ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2020 р. м. Київ Справа № 911/2306/19

Господарський суд Київської області у складі судді Колесника Р.М., за участю секретаря судового засідання Бойко О.Ю., розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом

акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, будинок 9/1, код 30019801)

до

державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 132)» (08298, Київська обл., місто Ірпінь, смт Коцюбинське, вул. Залізнична, будинок 1, код 08680224)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, будинок 6, код 20077720)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» (08150, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Шевченка, будинок 178, код 20578072)

про зобов`язання повернути майно та стягнення 264127,39 гривень

за участю представників учасників справи:

від позивача: Трегубова А.В.;

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи: Орел С.С.;

від третьої особи: Богдан С.В.;

18.09.2019 до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі по тексту позивач/АТ «Укртрансгаз») від 04.09.2019 № 1001вих-19-3989 до державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 132)» (далі по тексту відповідач/ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 132)»), в якій позивач просить суд:

- зобов`язати державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 132)» повернути акціонерному товариству «Укртрансгаз» в натурі безпідставно набуте майно природний газ в обсязі 39,525 тис. куб. метрів;

- стягнути з державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 132)» на користь акціонерного товариства «Укртрансгаз» 264127,39 гривень, вартості безпідставно набутого майна природного газу в обсязі 39,525 тис. куб. метрів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач в лютому 2017 року, безпідставно та без будь-яких договірних відносин, набув з газотранспортної системи, оператором якої є ПАТ «Київоблгаз», 39,525 тис. куб. метрів природного газу, власником якого є АТ «Укртрансгаз». При цьому, як зазначає позивач, у разі відсутності постачальника відповідних обсягів природного газу відповідач не мав підстав здійснювати відбір природного газу та повинен був самостійно припинити власне газоспоживання, як це передбачено абз. 2 п. 3 гл. 5 розділу VI Кодексу газотранспортної системи. В зв`язку з чим, позивач вважає, що, у відповідності до ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України, відповідач зобов`язаний повернути йому в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 39,525 тис. куб. метрів, а у випадку його відсутності відшкодувати вартість такого майна, яка на момент подання позову становить 264127,39 гривень.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.09.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/2306/19, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 16.10.2019.

Ухвалою суду від 16.10.2019 підготовче засідання відкладено на 06.11.2019.

Ухвалою суду від 06.11.2019 залучено до участі у справі публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі по тексту НАК Нафтогаз України) та акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» (далі по тексту АТ «Київоблгаз»), в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, продовжено строк проведення підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 27.11.2019.

27.11.2019 на адресу суду від позивача надійшли письмові пояснення, в яких позивач повідомляє про те, що у відповідача у газосховищах АТ «Укртрансгаз» відсутній природний газ, а також відповідний договір на зберігання природного газу.

27.11.2019 від АТ «Київоблгаз» надійшли письмові пояснення, в яких останній вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, та просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Заперечення АТ «Київоблгаз» обґрунтовані тим, що постачання природного НАК «Нафтогаз України» виробникам теплової енергії здійснюється на підставі договору, що враховує положення примірного договору про постачання природного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії, що затверджується Кабінетом Міністрів України, а у випадках передбачених Законом України «Про ринок природного газу» на підставі типового договору з дотриманням принципу недискримінації, а тому весь обсяг спожитого підприємствами ТКЕ природного газу для виробництва теплової енергії міг та може бути віднесений виключно на постачальника, на якого покладено спеціальні обов`язки, тобто на НАК «Нафтогаз України».

АТ «Київоблгаз» посилається на те, що постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії є обов`язком НАК «Нафтогаз України», а не правом, оскільки останній, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р «Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року», був зобов`язаний постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, та, відповідно, видати належні номінації теплогенеруючим та теплопостачаним організаціям відповідно до договорів, укладених між ними. Ненадання номінацій на наступний місяць щодо планових обсягів постачання природного газу не звільняло НАК «Нафтогаз України» від обов`язків постачати природний газ.

