ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2020 р. Справа№ 925/449/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тарасенко К.В.

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 06.02.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Гаркуші Петра Петровича на рішення Господарського суду Черкаської області від 20.06.2019 (повний текст рішення підписано 22.06.2019)

у справі №925/449/19 (суддя - Спаських Н.М.)

за позовом Черкаської міської ради

до Фізичної особи - підприємця Гаркуші Петра Петровича

про стягнення 485 559,26 грн.

1. Зміст позовних вимог та заперечень

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення 485 559,26 грн як суми упущеної вигоди в розмірі орендної плати на підставі умов договору оренди землі від 30.11.2018, укладеного між сторонами, за період до часу державної реєстрації відповідачем права оренди та укладення договору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за умовами договору відповідач взяв на себе зобов`язання відшкодувати позивачеві суму упущеної вигоди в розмірі орендної плати за весь період з дати прийняття рішення Черкаської міської ради від 09.06.2011 №2-573 до моменту державної реєстрації права оренди, проте не виконує його.

2. Обставини, встановлені місцевим та апеляційним судами

Рішенням Черкаської міської ради № 2-573 від 09.06.2011 надано приватному підприємцю Гаркуші Петру Петровичу земельну ділянку площею 14711 кв.м. по вул. Пацаєва, 53 в оренду на 49 років (без права передачі її в суборенду) під нежитлові будівлі для виробництва, зберігання, переробки сільськогосподарської продукції за рахунок земель сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Черкаси".

Зобов`язано приватного підприємця Гаркушу Петра Петровича: укласти договір оренди землі з Черкаською міською радою, здійснивши його державну реєстрацію; розробити проект озеленення та благоустрою земельної ділянки (включаючи прилеглу територію) протягом двох місяців з дати прийняття рішення; виконати розроблений проект озеленення та благоустрою земельної ділянки (включаючи прилеглу територію) протягом терміну, встановленого в проекті.

Згідно з п. 5 рішення ради контроль за укладенням договору оренди землі з Черкаською міською радою та його державною реєстрацією покладено на управління земельних ресурсів та землеустрою департаменту архітектури, будівництва та землеустрою.

Вирішено довести до відома управління державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держкомзему у Черкаській області інформацію щодо необхідності вжиття відповідних заходів по усуненню порушень законності користування земельною ділянкою в разі не укладення заявником договору оренди землі (п. 6 рішення ради).

30.11.2018 між Черкаською міською радою та фізичною особою - підприємцем Гаркушою Петром Петровичем був укладений договір оренди землі, відповідно до умов якого позивач на підставі рішення Черкаської міської ради від 09.06.2011 № 2-573 надав, а відповідач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку, що за цільовим призначенням відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення, яка знаходиться за адресою: вул. Пацаєва, 53, м. Черкаси. Державну реєстрацію договору проведено 06.12.2018.

Згідно з п. 2 Договору в оренду передається земельна ділянка площею 1,4711 га (кадастровий номер :04:001:0033) під нежитлові будівлі для виробництва, зберігання, переробки сільськогосподарської продукції за рахунок земель сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаси». Цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, код КВЦПЗ - 01.01.

У відповідності до п. 3 Договору на земельній ділянці знаходяться такі об`єкти нерухомого майна та інфраструктури: - нежитлова.

Нормативно грошова оцінка земельної ділянки: згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки: згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки відповідно до листа міськрайонного управління Держгеокадастру у Черкаському районі та м. Черкаси Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 04.10.2018 № 2305/0/25-18 становить: 2 992 364,51 грн. (п. 5 договору).

Відповідно до п. 9 Договору за оренду земельної ділянки орендар сплачує орендну плату у грошовій формі. Річна орендна плата за користування земельною ділянкою встановлюється в розмірі 3 % від її нормативної грошової оцінки і на час укладення договору становить 89 770,94 грн.

Обчислення розміру грошової оцінки та орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням її цільового призначення, функціонального використання та коефіцієнтів індексації (п. 10 договору).

Згідно з п. 13 Договору в разі проведення щорічної індексації нормативної грошової оцінки землі, внесення інших змін на підставі вимог діючого законодавства, а також в разі будь-яких змін Черкаською міською радою розмірів орендної плати та нормативної грошової оцінки, що діють в м. Черкаси, розмір грошової оцінки земельної ділянки та розмір щорічної орендної плати змінюватиметься без внесення змін та доповнень до цього договору.

