РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.02.2020Справа № 910/17864/19

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін

справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Булава Транс» (б-р Шевченка, буд. 3, кв. 24, м. Нововолинськ, Волинська область, 45400) до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІО-ТЕХ БУД ГРУПП» (пр-т Науки, буд. 50, оф. 2, м. Київ, 03083) про стягнення заборгованості у розмірі 4772,73 грн,

Без виклику сторін

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Булава Транс», звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІО-ТЕХ БУД ГРУПП», в якому просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БІО-ТЕХ БУД ГРУПП» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Булава Транс» основну суму боргу у розмірі 4200,00 грн, 3% річних у розмірі 186,07 грн, інфляційні нарахування у розмірі 386,66 грн; судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що в період з 20.10.2017 по 30.11.2017 позивач, за замовленням відповідача, згідно актів надання послуг № 1250 від 20.10.2017, № 1251 від 27.10.2017, № 1307 від 08.11.2017, № 1369 від 30.11.2017, надано транспортні послуги з краном маніпулятором. Сторонами підписано відповідну товарно-транспортну накладну № 24051 від 30.11.2017, що свідчить про те, що відповідач дійсно отримав від позивача транспортні послуги від 30.11.2017. Проте, відповідач згідно рахунку № 1225 від 30.11.2017 та акту надання послуг № 1369 від 30.11.2017 кошти у розмірі 4200,00 грн на користь позивача не сплатив. Позивачем 13.06.2018 рекомендованим листом надіслано відповідачу претензію від 11.06.2018 та пред`явлено вимогу сплатити вищевказану суму боргу в строк до 22.06.2018. Відповідач вимогу залишив без задоволення та заборгованість у визначений строк не повернув у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення основної суми заборгованості, а також 3% річних та інфляційного нарахування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, запропоновано відповідачу у строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати до суду відзив на позовну заяву, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, запропоновано позивачу у строк не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву на позовну заяву подати відповідь на відзив, визначено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі відповідачем отримано 26.12.2019, про що свідчить реєстр поштового відправлення (https://ukrposhta.ua/).

10.01.2020 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому повідомлено про сплату 09.01.2020 наявного перед позивачем боргу у розмірі 4200,00 грн, про що надано копію платіжного доручення № 78 від 09.01.2020.

31.01.2020 до суду від позивача надійшла заява про здійснення розподілу судових витрат.

04.02.2020 до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів та закриття провадження, в якому відповідач просить долучити до матеріалів справи копію платіжного доручення № 94 від 31.01.2020 про відшкодування витрат, пов`язаних із позовом та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю спору згідно ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідачем проведено відшкодування у повному обсязі боргу та понесених витрат.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

20.10.2017 позивачем виставлено до сплати відповідачу рахунок на оплату № 1024 про сплату 4080,00 грн за надані транспортні послуги з краном маніпулятором за маршрутом: м. Київ, вул. Канальна - м. Українка; 27.10.2017 - рахунок на оплату № 1061 про сплату 6840,00 грн за надані транспортні послуги з краном маніпулятором за маршрутом: м. Українка - м. Київ, пров. Деревообробний; 08.11.2017 - рахунок на оплату № 1125 про сплату 4200,00 грн за надані транспортні послуги з краном маніпулятором за маршрутом: м. Українка-м. Київ, вул. Деревообробна; 30.11.2017 - рахунок на оплату № 1225 про сплату 4200,00 грн за надані транспортні послуги з краном маніпулятором за маршрутом: м. Українка - м. Київ, вул. Деревообробна.

20.10.2017 позивачем та відповідачем складено і підписано акт надання послуг № 1250, за яким позивачем надано на користь відповідача послуги за рахунком № 1024 від 20.10.2017.

27.10.2017 позивачем та відповідачем складено і підписано акт надання послуг № 1251, за яким позивачем надано на користь відповідача послуги за рахунком № 1061 від 27.10.2017.

08.11.2017 позивачем та відповідачем складено і підписано акт надання послуг № 1307, за яким позивачем надано на користь відповідача послуги за рахунком № 1125 від 08.11.2017.

30.11.2017 позивачем та відповідачем складено і підписано акт надання послуг № 1369, за яким позивачем надано на користь відповідача послуги за рахунком № 1225 від 30.11.2017.

Відповідачем 26.10.2017 сплачено на користь позивача 4080,00 грн згідно рахунку № 1024 від 20.10.2017 (платіжне доручення № 657 від 26.10.2017), 01.11.2017 - 6840,00 грн згідно рахунку № 1061 від 27.10.2017 (платіжне доручення № 672 від 01.11.2017), 24.11.2017 - 4200,00 грн згідно рахунку № 1125 від 08.11.2017 (платіжне доручення № 713 від 24.11.2017).

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивачем стверджується факт не проведення відповідачем оплати рахунком № 1225 від 30.11.2017 у загальному розмірі 4200,00 грн у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом.

Як вбачається із платіжного доручення № 78 від 09.01.2020, долученого до відзиву на позовну заяву, відповідачем перераховано на користь позивача суму грошових коштів у розмірі 4200 грн в якості оплати за транспортні послуги з краном маніпулятором згідно рахунку № 1225 від 30.11.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Булава Транс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІО-ТЕХ БУД ГРУПП» про стягнення заборгованості у розмірі 4772,73 грн, в частині позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «БІО-ТЕХ БУД ГРУПП» основної суми боргу у розмірі 4200,00 грн закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 905 Цивільного кодексу України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Матеріалами справи та її фактичними обставинами підтверджується факт надання позивачем на користь відповідача у період часу 20.10.2017, 27.10.2017, 08.11.2017, 30.11.2017 надавалися транспортні послуги з краном маніпулятором загальною вартістю 19320,00 грн.