Також АТ «Київоблгаз» посилається на те, що відсутність повідомлень з боку АТ «Укртрансгаз» про відсутність місячних обсягів природного газу свідчить про те, що спожиті відповідачем обсяги природного газу були виділені виключно з ресурсу НАК «Нафтогаз України», як постачальника, на якого урядом покладені спеціальні обов`язки.

Крім того, АТ «Київоблгаз» наголошує на тому, що наявність укладеного між АТ «Укртрансгаз» та ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 132)» договору транспортування природного газу магістральними трубопроводами, а також укладений між НАК «Нафтогаз України» та ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 132)» договір на постачання природного газу свідчать про те, що відповідачем правомірно спожито природний газ у лютому 2017 року в обсязі 39,525 тис. куб. м., що виключає можливість застосування у даних правовідносинах ст. 1212 Цивільного кодексу України, та, в свою чергу, є підставою для відмови в задоволені позову в повному обсязі.

На адресу суду 16.12.2019 від НАК «Нафтогаз України» надійшли письмові пояснення, в яких третя особа заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. НАК «Нафтогаз України» зазначає, що між ним та відповідачем укладено договір від 26.09.2016 № 1617/1617-ТЕ-17, за умовами якого сторони погодили планові обсяги постачання природного газу у період з жовтня 2016 року по березень 2017 року, обсяг постачання підтверджується постачальником шляхом надання оператору газотранспортної системи номінації на відповідний місяць (п. 3.2 договорів). Обов`язковою передумовою поставки природного газу споживачу є наявність укладеного з постачальником договору та виділення номінацій (підтвердженого обсягу газу на відповідний період). НАК «Нафтогаз України» стверджує, що не подавала оператору газотранспортної системи номінацій щодо відповідача у спірний період, та тим самим не підтверджувала постачання газу та не розпоряджалася своїм майном як його власник. Акт приймання-передачі природного газу не підписаний та тим самим факт передачі товару не відбувся. Отже, будь-яких правочинів, господарських операцій чи інших фактичних даних, які б свідчили про реальне постачання або замовлення послуг транспортування НАК «Нафтогаз України» відповідачу будь-яких обсягів природного газу у спірний період не існує.

Також НАК «Нафтогаз України» зазначає, що для транспортування природного газу відповідним споживачам НАК «Нафтогаз України» замовляє послугу транспортування лише в обсягах, передбачених відповідними договорами постачання природного газу. За відсутності заявки на транспортування у відповідний період в газотранспортній системі відсутній природний газ, власником якого є НАК «Нафтогаз України». Разом із тим, НАК «Нафтогаз України» не замовляло послуг у лютому 2017 року, а отже, в газотранспортній системі у спірний період фізично був відсутній газ НАК «Нафтогаз України», який міг би спожити відповідач.

Ухвалою суду від 18.12.2019, із занесенням до протоколу судового засідання, підготовче засідання відкладено на 22.01.2020.

Ухвалою суду від 22.01.2020, із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 12.02.2020.

В судовому засіданні 12.02.2020 представники позивача та НАК «Нафтогаз України» наполягали на задоволенні позову, представник АТ «Київоблгаз» просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідач процесуальним правом на подання відзиву не скористався, явку уповноваженого представника в судові засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце проведення розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення ухвал за адресою, яка відповідає адресі місцезнаходження відповідача зазначеній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

26.09.2016 між НАК «Нафтогаз України» (постачальник) та ДП «Підприємство Ірпінського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (№ 132)» (споживач) укладено договір постачання природного газу № 1617/1617-ТЕ-17 (далі договір № 1617/1617-ТЕ-17), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п.п. 1.2., 1.3. договору № 1617/1617-ТЕ-17 природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. За цим договором може бути поставлений природний газ власного видобутку (природний газ, видобутий на території України та/або імпортований природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00, ввезений ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на митну територію України).

