухомого майна та існує ризик подальшого відчуження майна.

У письмових поясненнях від 11.02.2020 позивач вважає, що обрані ним заходи забезпечення позову не впливають на права відповідача 2, є розумними, адекватними та забезпечують збалансованість інтересів сторін.

Третя особа у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти її задоволення, посилаючись на те, що позивачем не доведено наявності обставин, які були б підставою для необхідності забезпечення позову.

Відповідач 1 про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, представника у судове засідання не направив, що, згідно ч. 12 ст. 270 ГПК України, не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Представник позивача (апелянта) у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність, також вважав, що позовні вимоги повинні розглядатись в межах справи про банкрутство третьої особи.

Представник третьої особи у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення присутніх представників сторін і третьої особи, дослідивши матеріали оскарження ухвали, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів оскарження вбачається, що у листопаді 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Аквабуд Еко" звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом Товарної біржі "Перша універсальна біржа "Україна" (відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Прайт" (відповідач 2), у якому просило суд:

- визнати недійсним аукціон з продажу частини майна боржника у процедурі санації ДП "Національна кінематика України", проведений ТД "Перша універсальна біржа "Україна" з продажу Комплексу нежитлових будівель загальною площею 5 286,1 кв.м., розміщеного за адресою: м. Київ, вул.Кіото, 27;

- визнати недійсним та скасувати протокол аукціону з продажу частини майна боржника у процедурі санації ДП "Національна кінематика України", проведений ТД "Перша універсальна біржа "Україна" з продажу Комплексу нежитлових будівель загальною площею 5 286,1 кв.м., розміщеного за адресою: м. Київ, вул.Кіото, 27;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу Комплексу нежитлових будівель загальною площею 5 286,1 кв.м., розміщеного за адресою: м. Київ, вул.Кіото, 27, укладений за результатами вказаного аукціону;

- визнати недійсним та скасувати акт про передання права власності на куплене нерухоме майно, складений за результатами аукціону;

- визнати недійсним та скасувати свідоцтво, видане 17.10.2019 ТОВ Вест Прайт";

- скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на підставі свідоцтва та скасувати записи про право власності (згідно наведеного у позові переліку).

У грудні 2019 року позивач подав заяву про забезпечення позову, у якій просив суд накласти арешт на нерухоме майно: цех обробки плівки загальною площею 1895,7 кв.м., приміщення охорони загальною площею 11.6 кв.м., склад загальною площею 110,8 кв.м., будинок артсвердловини загальною площею 9,2 кв.м., будинок артсвердловини 12,9 кв.м., підсобне приміщення загальною площею 14,9 кв.м., будинок відпочинку загальною площею92,6 кв.м., станцію перекачки загальною площею 16,6 кв.м., склад №1 загальною площею 133,4 кв.м., склад №2 загальною площею189 кв.м., прохідну медпункту загальною площею 34,1 кв.м., допоміжний корпус загальною площею 2195,5 кв.м., корпус водопідгот овки загальною площею 294, 5 кв.м., склад плівки "Сейф" загальною площею 275,3 кв.м.

В обґрунтування заяви позивач посилався на те, що оскільки у даний час право власності на нежитлові будівлі зареєстровано Товариством з обмеженою відповідальністю "Вест Прайт", існує ризик можливого відчуження майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Прайт".

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, місцевий господарський суд прийшов до висновку щодо відсутності обставин, з якими процесуальний закон пов`язує необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі ст. 137 ГПК України позов забезпечується, у тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За приписами чинного процесуального кодексу особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою та подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову.

Отже, у розумінні зазначених положень обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 14.06.2018 по справі №910/361/18.

З матеріалів оскарження вбачається, що позивач, всупереч положенням статей 76-79 ГПК України щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів, не надав суду доказів того, що невжиття заходів, про які просить позивач, можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Доводи позивача, як у заяві про забезпечення позову, так і у апеляційній скарзі зводяться виключно до того, що існує ризик можливого відчуження майна відповідачем 2.

Однак, позивачем при цьому не надано жодних доказів, які б свідчили про вчинення відповідачем 2 конкретних дій, спрямованих на реалізацію нерухомого майна, яке було придбане ним за результатами спірного аукціону.

Також позивачем не наведено будь-яких доводів того, що невжиття обраних ним заходів забезпечення позову може призвести до утруднення (унеможливлення) виконання рішення по справі.

Відтак, подана позивачем заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо обґрунтованості, доцільності та необхідності забезпечення позову у визначений заявником спосіб на даній стадії судового процесу.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов підставного висновку про те, що заява позивача про вжиття заходів до забезпечення позову не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування ухвали господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції ґрунтується на фактичних обставинах та прийнята відповідно до норм чинного законодавства, а тому підстави для її скасування відсутні. Отже, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.287 ГПК України ухвали суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову після їх перегляду в апеляційному порядку не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквабуд Еко" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 03 грудня 2019 року - без змін.

2. Матеріали оскарження повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Повний текст постанови підписаний 24.02.2020, після виходу з відпустки судді Кравчука Г.А.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук