ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2020 справа № 914/1092/19

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі колегії суддів Сухович Ю.О. (головуючий), Синчук М.М., Яворський Б.І., за участі секретаря судового засідання Прокопів І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», м.Львів

до відповідача Управління соціального захисту населення Радехівської районної державної адміністрації Львівської області, м.Радехів Львівська область

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Управління Державної казначейської служби України у Радехівському районі Львівської області, м.Радехів Львівська область

про стягнення 5 122 857,01 грн заборгованості, з яких 1 056 103,86 грн 3% річних та 4 066 753,15 грн інфляційних нарахувань.

За участю представників:

від позивача: Мачічка О.О. представник (довіреність №007.1Др-1-0120 від 08.01.2020 р.; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №000849 від 21.01.2018 р.);

від відповідача: Яремко О.І. начальник фінансово-господарського відділу (довіреність №01-37 від 10.01.2020 р.);

від третьої особи: Прийма Ю.В. головний спеціаліст юридичного відділу (довіреність від 14.01.2020 р. №02-37/54).

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» до Управління соціального захисту населення Радехівської районної державної адміністрації Львівської області про стягнення 5 122 857,01 грн заборгованості, з яких 1 056 103,86 грн 3% річних та 4 066 753,15 грн інфляційних нарахувань.

Ухвалою від 12.06.2019 р. суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, ухвалив розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 09.07.2019 р.

В судовому засіданні 09.07.2019 р. судом оголошено перерву до 15.07.2019 р. до 11:00 год.

Ухвалою від 15.07.2019 р. суд відмовив у задоволенні клопотання ТзОВ «Львівгаз збут» про залучення до участі у справі відповідача-2 Управління Державної казначейської служби України у Радехівському районі Львівської області, залучив до участі у справі Управління Державної казначейської служби України у Радехівському районі Львівської області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів, до 11.09.2019 р. включно та відклав підготовче засідання на 20.08.2019 р.

Ухвалою від 20.08.2019 р. суд відмовив у задоволенні клопотання Управління Державної казначейської служби України у Радехівському районі Львівської області про заміну третьої особи, задовольнив клопотання ТОВ «Львівгаз збут» про витребування доказів та витребував у строк до 03.09.2019 р. в Управління Державної казначейської служби України у Радехівському районі Львівської області та в Управління соціального захисту населення Радехівської районної державної адміністрації Львівської області документи в належним чином засвідчених копіях, а саме: реєстри бюджетних зобов`язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів в частині взяття зобов`язань по наданню пільг та субсидій перед ТзОВ «Львівгаз збут» за період з січня 2017 р. по липень 2019 р. (додаток 1 до Порядку №309 від 02.03.2012 р.); реєстри бюджетних фінансових зобов`язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів в частині взяття зобов`язань по наданню пільг та субсидій перед ТзОВ «Львівгаз збут» за період з січня 2017 р. по липень 2019 р. (додаток 2 до Порядку №309 від 02.03.2012 р.). Крім того, вказаною ухвалою суд відклав підготовче засідання на 03.09.2019 р.

В судовому засіданні 03.09.2019 р. оголошено перерву до 09.09.2019 р.

Ухвалою суду від 09.09.2019р. призначено колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів.

На підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду Львівської області від 10.09.2019 р. за № 423 та згідно із протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 10.09.2019р., проведено автоматизований розподіл та визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Сухович Ю.О., судді Синчук М.М., Фартушок Т.Б.

Ухвалою суду від 11.09.2019 р. справу прийнято до колегіального розгляду у складі трьох суддів, підготовче засідання призначено на 02.10.2019 р.

Судове засідання 02.10.2019 р. не відбулося через перебування судді Фартушка Т.Б. у відпустці з 30.09.2019 р. по 15.10.2019 р. включно. Після закінчення відпустки судді Фартушка Т.Б. ухвалою суду від 18.10.2019 р. підготовче засідання у справі призначено на 30.10.19 р.

Ухвалою суду від 30.10.2019 р. у складі колегії суддів Сухович Ю.О. (головуючий суддя), Синчук М.М., Фартушок Т.Б. провадження у справі №914/1092/19 зупинено до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №922/3013/18.

Ухвалою суду від 28.11.2019 р. у складі колегії суддів Сухович Ю.О. (головуючий суддя), Синчук М.М., Фартушок Т.Б. поновлено провадження у справі №914/1092/19, підготовче засідання призначено на 12.12.2019 р.

Ухвалою суду від 12.12.2019 р. у складі колегії суддів Сухович Ю.О. (головуючий суддя), Синчук М.М., Фартушок Т.Б. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 15.01.2020 р.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Львівської області №17 від 14.01.2020 р. у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Фартушка Т.Б., який бере участь у колегіальному розгляді справи №914/1092/19, призначено повторний автоматизований розподіл члена колегії суддів у справі.