Пунктом 2.1. договору № 1617/1617-ТЕ-17 передбачено, що постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 246 тис. куб. метрів, у тому числі за місяцями: у жовтні 2016 року 22 тис. куб. метрів; у листопаді 2016 року 46 тис. куб. метрів; у грудні 2016 року 46 тис. куб. метрів; у січні 2017 року 46 тис. куб. метрів; у лютому 2017 року 46 тис. куб. метрів; у березні 2017 року 40 тис. куб. метрів.

Споживач подає постачальнику до 15 числа місяця, що передує місяцю постачання природного газу, належним чином оформлену заявку на планові обсяги використання природного газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. У разі неподання або несвоєчасного подання заявки споживачем постачальник може користуватися плановими обсягами, зазначеними у пункті 2.1. договору, на відповідний місяць. Обсяги постачання підтверджуються постачальником шляхом подання оператору газотранспортної системи номінації на відповідний місяць постачання (розрахунковий період) в установленому законодавством порядку. Постачальник протягом трьох днів з моменту підтвердження оператором газотранспортної системи номінації повідомляє споживачу про розмір поданої номінації шляхом надсилання відповідного повідомлення на електронну адресу, зазначену споживачем у розділу 13 договору (пункт 3.2. договору 1617/1617-ТЕ-17).

Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (пункт 3.4. договору № 1617/1617-ТЕ-17).

Кількість природного газу, яка передається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку природного газу споживача відповідно до вимог, установлених Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494 та Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2493 (п. 4.1. договору № 1617/1617-ТЕ-17).

Пунктом 7.4. договору № 1617/1617-ТЕ-17 визначено, що постачальник зобов`язаний забезпечувати постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договору.

У відповідності до п. 12.1. договору № 1617/1617-ТЕ-17 договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 31.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

28.02.2017 між НАК «Нафтогаз України» та ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 132)» укладено додаткову угоду № 2 до договору № 1617/1617-ТЕ-17, за умовами якої сторони домовились про внесення змін до договору, а саме: по тексту договору слова «державне підприємство «Підприємство Ірпінського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (№ 132)» замінено словами «державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 132)».

Згідно долученого до матеріалів справи листа НАК «Нафтогаз України» від 31.01.2017 № 26-931/1.2-17, останній повідомив ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 132)» про те, що оскільки споживачем не виконується п. 17 постанови Кабінету Міністрів України від 01.01.2015 № 758, НАК «Нафтогаз України» не виділяються номінації на лютий 2017 року щодо обсягів природного газу, які використовуються для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, релігійним організаціям, бюджетним установам та організаціям.

Матеріалами справи підтверджується, що ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 132)», було складено акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2017, відповідно до договору постачання природного газу від 26.09.2016 № 1617/1617-ТЕ-17, згідно якого відповідачем у лютому 2017 року спожито природний газ в обсязі 39,525 тис. куб. м.

Листом від 16.03.2017 № 26-2693/1.2-17 НАК «Нафтогаз України» повернув споживачу вказаний акт без підписання, зазначаючи про те, що НАК «Нафтогаз України» не здійснював постачання природного газу ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 132)» у лютому 2017 року, у зв`язку із не виконанням споживачем умов п. 17 постанови Кабінету Міністрів України від 01.01.2015 № 758, а тому споживачу не підтверджено планових обсягів (номінації) природного газу на лютий 2017 року.

Також, як зазначив АТ «Київоблгаз» у своїх поясненнях, та не заперечувалось сторонами в перебігу розгляду справи, між ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 132)» та АТ «Укртрансгаз» у спірний період існували договірні відносини на підставі договору про транспортування природного газу магістральними трубопроводами, який укладено на підставі Типового договору, затвердженого Постановою НКРЕ від 22.09.2011 № 1579.

Згідно умов Типового договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, підставою для транспортування газу магістральними трубопроводами є підтвердження в установленому порядку оператором єдиної газотранспортної системи України відповідно до щомісячного планового (розрахункового) балансу надходження та розподілу газу, наявності в замовника місячного обсягу газу, виділеного для забезпечення його споживачів або на власні потреби.