Відповідно до пп. з) п. 31 Договору відповідач зобов`язався відшкодувати позивачу суму упущеної вигоди (не отриманого прибутку) в розмірі орендної плати за весь період з дати прийняття рішення Черкаської міської ради від 09.06.2011 №2-573 до моменту державної реєстрації права оренди. У разі наявності документів, що підтверджують оплату за користування земельною ділянкою до моменту набуття чинності договору оренди землі, сума упущеної вигоди (не отриманого прибутку) відповідно зменшується на суму сплачених коштів.

18.03.2019 позивач направив на адресу відповідача вимогу №1032-01-20 щодо виконання зобов`язання за договором, в якій позивач просив відповідача сплатити суму упущеної вигоди в сумі 485559,26 грн.

3. Короткий зміст рішення місцевого суду

Рішенням господарського суду Черкаської області від 20.06.2019 у справі №925/449/19 позов задоволено повністю.

Стягнуто з фізичної особи - підприємця Гаркуші Петра Петровича на користь Черкаської міської ради 485 559,26 грн на підставі договору оренди землі від 30.11.2018 та 7 283,39 грн на відшкодування сплаченого судового збору.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд виходив з того, що пунктом 31 п. з) договору оренди від 30.11.2018 між сторонами передбачено, що орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю суму упущеної вигоди (не отриманого прибутку) в розмірі орендної плати за весь період з дати прийняття рішення Черкаської міської ради від 09.06.2011 № 2-573 до моменту державної реєстрації права оренди. Право оренди відповідачем зареєстровано 06.12.2018.

Умова договору оренди про те, що відповідач зобов`язується сплатити на користь позивача платіж у розмірі орендної плати не порушує прав відповідача та забезпечує дотримання прав територіальної громади міста Черкаси, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Фізична особа-підприємець Гаркуша Петро Петрович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 20.06.2019 у справі №925/449/19 і відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом було надано невірну оцінку доказам, наявним в матеріалах справи, неповно встановлено обставини, що мають значення для справи, та допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції, що для покладення на відповідача зобов`язання з відшкодування збитку (упущеної вигоди, не отриманого прибутку) необхідна наявність таких умов, як порушення договірного зобов`язання, завдання збитків, причинний зв`язок між таким порушенням та завданими збитками та вина.

Проте, господарським судом Черкаської області не з`ясовано виконання відповідачем обов`язку з укладення договору оренди, якщо такий обов`язок було порушено, не надано оцінку причинам цього, оскільки це має значення для встановлення вини відповідача, та врахувавши момент укладення договору оренди, суд не встановив період відшкодування суми упущеної вигоди, обґрунтованості розрахунку збитку.

Також, скаржник вважає, що спірні правовідносини регулюються Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 №284, який позивачем не дотримано, чим порушено норми ст. 157 Земельного кодексу України, оскільки матеріали справи не містять акту про визначення збитків власнику землі та рішення про затвердження відповідного акту, а тому умови договору, передбачені пп. з) п.31 не породжують у відповідача автоматичного виникнення грошового зобов`язання.

Відповідач зазначає, що місцевий господарський суд не дослідив вимогу про виконання зобов`язання за договором оренди землі від 18.03.2019 №1032-01-20, яку позивач направив на стару адресу відповідача, та факт отримання відповідачем такої вимоги.

Також, відповідач вважає, що місцевим господарським судом проігноровано позицію Великої Палати Верховного суду, якою остаточно визначено та вказано на те, що у спорах щодо стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою без оформлення договору оренди, кошти повинні стягуватись з користувача земельної ділянки на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

В своїй апеляційній скарзі відповідач просить застосувати строки позовної давності в частині стягнення 485559,26 грн за період з 09.06.2011 в межах трьох років та відмовити в позові з цих підстав, обґрунтовуючи тим, що відповідач не був обізнаний про судовий розгляд цієї справи.

Відповідач вважає, що суд першої інстанції не врахував позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, що справа повинна розглядатись за правилами цивільного судочинства, оскільки наявність у відповідача статусу підприємця не свідчить про те, що він виступає у такій якості у правовідносинах з користування земельною ділянкою.