Відповідачем 26.10.2017, 01.11.2017, 24.11.2017 здійснено оплату наданих послуг на суму 15120,00 грн, інша частина коштів за надані послуги у розмірі 4200,00 грн сплачена відповідачем 09.01.2020, після подання даного позову до суду.

Таким чином, факт надання позивачем на користь відповідача транспортних послуг з краном маніпулятором, оплата таких послуг свідчить про виникнення між сторонами договірних правовідносин, які регулюються положеннями закону, що виникають з договору надання послуг.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається із платіжного доручення № 78 від 09.01.2020, долученого до відзиву на позовну заяву, відповідачем перераховано на користь позивача суми грошових коштів у розмірі 4200 грн в якості оплати за транспортні послуги з краном маніпулятором згідно рахунку № 1225 від 30.11.2017.

Таким чином, основна сума заборгованості сплачена відповідачем 09.01.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Булава Транс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІО-ТЕХ БУД ГРУПП» про стягнення заборгованості у розмірі 4772,73 грн, в частині позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «БІО-ТЕХ БУД ГРУПП» основної суми боргу у розмірі 4200,00 грн закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому позивачем за період з 22.06.2018 до 12.12.2019 нараховано до сплати відповідачу суму 3% річних у розмірі 186,07 грн та інфляційні нарахування у розмірі 386,66 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Вказана правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 14.01.2020 у справі № 911/717/19.

Наданий позивачем розрахунок вказаних нарахувань відповідає фактичним обставинам справи, а тому вимога про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 186,07 грн, інфляційних нарахувань у розмірі 386,66 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Заперечень щодо вказаних нарахувань відповідачем не надано.

Таким чином, враховуючи закриття провадження у частині позовних вимог позов підлягає частковому задоволенню. З урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору мають покладатися на відповідача. В той же час відповідачем 31.01.2020 перераховано на користь відповідача суму грошових коштів у розмірі 1921,00 грн в рахунок відшкодування судових витрат, що підтверджується платіжним дорученням № 94 від 31.01.2020. З урахуванням викладеного суд не здійснює розподілу судових витрат по сплаті судового збору.

31.01.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про розподіл судових витрат, згідно якої позивачем понесено судові витрати, пов`язані з правничої допомогою у розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Згідно із ч. 4, 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" (далі - Закон), адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути:

1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Положеннями частини 1 статті 1 Закону договір про надання правової допомоги визначено як домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту (ч. 1). Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (ч. 2). При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.05.2019 між Адвокатським об`єднанням «ЮрЕксперт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Булава Транс» (замовник) укладено договір про надання правової допомоги № 15/05, за яким замовник доручає, а адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу у розмірі та на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п.п. 1.2. розділу 1 договору безпосереднє виконання даного договору з бору адвокатського об`єднання провадитиме адвокатом Адвокатського об`єднання «ЮрЕксперт» Новіковою В.О.

На підтвердження повноважень адвоката Новікової В.О. до матеріалів справи долучено ордер серії КС № 652617 від 12.11.2019.

21.01.2020 Адвокатським об`єднанням «ЮрЕксперт» та ТОВ «Булава Транс» складено і підписано акт № 21/01-20 виконаних робіт (наданих послуг), за умовами якого адвокатське об`єднання надало, а замовник прийняв роботи по наданню правової допомоги на загальну суму 5000,00 грн без ПДВ згідно договору № 15/05 про надання правової допомоги від 15.05.2019, а саме: аналіз документів та збирання доказів для написання позову про стягнення боргу з ТОВ «БІО-ТУХ БУД ГРУПП» на користь ТОВ «Булава Транс» за транспортні послуги (2 години, вартість 1500,00 грн); написання позову про стягнення заборгованості з ТОВ «БІО-ТУХ БУД ГРУПП» на користь ТОВ «Булава Транс» за транспортні послуги, проведення розрахунків суми заборгованості та підготовка позову для подачу до суду (3 години, вартість 2500,00 грн); складання процесуальний документів (заяв, клопотань) по справі № 910/17854/19, що перебуває в провадженні Господарського суду міста Києва (1 година, вартість 1000,00 грн).

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 21/01 від 21.01.2020 позивачем сплачено 5000,00 грн за договором про надання правової допомоги № 15/05 від 15.05.2019.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Враховуючи категорію спору, ціну позову, часткове задоволення позову та загальний розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд доходить висновку, що з урахуванням співмірності та розумності доцільним є часткове задоволення вимог позивача про стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 120, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

1. Позов - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БІО-ТЕХ БУД ГРУПП» (пр-т Науки, буд. 50, оф. 2, м. Київ, 03083, ідентифікаційний код 40163974) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Булава Транс» (б-р Шевченка, буд. 3, кв. 24, м. Нововолинськ, Волинська область, 45400, ідентифікаційний код 35671867) 3% річних у розмірі 186 грн 07 коп, інфляційні нарахування у розмірі 386 грн 66 коп та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн 00 коп, а всього 1572 (одна тисяча п`ятсот сімдесят дві) грн 73 (сімдесят три) коп.

3. В решті позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 24.02.2020.

Суддя В.О.Демидов