АТ «Київоблгаз» вказує на те, що ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 132)» сплачувало на користь позивача грошові кошти за послуги транспортування природного газу, при цьому позивачем зазначені кошти приймались без зауважень та без будь-яких повідомлень щодо несанкціоновано відбору відповідачем природного газу з газотранспортної системи.

Також, матеріалами справи підтверджується, що 01.01.2016 ДП «Підприємство Ірпінського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (№ 132)», правонаступником якого є ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 132)», підписано заяву-приєднання № НОМЕР_1 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) оператора ГРМ ПАТ «Київоблгаз».

Між ПАТ «Київоблгаз» (газорозподільне/газотранспортне підприємство) та ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 132)» (замовник) 28.02.2017 підписано акт наданих послуг з транспортування природного газу (на розподіл природного газу) № про те, що з 01 по 28 лютого 2017 року замовником прийнято, а газорозподільним/газотранспортним підприємством протранспортовано замовнику природний газ згідно договору розподілу природного газу від 01.01.2016 № 094208IW68FT016 в обсязі 39 525 куб. м.

Позивач стверджує, що відповідач у лютому 2017 року набув природний газ позивача в обсязі 39,525 тис. куб. м без будь-якої правової підстави, що відповідно до ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України породжує обов`язок останнього повернути відповідне майно в натурі чи відшкодувати його вартість.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

При цьому за правилами ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені приписами ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно ст. 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Верховний Суд у постанові від 17.04.2019 у справі № 757/16163/17 наголосив на тому, що ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошові кошти; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

З огляду на викладене вище можна дійти висновку про те, що кондикція позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Отже, оскільки сам факт споживання газу відповідачем у визначених обсягах не заперечується, підлягає встановленню наявність або відсутність підстав для такого споживання.

Правові засади функціонування ринку природного газу визначені положеннями Закону України «Про ринок природного газу» (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п.п. 17, 18, 27, 37 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газотранспортної системи суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників); постачальник природного газу (далі постачальник) суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу; оператор газосховища суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із зберігання (закачування, відбору) природного газу з використанням одного або декількох газосховищ на користь третіх осіб (замовників); споживач фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Закону України «Про ринок природного газу» врегульовано, що з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства. Такі обов`язки мають бути чітко визначеними, прозорими, недискримінаційними та заздалегідь не передбачати неможливість їх виконання. Такі обов`язки не повинні обмежувати постачальників, створених відповідно до законодавства інших держав сторін Енергетичного Співтовариства, у праві на здійснення постачання природного газу споживачам України. Такі обов`язки не можуть покладатися на споживачів.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 12 названого закону постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 4) забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; 5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.

Відповідно до п. 1 розділу II Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496 (далі Правила) (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин), підставою для постачання природного газу споживачу є: наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газорозподільної системи, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГРМ, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газотранспортної системи, договору транспортування природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГТС, та присвоєння споживачу Оператором ГТС персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов; наявність підтвердженого обсягу природного газу на відповідний розрахунковий період для потреб споживача; відсутність простроченої заборгованості споживача за поставлений природний газ перед діючим постачальником (за його наявності), що має підтверджуватися письмовою довідкою діючого постачальника або складеним з ним актом звірки взаєморозрахунків.

Згідно з абзацами 1-3 п. 9 розділу II Правил постачання природного газу постачальник забезпечує споживача необхідним підтвердженим обсягом природного газу на визначений договором період. За розрахункову одиницю поставленого природного газу приймається метр кубічний природного газу, приведений до стандартних умов і виражений в енергетичних одиницях. Підтверджені обсяги природного газу визначаються за правилами, встановленими Кодексом газотранспортної системи, та доводяться споживачу на умовах укладеного між постачальником та споживачем договору постачання природного газу.