Як вбачається із витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи визначено склад колегії суддів: Сухович Ю.О. (головуючий суддя), Синчук М.М., Яворський Б.І.

Ухвалою суду від 15.01.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні на 05.02.2020 р.

15.01.2020 р. після судового засідання, від Управління Державної казначейської служби України у Радехівському районі Львівської області надійшло заперечення на додаткові пояснення (вх.№2081/20 ).

Представник позивача в судовому засіданні 05.02.2020 р. позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, враховуючи додаткові пояснення.

Представник відповідача в судовому засіданні 05.02.2020 р. проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні з підстав викладених у відзиві.

Представник третьої особи в судовому засіданні 05.02.2020 р. проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні з підстав викладених у поданих письмових поясненнях та запереченнях на додаткові пояснення.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду спору по суті у судовому засіданні 05.02.2020 р, відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач за рахунок державних субвенцій зобов`язаний своєчасно відшкодувати витрати, понесені позивачем внаслідок надання населенню Радехівського району послуг з газопостачання на пільгових умовах.

У зв`язку з тим, що відшкодування витрат понесених позивачем внаслідок надання населенню Радехівського району послуг з газопостачання на пільгових умовах відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання, позивач нарахував відповідачу 5 122 857,01 грн заборгованості, з яких 1 056 103,86 грн 3% річних та 4 066 753,15 грн інфляційних нарахувань, які просить стягнути.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на положення постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256, якою затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, наказ Міністерства фінансів України №44 від 24.01.2012 р., яким затверджено Порядок складання бюджетної звітності розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів, звітності фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування, постанову Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій», ст.ст. 509, 525, 526, 625, 692 ЦК України та ст.193 ГК України.

Позиція відповідача.

Відповідач виклав свою позицію у відзиві на позовну заяву, письмових поясненнях.

Зокрема зазначив, що у 2017 р. фінансування пільг та субсидій здійснювалось відповідно до механізму клірингових розрахунків, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій», наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Міністерства фінансів України від 03.08.2015 р. №493/688, постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. №256 «Про затвердження порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» (зі змінами ) затвердженими 21.02.2018 р., які застосовуються з 01.01.2018 р., відповідно до п.8 де прописаний порядок фінансування та відшкодування державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Обсяг покриття збитків не залежить від відповідача, так як і фінансування і обсяг фінансування, яке здійснює відповідач чітко розписане у постановах вказаних позивачем у своїй позовній заяві. Спираючись на зазначений позивачем Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субвенцій та компенсацій від 11.01.2005 року № 20, у 2015 році був доповнений змінами згідно Наказу міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерство фінансів України від 03.08.2015 року №493/688, в якому зазначено посилаючись на пункт 1.3. Схеми розрахунків узгоджують відповідні департаменти фінансів спільно з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг) та контролюють відповідні органи Державної казначейської служби України.

У 2018-2019 роках фінансування пільг та субсидій також здійснювалось при поступленні субвенції з державного бюджету на рахунки місцевих бюджетів згідно постанови Кабінету Міністрів України № 256, в п. 8 якої зазначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів в межах отриманих коштів за відповідним видом послуг (витрат) здійснюють протягом двох операційних днів.

Відповідач посилаючись на договір укладений 01.07.2015 р. між ним та позивачем зазначив, що п.3.1.2. договору передбачає умову про те, що сторона не несе відповідальності за порушення договору, якщо воно сталося не з її вини. Відповідач не наділений власним волевиявленням та власними коштами, усі дії залежать від волі, в даному випадку, Міністерства фінансів України, яке приймає рішення про виділення субвенції з державного бюджету на відшкодування вартості послуг наданих позивачем.

Кредиторська заборгованість для відшкодування витрат на оплату послуг з газопостачання для індивідуального опалення виникла за рахунок нарахування пільг та субсидій по нормах. На виконання п.8 Порядку розрахунку та повернення до бюджету невикористаних сум субсидії на відшкодування витрат на оплату комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 р. №534 (зі змінами) ТОВ «Львівгаз збут» зобов`язаний провести розрахунки загального обсягу невикористаних пільг та субсидій, тобто довести норми нарахування до фактично спожитих показників, що призводить до виникнення дебіторської заборгованості після проведення таких перерахунків. Такі перерахунки ТОВ «Львівгаз збут» повинно здійснювати протягом місяця після закінчення опалювального сезону.

Згідно п.12 постанови Кабінету Міністрів України № 534 від 23.08.2016 р. відповідальність за правильність розрахунку невикористаних сум субсидії за кожним особовим рахунком одержувача субсидії та повноту відображення їх в актах розрахунку загального обсягу невикористаних сум субсидій покладається на надавачів послуг, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні кооперативи в особі їх керівників та посадових осіб, що проводили такий розрахунок.