5. Доводи учасників справи щодо апеляційної скарги

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач проти задоволення скарги заперечив, мотивуючи тим, що позивачем неодноразово направлялись на адресу відповідача повідомлення про необхідність укладення договору оренди, а також проект договору оренди, які відповідачем залишені без відповіді.

Позивач зазначив, що інші доводи, викладені у апеляційній скарзі, також не відповідають фактичним обставинам, суперечать вимогам чинного законодавства та ґрунтуються на припущеннях відповідача, а рішення місцевого суду від 20.06.2019 прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з чим, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

6. Надходження апеляційної скарги та її розгляд апеляційним судом

29.11.2019 Фізична особа-підприємець Гаркуша Петро Петрович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Черкаської області від 20.06.2019 у справі №925/449/19.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2019 справу №925/449/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Станік С.Р., Тарасенко К.В.

У зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 16.12.2019 у справі №925/449/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя: Тищенко О.В., судді: Шаптала Є.Ю., Станік С.Р.

Одночасно, при зверненні з апеляційною скаргою 29.11.2019, апелянтом заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги у даній справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2019 у складі колегії суддів: головуючий суддя Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю., поновлено скаржнику строк на подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Гаркуші Петра Петровича на рішення Господарського суду Черкаської області від 20.06.2019 у справі №925/449/19, справу призначено до розгляду на 23.01.2020.

У зв`язку з перебуванням судді Станіка С.Р. у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 20.01.2020 у справі №925/449/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя: Тищенко О.В., судді: Шаптала Є.Ю., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 у складі колегії суддів: головуючий суддя Тищенко О.В., судді: Тарасенко К.В., Шаптала Є.Ю. прийнято справу до свого провадження.

У судовому засіданні 23.01.2020 представник Фізичної особи-підприємця Гаркуші Петра Петровича надав суду свої пояснення по справі, в яких підтримав вимоги апеляційної скарги на підставі доводів, зазначених у ній, просив її задовольнити, рішення місцевого суду від 20.06.2019 у справі №925/449/19 скасувати та відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні 23.01.2020 оголошувалась перерва до 06.02.2020.

Представник Черкаської міської ради у судовому засіданні 06.02.2020 заперечив проти доводів відповідача, з підстав, викладених у письмових поясненнях та просив рішення місцевого суду залишити без змін.

7. Джерела права й акти їх застосування

7.1. Господарський кодекс України

Згідно з ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 226 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов`язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб`єктам, - зобов`язаний відшкодувати на вимогу цих суб`єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі.

7.2. Цивільний кодекс України

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Згідно з ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614 Цивільного кодексу України).

Частина 4 статті 623 Цивільного кодексу України передбачає, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

7.3. Земельний кодекс України

Відповідно до п. д) ч. 1 ст. 156 Земельного кодексу України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно зі ст. 157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

7.4. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 №284

Відповідно до п.1. Порядку власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Згідно з п.2 Порядку розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад.

До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих органів сільських, селищних, міських рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники територіальних органів Держгеокадастру, Держекоінспекції, фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

У відповідності до п. 3 Порядку відшкодуванню підлягають інші збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обгрунтовані*.

____________

* Неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Згідно з п. 5 Порядку збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше ніж протягом одного місяця після затвердження актів комісій, а у разі вилучення (викупу) земельних ділянок - після прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування рішення про вилучення (викуп) земельних ділянок в межах їх повноважень у період до державної реєстрації підприємством, установою, організацією або громадянином речового права на земельну ділянку у порядку, встановленому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

7.5. Господарський процесуальний кодекс України

Згідно з ч. 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та ФОП, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

8. Позиція апеляційного суду

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як підтверджується матеріалами справи рішенням Черкаської міської ради № 2-573 від 09.06.2011 надано приватному підприємцю Гаркуші Петру Петровичу земельну ділянку площею 14711 кв.м. по вул. Пацаєва, 53 в оренду на 49 років (без права передачі її в суборенду) під нежитлові будівлі для виробництва, зберігання, переробки сільськогосподарської продукції за рахунок земель сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаси».