Відповідно до абзацу 2 п. 10 розділу II Правил постачання природного газу споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання. В іншому разі до споживача можуть бути застосовані відповідні заходи з боку постачальника, передбачені цим розділом та розділом VI цих Правил, у тому числі примусове обмеження (припинення) газопостачання.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи між НАК «Нафтогаз України» (постачальник) та ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 132)» (споживач) укладено договір постачання природного газу від 26.09.2016 № 1617/1617-ТЕ-17 відповідно до умов якого постачальник зобов`язався передати у власність споживачу у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору.

Вказаним договором між сторонами було погоджено обсяги постачання та споживання природного газу, зокрема у лютому 2017 року 46 тис. куб. м.

Разом із тим, обсяг спожитого відповідачем природного газу у лютому 2017 року є меншим, а саме 39,525 тис. куб. м., що підтверджується актом наданих послуг з транспортування природного газу № , що дає підстави дійти висновку про те, що відповідачем не було перевищено обсягу споживання природного газу у лютому 2017 року.

Як визначено пунктом 3.2. договору № 1617/1617-ТЕ-17 споживач подає постачальнику до 15 числа місяця, що передує місяцю постачання газу, належним чином оформлену заявку на планові обсяги використання газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. У разі неподання або несвоєчасного подання заявки споживачем, постачальник може користуватися плановими обсягами, зазначеними в пункті 2.1. цього договору на відповідний місяць. Обсяги постачання підтверджується постачальником шляхом надання оператору газотранспортної системи номінації на відповідний місяць постачання (розрахунковий період) в установленому чинним законодавством порядку.

Згідно пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2493 (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин), місячна номінація - заявка замовника послуг транспортування, надана оператору газотранспортної системи стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом місяця в розрізі кожної доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу, у тому числі у розрізі контрагентів (споживачів) замовника та їх точок комерційного обліку (за необхідності).

Несанкціонований відбір природного газу - відбір природного газу: за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період; без укладення відповідного договору з постачальником; шляхом самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку природного газу або поза охопленням приладами обліку; шляхом самовільного відновлення споживання природного газу.

Підтверджений обсяг природного газу - обсяг (об`єм) природного газу споживача (у тому числі прямого споживача), погоджений оператором газотранспортної системи на відповідний розрахунковий період із ресурсу постачальника споживача, що включений до підтвердженої номінації цього постачальника.

Отже, виходячи з наведеного вище, за відсутності у споживача підтвердженого обсягу газу номінації, фактичний відбір останнім обсягу газу, може вважатися несанкціонованим відбором природного газу.

Водночас, згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р «Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року», для забезпечення безперебійного постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, на публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та постачальників природного газу до початку опалювального сезону 2016/17 року (далі опалювальний сезон) покладено обов`язок видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені з ними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 № 357 «Про затвердження Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії» (Офіційний вісник України, 2016 р., № 46, ст. 1666), та з дотриманням принципу недискримінації (пункт 1); операторам газорозподільних систем до початку опалювального сезону забезпечити постачання природного газу на джерела теплової енергії теплогенеруючих і теплопостачальних організацій (пункт 2).

Статтею 10 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що до повноважень Кабінету Міністрів України належать розробка та реалізація державної політики у сфері теплопостачання, вирішення інших питань у сфері теплопостачання відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Отже, на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р «Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року», яке є обов`язковим до виконання, на НАК «Нафтогаз України» та постачальників природного газу покладено обов`язок видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до укладених договорів ще на початку опалювального сезону. При цьому, хоча у названому розпорядженні міститься вказівка на обов`язок надати номінації до початку опалювального сезону, але це не свідчить про обмеження його періодом, який закінчується із початком опалювального сезону, оскільки встановлений обов`язок полягає у забезпеченні належної підготовки до опалювального сезону та забезпечення природним газом протягом усього сезону. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 925/358/18.