Згідно вказаної вище постанови №534 від 23.08.2016 р. зі змінами від 17.10.2018 р. підприємства-надавачі послуг повинні провести розрахунок невикористаної суми субсидії з урахуванням обов`язкової частки плати за послуги станом на 01.05.2019 р. (для абонентів, у яких обліковується переплата по особовому рахунку) та повернути до бюджету невикористані суми субсидій.

Відповідач зазначає, що позивач постійно проводить перерахунки по пільгам та субсидіям з доведенням до фактичного використання наданих послуг, показує їх у актах звіряння, але не виконує п.18, яким визначено, що після закінчення опалювального (неопалювального) сезону невикористана сума житлової субсидії, яка надавалася не у грошовій формі, повертається управителем, об`єднанням, виконавцем комунальних послуг до державного бюджету в повному обсязі на підставі акта розрахунку загального обсягу невикористаних сум житлової субсидії відповідно до Порядку розрахунку та повернення до бюджету невикористаних сум субсидії для відшкодування витрат на оплату комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 р. № 534.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, посилається також на п.5 - п.7 постанови Кабінету Міністрів України №256 та стверджує, що відповідач лише виконує волю держави та діє в межах покладених на нього повноважень вищестоячими органами влади. Вказує на те, що позивач не лише не довів вини відповідача, але в даному випадку намагається збагатитися за рахунок державних коштів.

Відповідач посилається також на постанову Великої палати Верховного суду від 23.10.2019 р. у справі №922/3013/18, яку просить на підставі ч.4 ст.236 ГПК України врахувати при прийнятті рішення у справі.

Враховуючи, що обставини справи не свідчать про порушення відповідачем встановлених саме для нього строків здійснення розрахунків з позивачем, що унеможливлює застосування до останнього наслідків неналежного виконання зобов`язань, відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Позиція третьої особи.

Третя особа заперечила проти позову з підстав викладених у поясненнях, запереченнях на пояснення позивача, при цьому зазначила.

Механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати, вивезення побутового сміття та рідких нечистот визначається Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій (далі - Порядок № 20), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до пункту 7 Порядку № 20 розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

Крім того, третя особа посилається на Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затверджений наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України 03.08.2015 року N 493/688 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19.08.2015 р. за N 1007/27452. Зокрема передбачене Порядком складання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, які підписуються усіма учасниками розрахунків: відповідним департаментом фінансів, відповідним головним управлінням Казначейства, постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг), Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок", ПАТ "УКРТРАНСГАЗ", ПАТ "Укргазвидобування", виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами.

Між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області, Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації, ТОВ «Львівгаз збут» та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» 20.04.2017 р. укладено Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу №№ 2417, 2419 та 2422 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України.

Предметом цих спільних протокольних рішень є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005 р. № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» на умовах визначених даними спільними протокольними рішеннями. Відтак, позивач будучи стороною-підписантом спільних протокольних рішень погодився на умови проведення таких розрахунків, визначені рішеннями, в тому числі із умовами, що містяться у п. 5.3. таких протокольних рішень, яким передбачено, що спільне протокольне рішення є чинним лише у разі проведення відповідного фінансування. Проте, у позовній заяві позивач не вказує на наявність таких спільних протокольних рішень.

Третя особа зазначає також, що у зв`язку з тим, що Великою Палатою Верховного Суду 23.10.2019 р. ухвалено рішення по справі № 922/3013/18, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Харківгаз збут» до органу соціального захисту населення та відповідного управління Казначейства відмовлено, ТОВ «Львівгаз збут» стверджує про відмінність між згаданими справами. Проте, дані справи є подібними, оскільки з їх матеріалів вбачається, що механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати, вивезення побутового сміття та рідких нечистот встановлений державою, а точніше визначається Порядком №20 затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 (із змінами та доповненнями).

Заперечуючи проти позовних вимог, третя особа також зазначає, що застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України неможливе, оскільки орган соціального захисту населення лише перебуває на розрахунково-касовому обслуговуванні в управлінні Казначейства й відповідно орган Казначейства виконує лише функції банку в даному випадку.

Третя особа зазначає, що позивач замовчує наявність спільних протокольних рішень, які мають пряме відношення до даної справи, натомість наголошує, що відповідач та третя особа зобов`язані проводити розрахунок до моменту надходження коштів по спільних протокольних рішеннях, ігноруючи встановлений державою механізм перерахування коштів для погашення заборгованості за надані державою пільги, а також стверджує про наявність зобов`язань, проте не наводить підстави їх виникнення.

Щодо посилання позивача на наказ Міністерства фінансів України від 24.01.2012 № 44, як на підставу виникнення строку, з якого позивач нараховує інфляційні втрати та 3 % річних, то це суб`єктивна неправильна та надумана позиція, яка не підтверджується жодними нормами матеріального права. Натомість, відображення відповідачем заборгованості у звітності відповідно до вимог наказу № 44 є ще одним доказом того, що органом соціального захисту населення вжито всіх належних заходів стосовно належного виконання умов та проведення розрахунків за природній газ відповідно до вимог Порядку № 20 та Порядку № 256. Відповідач, як головний розпорядник коштів здійснює перерахунок виділеної субвенції за цільовим призначенням у відповідності до доведених йому розподілів та кошторисних призначень.