Вказаним рішенням Черкаська міська рада зобов`язала відповідача:

- укласти договір оренди землі з Черкаською міською радою, здійснивши його державну реєстрацію;

- розробити проект озеленення та благоустрою земельної ділянки (включаючи прилеглу територію) протягом двох місяців з дати прийняття рішення;

- виконати розроблений проект озеленення та благоустрою земельної ділянки (включаючи прилеглу територію) протягом терміну, встановленого в проекті.

Але, лише 30.11.2018 на виконання вказаного рішення Черкаської міської ради між Черкаською міською радою та фізичною особою - підприємцем Гаркушою Петром Петровичем був укладений договір оренди землі, відповідно до умов якого позивач на підставі рішення Черкаської міської ради від 09.06.2011 № 2-573 надав, а відповідач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку, що за цільовим призначенням відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення, яка знаходиться за адресою: вул. Пацаєва, 53, м. Черкаси.

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 485 559,26 грн, як суми упущеної вигоди за період з червня 2011 року по грудень 2018 року, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідно до пп. з) п. 31 договору оренди відповідач зобов`язувався відшкодувати позивачу суму упущеної вигоди (не отриманого прибутку) в розмірі орендної плати за весь період з дати прийняття рішення Черкаської міської ради від 09.06.2011 №2-573 до моменту державної реєстрації права оренди.

Господарський суд Черкаської області, задовольняючи позовні вимоги, визнав їх документально обґрунтованими.

Проте з такими висновками місцевого господарського суду колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, ст. ст. 614, 623 Цивільного кодексу України, ст. 226 Господарського кодексу України, підставою для відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавала шкоди. Для стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: порушення зобов`язання, збитки, причинний зв`язок, причинний зв`язок між порушенням зобов`язання та збитками та вина.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Як вже зазначалось, договір між сторонами було укладено на підставі рішення Черкаської міської ради від 09.06.2011 і саме вказаним рішенням було зобов`язано відповідача укласти договір оренди землі протягом двох місяців з дати прийняття рішення.

Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів місцевого самоврядування.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначив, що місцевим господарським судом не з`ясовано виконання відповідачем обов`язку з укладення договору оренди, якщо такий обов`язок було порушено, надати оцінку причинам цього.

Але, як підтверджується матеріалами справи відповідач в порушення свого зобов`язання передбаченого рішенням міської ради, протягом двох місяців договір оренди землі не уклав.

При цьому, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідач мав об`єктивні перешкоди для виконання свого обов`язку, а також відсутні докази, що підтверджують звернення відповідача у встановлений строк до позивача із пропозицією укласти договір оренди землі.

Більше того, матеріали справи містять докази направлення на адресу відповідача листів з нагадуванням про необхідність укладення договору оренди.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач не довів суду, що не міг укласти договір із незалежних від його волі причин, та як наслідок не довів відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання.

Водночас суд апеляційної інстанції звертає увагу, що оскільки строк на виконання обов`язку щодо укладання договору був встановлений рішенням і становив два місяці, то саме зі спливом вказаного строку зобов`язання є порушеним, а не з моменту прийняття рішення про надання землі в оренду, як зазначає позивач.

Також, матеріалами справи підтверджується, що відповідач фактично користувався земельною ділянкою у вказаний позивачем період, оскільки земля надавалась в оренду під нежитлові будівлі для виробництва, зберігання, переробки сільськогосподарської продукції, за адресою м. Черкаси, вул. Пацаєва, 53.

Укладений між позивачем та відповідачем договір передбачає обов`язок відповідача відшкодувати збитки (упущену вигоду), що полягає в неотриманні орендної плати за період з дати приймання рішення до моменту набуття чинності договору оренди.

Упущеною вигодою за ст. 22 Цивільного кодексу України вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Відповідно до п. 2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Верховний суд України у своїй постанові від 09.12.2014 у справі №3-188гс14 зазначив, що пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті доходи, які могли б бути реально отримані при належному виконанні боржником зобов`язання за договором.

Підпункт з) п.31 договору визначає розмір збитків, що узгоджується з положеннями ст. 22 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Разом з тим, підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено, зокрема, Земельним кодексом України.

Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (п. «д» ч. 1 ст. 156 Земельного кодексу України).