Невидача номінацій НАК «Нафтогаз України» є неправомірною та унеможливлює безперешкодне отримання споживачами відповідно до укладених договорів постачання необхідних обсягів природного газу, оскільки, у тому числі, може мати наслідком обмеження або взагалі припинення надання АТ «Київоблгаз» послуг з розподілу природного газу у зв`язку з відсутністю підтверджених обсягів природного газу.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.06.2018 у справі № 904/5621/17.

Враховуючи наведене, а також наявність у спірний період укладеного між відповідачем (споживач) та НАК «Нафтогаз України» (постачальник) договору про постачання природного газу, а також існування обов`язку постачальника видати номінації, відповідно споживання відповідачем в лютому 2017 року природного газу в обсязі 39,525 тис. куб. м., не можна вважати несанкціонованим відбором.

З огляду на викладене вище суд дійшов висновку, що ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 132)» у спірний період природний газ було спожито на підставі укладеного з НАК «Нафтогаз України» договору постачання природного газу, що в повній мірі спростовує твердження позивача про відсутність у відповідача постачальника та будь-яких підстав для відбору природного газу у спірний період.

Згідно з пунктом 1 глави 1 розділу X Кодексу газотранспортної системи оператор газотранспортної системи має право припинити транспортування природного газу в точці входу до газотранспортної системи або точці виходу з газотранспортної системи у випадках, зокрема, несанкціонованого відбору природного газу.

Згідно з п. 13 розділу II Правил постачальник має право ініціювати/вживати заходів з припинення або обмеження в установленому порядку постачання природного газу споживачу, зокрема, в разі: проведення споживачем неповних або несвоєчасних розрахунків за договором; відмови від підписання акта приймання-передачі без відповідного письмового обґрунтування.

Відповідно до п. 14 розділу II Правил за необхідності здійснення заходів з обмеження або припинення газопостачання споживачу постачальник надсилає споживачу не менше ніж за три доби (для підприємств металургійної та хімічної промисловості - не менше ніж за 5 діб) до дати такого припинення повідомлення (з позначкою про вручення) про необхідність самостійно обмежити чи припинити газоспоживання з певного періоду (день, година тощо) та у визначений зі споживачем час має право опломбувати запірні пристрої споживача, за допомогою яких споживач самостійно обмежив чи припинив подачу газу на власні об`єкти. Повідомлення має бути складено відповідно до форми повідомлення, встановленої наказом Міністерства палива та енергетики України від 03 липня 2009 року № 338, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 липня 2009 року за № 703/16719, та містити підставу припинення, дату та час, коли споживачу необхідно самостійно обмежити чи припинити споживання природного газу. Постачальник має право здійснити заходи з обмеження чи припинення газопостачання споживачу через залучення до цих робіт оператора ГРМ/ГТС.

Водночас, у матеріалах справи відсутні докази надіслання відповідачу постачальником чи оператором газотранспортної системи повідомлення про необхідність припинити газоспоживання за спірний період.

Відсутність в матеріалах справи вказаних доказів, як і доказів на підтвердження вжиття постачальником або Оператором ГРМ/ГТС на замовлення постачальника заходів щодо обмеження або припинення газопостачання споживача, свідчить про недоведеність споживання відповідачем природного газу у спірний період з порушенням вимог чинного законодавства, без достатньої правової підстави.

Враховуючи наявність, між відповідачем (як споживачем) та НАК «Нафтогаз України» (як постачальником), договірних правовідносини, якими погоджено обсяги постачання природного газу у спірний період, що підтверджується долученими до матеріалів справи доказами, суд дійшов висновку, що правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобов`язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до приписів статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене вище, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги акціонерного товариства «Укртрансгаз» не підлягають задоволенню судом у зв`язку з їх недоведеністю та безпідставністю, у зв`язку з чим, суд відмовляє в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, суд відносить на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 73-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову акціонерного товариства «Укртрансгаз» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення у відповідності до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 26.02.2020.

Суддя Р.М. Колесник