Перерахування коштів ТОВ «Львівгаз збут» здійснювалось на рахунок, відкритий позивачем у Головному управлінні Державної казначейської служби України у Львівській області (далі - Головне управління Казначейства). Головне управління Казначейства здійснює платежі (в т.ч. і зарахування коштів) позивача відповідно до запровадженого на виконання вимог статті 102 Бюджетного кодексу України механізму відшкодування населенню пільг та житлових субсидій з оплати енергоносіїв та житлово - комунальних послуг за рахунок відповідної субвенції з державного бюджету, встановленого Порядком № 256.

Враховуючи те, що у Головному управлінні Казначейства позивачу відкритий лише рахунок із спеціальним режимом використання, то відповідно і зарахування інших коштів (пені, 3 % річних, інфляційних втрат тощо), відмінних від цільових, а також використання зарахованих коштів позивачем в цілях, не передбачених вимогами чинного законодавства є неможливим.

Одночасно третя особа зазначила, що чинним законодавством не передбачено нарахування інфляційних втрат, 3 % річних, пені, тощо як санкції за несвоєчасне перерахування державою цільових коштів, оскільки немає законодавчо встановлених строків перерахування таких коштів. Натомість перерахування коштів органами державної влади в даному випадку здійснюється лише при наявності відповідного фінансування з боку держави, як це визначено нормами матеріального права.

Враховуючи вищенаведені заперечення третя особа просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Обставини встановлені судом.

ТОВ «Львівгаз збут» протягом січня 2017 р. травня 2019 р. надано послуги з газопостачання на пільгових умовах населенню Радехівського району, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та на яких поширювались дія п. 19 ч. 1 ст. 12 п. 10 ч. 1 ст. 13, п. 18 ч. 1 ст. 14, п. 20 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", п. 11 ст. 20. ст. 21 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", п. 6 ч. 1 ст. 6. ч. 3 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", ч. 5 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п. 4 ч. 3 ст. 13 Закону України «Про охорону дитинства».

Між сторонами за період січень 2017 р. - травень 2019 р. підписано акти звіряння розрахунків за надані населенню пільги та субсидії по природному газу, у яких визначено розмір фактично спожитого природного газу, профінансованих коштів та заборгованість помісячно.

Наказом Міністерства фінансів України № 44 від 24.01.2012 р. затверджено Порядок складання бюджетної звітності розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів, звітності фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування (надалі - Порядок № 44).

Цим Порядком визначаються склад та порядок складання місячної, квартальної і річної бюджетної звітності, вимоги до розкриття її елементів. Крім цього, цим Порядком визначається порядок заповнення окремих рядків та граф бюджетної звітності за формою № 7д, № 7м.

Зокрема, у графі 10 «Кредиторська заборгованість на кінець звітного періоду (року), з неї прострочена» із загальної суми кредиторської заборгованості, що виникла на дату складання бюджетної звітності при виконанні кошторису (плану використання бюджетних коштів) за поточний та минулі звітні роки, уточнюється сума заборгованості, термін оплати якої прострочено, тобто це заборгованість, що виникає на 30-й день після закінчення терміну обов`язкового платежу згідно з укладеними договорами, або якщо дата платежу не визначена після отримання підтвердних документів за отримані товари, виконані роботи, надані послуги.

Позивач стверджує, що відшкодування витрат понесених позивачем внаслідок надання населенню Радехівського району послуг з газопостачання на пільгових умовах відповідач здійснював несвоєчасно, не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим він нарахував інфляційні втрати в сумі 4 066 753,15 грн та три проценти річних в сумі 1 056 103,86 грн, всього 5 122 857,01 грн., які просить стягнути.

Висновки суду.

Частина 2 статті 95 Конституції України передбачає, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються видатки на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. За цим конституційним приписом, у разі якщо застосування пільг, компенсацій та гарантій для певних категорій громадян, у тому числі відшкодування витрат за наданні громадянам послуги на пільгових умовах, потребує фінансування за рахунок коштів Державного бюджету України, його обсяги не можуть визначатися будь-яким іншим законом, крім закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Статтею 19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України Про житлово-комунальні послуги виконавець послуг має право отримувати компенсацію за надані відповідно до закону окремим категоріям громадян пільги та нараховані субсидії з оплати житлово-комунальних послуг.