Статтею 157 Земельного кодексу України визначено, що відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Питання відшкодування власникам землі та землекористувачам збитків, заподіяних вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок, регулюється Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 №284.

Згідно з п. 3, 4 вказаного Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи якщо вони обґрунтовані. Розміри збитків визначаються в повному обсязі відповідно до реальної вартості майна на момент заподіяння збитків, проведених або необхідних витрат на поліпшення якості земель (з урахуванням ринкової або відновної вартості).

Відповідно до п.5 Порядку встановлено, що збитки відшкодовуються не пізніше ніж протягом одного місяця після затвердження актів комісій.

Виходячи з вказаних норм, Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам передбачено випадки коли сторони самостійно можуть визначати розмір збитків і порядок їх відшкодування в договорі, а при недосягненні згоди розміри збитків визначаються комісіями.

Отже, сторони в спірному договорі, керуючись принципом свободи договору, встановили розмір збитків безпосередньо умовами договору, і визначений сторонами розмір (в розмірі орендної плати) не суперечить чинному законодавству, проте, порядок і строк сплати збитків (в даному випадку - неодержані доходи власника землі) врегульовано п. 5 Порядку, а саме «не пізніше ніж протягом одного місяця після затвердження актів комісій».

Пунктом 2 Порядку встановлено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

Відповідно до ч. 4 ст. 623 Цивільного кодексу України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

В даному випадку комісія не позбавлена була можливості визначити розмір збитків з урахуванням пп. з) п.31 договору оренди землі від 30.11.2018, проте, комісія повинна була бути створена в обов`язковому порядку і акт комісії підлягав затвердженню відповідним рішенням.

Водночас, позивачем вищенаведеного Порядку дотримано не було, чим порушено вимоги ст. 157 Земельного кодексу України, оскільки матеріали справи не місять акту про визначення збитків власнику землі та рішення про затвердження відповідного акту.

Таким чином, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду справи в апеляційному порядку дійшов висновку, що позов подано передчасно і на момент звернення до суду право позивача на отримання спірної суми коштів - не порушено, оскільки збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам не пізніше ніж протягом одного місяця після затвердження актів комісій. А оскільки матеріали справи не місять акту відповідної комісії про визначення збитків власнику землі та рішення про затвердження відповідного акту, відповідно, у відповідача обов`язок з відшкодування відповідних збитків - не виник ні в силу договору, ні в силу закону, у зв`язку з чим законні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 485559,26 грн заборгованості по договору оренди землі, а саме упущеної вигоди передбаченої пп. з) п. 31 договору оренди землі від 30.11.2018 - відсутні.

Колегією суддів апеляційного господарського суду не можуть бути прийняті до уваги доводи відповідача, що у спорах щодо стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою без оформлення договору оренди, кошти повинні стягуватись з користувача земельної ділянки на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України, оскільки наявність певної правової підстави для набуття особою майна виключає застосування до неї положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності колегія суддів зауважує, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього.

Також необґрунтованими є доводи відповідача, що справа №925/449/19 не може розглядатись за правилами господарського судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Виходячи з наведеної норми та враховуючи суб`єктний склад учасників справи, оскільки у спірних правовідносинах з Черкаською міською радою відповідач виступає саме як фізична особа-підприємець, цей спір має вирішуватися за правилами господарського судочинства.

Інші доводи скаржника в частині непогодження із прийнятим рішенням відхиляються за необґрунтованістю.

9. Висновки апеляційного суду

З урахуванням викладеного, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Черкаської області від 20.06.2019 підлягає скасуванню, а в позові слід відмовити.

Керуючись ст. 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Гаркуші Петра Петровича на рішення Господарського суду Черкаської області від 20.06.2019 у справі №925/449/19 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 20.06.2019 у справі №925/449/19 скасувати.

3. Прийняти нове рішення суду, яким у задоволенні позову відмовити.

4. Стягнути з Черкаської міської ради (м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького, 36, код 25212542) на користь Фізичної особи - підприємця Гаркуші Петра Петровича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) 10925 (десять тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) грн 10 коп судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

5. Матеріали справи №925/449/19 повернути до Господарського суду Черкаської області.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 24.02.2020

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді Є.Ю. Шаптала

К.В. Тарасенко