За змістом ч. 2 ст. 16 Закону України Про ринок природного газу вразливі споживачі мають право на субсидію для відшкодування витрат за спожитий природний газ та іншу адресну допомогу, що надається у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України бюджетні зобов`язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв`язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Як випливає з пп. б п. 4 ч. 1 ст. 89 та ч.1 ст. 102 Бюджетного кодексу України видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюються, в тому числі з районних бюджетів за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 7 ГК України визначено, що відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно з положеннями частин першої-третьої ст. 12 ГК України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

У 2017 р. фінансування пільг та субсидій здійснювалось відповідно до механізму клірингових розрахунків, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій», наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Міністерства фінансів України від 03.08.2015 р. №493/688, постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. №256 «Про затвердження порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» (зі змінами) затвердженими 21.02.2018 р., які застосовуються з 01.01.2018 р., відповідно до п.8 де прописаний порядок фінансування та відшкодування державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності і є визначений Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій ( далі по тексту -Порядок №20) механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується НАК Нафтогаз України та ПАТ Укртрансгаз.

ТОВ «Львівгаз збут» протягом січня 2017 р. травня 2019 р. надано послуги з газопостачання на пільгових умовах населенню Радехівського району, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та на яких поширювались дія п. 19 ч. 1 ст. 12 п. 10 ч. 1 ст. 13, п. 18 ч. 1 ст. 14, п. 20 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", п. 11 ст. 20. ст. 21 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", п. 6 ч. 1 ст. 6. ч. 3 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", ч. 5 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п. 4 ч. 3 ст. 13 Закону України «Про охорону дитинства».

Як визначено абзацом 4 п.7 Порядку №20 розрахунки проводяться на підставі актів звіряння, або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних учасниками таких розрахунків». Відповідно до Порядку, учасниками розрахунків виступають казначейство та постачальники ресурсів.

Між сторонами за період січень 2017 р. - травень 2019 р. підписано акти звіряння розрахунків за надані населенню пільги та субсидії по природному газу, у яких визначено розмір фактично спожитого природного газу, профінансованих коштів та заборгованість помісячно.

У п.6 Порядку №20 зазначено, що органи Казначейства на підставі платіжних доручень головних розпорядників коштів місцевих бюджетів перераховують кошти на рахунки постачальників ресурсів (товарів, послуг).

Відповідно до п.1.2. розділу 1 Порядку №20 проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію розрахунки між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», ДП «Енергоринок», ПАТ «УКРТРАНСГАЗ», ПАТ «Укргазвидобування», виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами та іншими учасниками розрахунків за природний газ, послуги з постачання, розподілу та транспортування природного газу, в тому числі послуги замовленої потужності, фізичного транспортування природного газу, балансування обсягів природного газу, теплопостачання та електроенергію, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу.

З метою погашення взаємної заборгованості, між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області, Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації, ТОВ «Львівгаз збут» та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» 20.04.2017 р. підписано Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу №№ 2417, 2419 та 2422 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України.

Предметом цих спільних протокольних рішень є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до Порядку № 20 на умовах визначених даними спільними протокольними рішеннями.

Відтак, позивач будучи стороною-підписантом спільних протокольних рішень погодився на умови проведення таких розрахунків, визначені рішеннями, в тому числі із умовами, що містяться у п. 5.3. таких протокольних рішень, яким передбачено, що спільне протокольне рішення є чинним лише у разі проведення відповідного фінансування.

За умовами розділу 5 спільних протокольних рішень вони набирають чинності з моменту підписання всіма сторонами і діють до повного виконання сторонами зобов`язань за кожним протокольним рішенням. Зміни до них можуть бути внесені за взаємною згодою сторін шляхом підписання додатків до нього. Додатки є невід`ємною частиною і мають однакову юридичну силу в разі, якщо вони викладені в письмовій формі та підписані уповноваженими на те представниками сторін.

Проте, у позовній заяві позивач не вказує на наявність таких спільних протокольних рішень, у судових засіданнях представник позивача стверджував, що спільні протокольні рішення в даному випадку не мають значення та не впливають на вирішення спору. Відтак, позивач ігнорує встановлений державою механізм перерахування коштів для погашення заборгованості за надані державою пільги.

При укладенні договорів та спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України сторони керувалися Порядком №20.

Із Порядку №20 вбачається, що відшкодування коштів на пільги, субсидії здійснюється з Державного бюджету України за спеціальною процедурою. При цьому, такі кошти не є коштами суб`єкта господарювання, а безпосередньо перераховуються з Державного бюджету на рахунок позивачу.

Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затверджений наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України №493/688 від 03.08.2015р. (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, втратив чинність з 03.04.2018р. на підставі Наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості №123/289 від 19.02.2018р.).

Цей Порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідні департаменти фінансів), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», ДП «Енергоринок», ПАТ «Укртрансгаз», ПАТ «Укргазвидобування», виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами та іншими учасниками розрахунків за природний газ, послуги з постачання, розподілу та транспортування природного газу, в тому числі послуги замовленої потужності, фізичного транспортування природного газу, балансування обсягів природного газу (далі - послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу), теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою КМУ №20 від 11.01.2005р. (надалі по тексту «Порядок»).

Згідно з п.1.2 цього Порядку, розрахунки, передбачені в п.1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ або вугілля, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку.

Судом враховується, що з 01.01.2018р. втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005р. «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій», але зобов`язання по відшкодуванню наданих пільг та субсидій за 2017 рік залишилися. Відтак, положення Порядку №20 поширюються на спірні правовідносини сторін у період до 01.01.2018р.

Фінансування субвенції щодо пільг і житлових субсидій населенню з 01.01.2018р. відбувалося уже згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» №256 від 04.03.2002р. у відповідній редакції (далі Порядок №256).

Пунктом 2 Порядку №256 передбачено, що фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення проводиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення, районних бюджетах, бюджетах об`єднаних територіальних громад на зазначені цілі.

Розпорядником коштів бюджетного фінансування пільг та субсидій за спожитий природний газ населенням Радехівського району Львівської області є Управління соціального захисту населення Радехівської районної державної адміністрації (відповідач у цій справі) (пункт 3 Порядку №256).

Аналіз змісту порядку вказує на те, що держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств, в тому числі паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

З наведеного вбачається адміністративно-правове регулювання відносин щодо механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема, на оплату природного газу.

Запроваджуючи визначений Порядком механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (надалі - ПЕК), держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов`язаних з газопостачанням населення, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг.

Тобто, державою офіційно визнається неможливість підприємств ПЕК забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (в залежності від рівня отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній ліцензованій території діяльності). Визнаючи неможливість розрахунків в цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

З наведеного вбачається, що правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами (у розмірі отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, якою приймаються законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. А тому на виконання таких законодавчих актів державою в особі відповідних державних органів приймаються підзаконні нормативні акти (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.03.2018р. у справі №915/789/16 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019р. у справі №922/3013/18).

З огляду на викладене слід зазначити, що держава фактично запровадила спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, за якого відповідач по суті, усувається від процедури перерахування коштів субвенції на рахунок позивача.

Отже, у відповідача об`єктивно відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за поставлений природний газ, що виключає застосування до відповідача відповідальності у вигляді нарахування 3% річних та інфляційних втрат за прострочення грошових зобов`язань.

Судом також враховується, що власними коштами відповідач розрахунки не проводив, що також, з врахуванням правових позицій Верховного Суду, викладених в постановах від 14.02.2018р. у справі №904/1858/16, від 14.03.2018р. у справі №910/9806/16, від 12.06.2018р. у справі №922/1010/16, від 02.08.2018р. у справі №922/3873/17, від 23.10.2019р. у справі №922/3013/18, унеможливлює застосування до відповідача заходів відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України №534 від 23.08.2016р. затверджено Порядок розрахунку та повернення до бюджету невикористаних сум субсидії для відшкодування витрат на оплату послуги з централізованого опалення (теплопостачання), послуг з газо- та електропостачання для індивідуального опалення (надалі Порядок №534), який діяв до 01.10.2019р., тому поширюється на спірні правовідносини сторін.

Порядком №534 зі змінами і доповненнями визначено механізм розрахунку та повернення до бюджету невикористаних сум субсидії для відшкодування витрат на оплату послуг з централізованого опалення (теплопостачання), постачання холодної та гарячої води і водовідведення, послуг з газо- та електропостачання (далі субсидія).

За змістом Порядку №534, розрахунок невикористаних сум субсидії проводиться виробниками/виконавцями послуг з централізованого опалення (теплопостачання), постачання холодної та гарячої води і водовідведення, газо- та електропостачання (далі надавачі послуг), об`єднаннями співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельними кооперативами, які є колективним споживачем (замовником) житлово-комунальних послуг станом на 1 травня та 1 жовтня за особовим рахунком споживача-громадянина, якому призначено субсидію на опалювальний (неопалювальний) сезон, що закінчився (далі одержувач субсидії).

Розрахунок невикористаної суми субсидії проводиться надавачем послуг, об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельним кооперативом у разі, коли на особовому рахунку одержувача субсидії станом на 1 травня та 1 жовтня обліковується переплата за послугу.

Якщо після проведення розрахунку за формулами, зазначеними у п.п.4 - 6 Порядку №534, невикористана сума субсидії має від`ємне значення, розрахунок за таким особовим рахунком невикористаної суми субсидії не проводиться.

Якщо після проведення розрахунку за формулами, зазначеними у п.п.4-6 Порядку №534, невикористана сума субсидії має значення більше, ніж загальна сума нарахованої субсидії на оплату послуги за відповідний сезон, повернення до бюджету невикористаних сум субсидії за таким особовим рахунком здійснюється у розмірі нарахованої субсидії.

Переплата за особовим рахунком одержувача субсидії (станом на 1 травня та 1 жовтня) зменшується на розраховану відповідно до пунктів 4 - 6 цього Порядку невикористану суму субсидії. При цьому не допускається нарахування та облік будь-якої заборгованості на особовому рахунку одержувача субсидії.

Загальний обсяг невикористаних сум субсидій, що підлягає поверненню до бюджету, визначається кожним надавачем послуг, об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельним кооперативом шляхом додавання невикористаних сум субсидії за особовими рахунками всіх одержувачів субсидії.

За результатами розрахунку загального обсягу невикористаних сум субсидій, що підлягає поверненню до бюджету, надавач послуги, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельний кооператив складає акт розрахунку загального обсягу невикористаних сум субсидій у трьох примірниках, один з яких залишає у себе, а два інших подає до 1 червня та до 1 листопада до структурного підрозділу з питань фінансів та до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві і м.Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі їх створення) ради (далі - структурний підрозділ з питань соціального захисту населення).

У разі відсутності невикористаних сум субсидій надавач послуги, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельний кооператив повідомляє про це письмово структурному підрозділу з питань фінансів та структурному підрозділу з питань соціального захисту населення у зазначені строки.

Коригування сум, зазначених в актах розрахунку загального обсягу невикористаних сум субсидій, допускається до початку опалювального (неопалювального) сезону.

Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення щомісяця, починаючи з червня, враховує загальний обсяг невикористаних сум субсидій, визначений у поданому надавачем послуги, об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельним кооперативом акті відповідно до Порядку №534, під час здійснення розрахунків з таким надавачем, об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельним кооперативом відповідно до Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р., та відображає разом з нарахуваннями поточного місяця у щомісячному акті звіряння розрахунків за надані послуги, що складається відповідно до пункту 5 зазначеного Порядку.

У разі відсутності кредиторської заборгованості перед надавачем послуги, об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельним кооперативом та відсутності поточних нарахувань субсидій станом на перше число місяця, в якому подано акт розрахунку загального обсягу невикористаних сум субсидій (у разі реорганізації, ліквідації підприємства тощо), надавач послуги, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельний кооператив протягом зазначеного місяця перераховує невикористану суму субсидії на рахунок структурного підрозділу з питань соціального захисту населення.

Якщо громадяни, що перебувають у складних життєвих обставинах, не змогли своєчасно звернутися за призначенням субсидії та на підставі рішень районних, районних у мм. Києві і Севастополі держадміністрацій та виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад або утворених ними комісій і актів обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства набули право на субсидію після 1 травня та 1 жовтня, акт розрахунку загального обсягу невикористаних сум субсидій за опалювальний сезон таких одержувачів субсидії подається окремо до першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому виконано такий розрахунок.

Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення використовує повернуті кошти на погашення кредиторської заборгованості та/або поточні розрахунки з надавачами послуг, об`єднаннями співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельними кооперативами за надані пільги і житлові субсидії на оплату житлово-комунальних послуг.

Відповідач надав копії зведеного реєстру, з якого вбачається погодження погашення бюджетної заборгованості за підписами представників ТОзВ «Львівгаз збут» та Департаменту фінансів. Таким чином відповідач здійснював проведення клірингових розрахунків за попереднім узгодженням вище вказаних органів.

Слід зазначити, що відображення відповідачем заборгованості у звітності відповідно до вимог наказу № 44 підтверджує, що органом соціального захисту населення вжито всіх належних заходів стосовно належного виконання умов та проведення розрахунків за природній газ відповідно до вимог № 20 та Порядку № 256. Відповідач, як головний розпорядник коштів здійснює перерахунок виділеної субвенції за цільовим призначенням у відповідності до доведених йому розподілів та кошторисних призначень.

Предметом розгляду справи № 922/3013/18 було стягнення заборгованості за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг і житлових субсидій населенню. У зв`язку з тим, що Великою Палатою Верховного Суду 23.10.2019 ухвалено рішення по справі № 922/3013/18, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Харківгаз збут» до органу соціального захисту населення та відповідного управління Казначейства відмовлено, ТОВ «Львівгаз збут» стверджує про відмінність між згаданими справами.

Проте, дані справи є подібними, оскільки з їх матеріалів вбачається, що механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати, вивезення побутового сміття та рідких нечистот встановлений державою, а точніше визначається Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» (далі - Порядок № 20), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 (із змінами та доповненнями). Субвенції - міжбюджетні трансферти для використання на певну мету в порядку, визначеному органом, який прийняв рішення про надання субвенції (ст. 2 БК України).

Крім того, слід зазначити, що перерахування коштів відповідачем позивачу здійснювалось на рахунок, відкритий ТОВ «Львівгаз збут» у Головному управлінні Державної казначейської служби України у Львівській області. Державної казначейської служби України у Львівській області здійснює платежі (в т.ч. і зарахування коштів) позивача відповідно до запровадженого на виконання вимог ст. 102 Бюджетного кодексу України механізму відшкодування населенню пільг та житлових субсидій з оплати енергоносіїв та житлово - комунальних послуг за рахунок відповідної субвенції з державного бюджету, встановленого Порядком № 256.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України Національного банку України від 15.09.1999 р. № 1721 «Про створення внутрішньої платіжної системи Державного казначейства» та з метою переходу на нову систему бухгалтерського обліку виконання державного та місцевих бюджетів в умовах функціонування ЄКР і ВПС наказом Державного Казначейства від 28.11.2000 р. №119 «Про затвердження інструктивної бази» (далі - наказ №119), затверджено Положення про організацію бухгалтерського обліку і звітності виконання державного та місцевих бюджетів в органах Державного казначейства України та План рахунків бухгалтерського обліку виконання державного та місцевих бюджетів, відповідно до яких рахунки групи 3712 - це рахунки інших клієнтів Казначейства України.

Наказом Державної казначейської служби України від 27.12.2013 р. № №217 затверджено Порядок відкриття аналітичних рахунків для обліку операцій в системі Державної казначейської служби України ( далі - Порядок відкриття аналітичних рахунків).

Пунктом 26 Порядку відкриття аналітичних рахунків визначено, що небюджетні рахунки іншим клієнтам відкриваються за балансовим рахунком 3712 Плану рахунків у випадках передбачених законодавчими та іншими нормативно-правовими актами.

У додатку 1 до Порядку відкриття аналітичних рахунків (із змінами) визначено, що ознака, яка відповідає видам послуг, використовується при кодуванні аналітичних рахунків 3712. У разі застосування цієї ознаки перший знак «X» може приймати такі значення: - код 1 - електрична енергія; - код 2 - природний газ; - код 3 - теплопостачання; - код 4 - водопостачання і водовідведення; - код 5 - квартирна плата та інші послуги. Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області дотримується цього кодування при відкритті підприємствам - постачальникам енергоносіїв рахунків груп 3712 відповідно до пункту 81 Порядку № 256.

Відповідно до Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України (далі - Порядок відкриття та закриття рахунків), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 22.06.2012 №758, небюджетні рахунки це - рахунки, які відкриваються органами Казначейства у випадках, передбачених законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, розпорядникам бюджетних коштів та одержувачам бюджетних коштів, відокремленим структурним підрозділам розпорядників бюджетних коштів, підприємствам, установам, організаціям та фізичним особам - підприємцям за операціями, що не належать до операцій з виконання бюджетів. До небюджетних рахунків відносяться депозитні рахунки, рахунки для зарахування коштів єдиного соціального внеску, які підлягають розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, рахунки державних цільових фондів, рахунки для операцій з коштами від приватизації майна, коштами фінансового резерву та інші рахунки клієнтів за операціями, що не належать до операцій з виконання бюджетів, а рахунки із спеціальним режимом використання це - рахунки, які відкриваються в Казначействі та його органах підприємствам, установам, організаціям для проведення розрахунків з надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, з погашення заборгованості перед державним бюджетом, з повернення бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (Верховною Радою Автономної Республіки Крим, міськими радами) або під державні (місцеві) гарантії, з електронного адміністрування податків, для сплати заборгованості за електроенергію, для зарахування депозитних коштів та небюджетні рахунки розпорядників бюджетних коштів.

Враховуючи те, що у Головному управлінні Державної казначейської служби України у Львівській області позивачу відкритий лише рахунок із спеціальним режимом використання, то відповідно і зарахування інших коштів (пені, 3 % річних, інфляційних втрат тощо), відмінних від цільових, а також використання зарахованих коштів позивачем в цілях, не передбачених вимогами чинного законодавства є неможливим.

Матеріалами справи не підтверджено та сторонами не надано інформації щодо укладення між позивачем та відповідачем договору про відшкодування витрат за надані населенню послуги з газопостачання на пільгових умовах з ТзОВ Львівгаз збут на 2017-2019 роки, який би визначав зобов`язання перед позивачем з відшкодування витрат на оплату за природний газ, пов`язаних із наданням визначеній категорії населення пільг та призначених субсидій.

Враховуючи все вищевказане, за результатами розгляду справи не підтверджено порушення відповідачем установлених саме для нього строків здійснення розрахунків з позивачем, що унеможливлює застосування наслідків неналежного виконання зобов`язань в частині своєчасного відшкодування позивачу вартості спожитого природного газу абонентами - фізичними особами Радехівського району Львівської області, яким призначено субсидії, у вигляді нарахування 3 % річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ч.1 ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно ст.79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами наявність правових підстав для задоволення його позовних вимог, внаслідок чого суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

За приписами статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006р. у справі Проніна проти України за заявою №63566/00 суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

При цьому суд зазначає, що згідно вимог ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати у справі, згідно ст.129 ГПК України, слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 13, 74, 75, 77-78, 79, 86, 126, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-258 ГПК України.

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

Повне рішення складено 17.02.2020 року.

Суддя Сухович Ю.О.

Суддя Синчук М.М.

Суддя Яворський Б.І.