РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.02.2020справа №910/13505/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу №910/13505/19

за позовом Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (68000, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Віталія Шума, буд. 21; ідентифікаційний код 34944246)

до акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» (01011, м. Київ, вул. Лєскова, буд. 9; ідентифікаційний код 14305909) в особі його Одеської обласної дирекції (65045, м. Одеса,

вул. Велика Арнаутська, 72/74; ідентифікаційний код 23876031),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача -Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (65028, м. Одеса, вул. Богдана Хмельницького, буд. 34; ідентифікаційний код 34929741),

про стягнення 485 629,37 грн.,

за участю представників:

позивача - Коваленка А.А. (довіреність від 19.11.2019 №23/24472);

відповідача - Майтапова В.Ю. (довіреність від 17.01.2019 №13/19);

третьої особи - Коваленка А.А. (довіреність від 02.01.2020 №03-05/40).

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий виклад позовних вимог

Чорноморський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - Відділ) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» (далі - Банк) в особі його Одеської обласної дирекції (далі - Дирекція) про стягнення грошових коштів у сумі 252 937,29 грн.; 45 202,34 грн. втрат від інфляції та 15 384,13 грн. 3% річних, а всього 313 523,76 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що:

- на примусовому виконанні у Відділі впродовж 2013-2014 років перебувало зведене виконавче провадження №В-10/287/2013 (№ за ЄДРВП 38173660), яке було відкрите на підставі 7 виконавчих документів про стягнення з ОСОБА_1 на користь банківських установ грошових коштів;

- в ході проведення дій примусового виконання, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», за допомогою системи електронних торгів арештованим майном СЕТАМ - https://torgi.minjust.gov.ua/ реалізовано арештоване рухоме майно боржника - ОСОБА_1 , а саме: транспортний засіб марки «Audi Q7», тип легковий універсал, 2007 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 видане РЕВ 3-го МРВ УДАЇ ГУМВС України в Одеській області 25.05.2007 (далі - «Audi Q7»);

- відповідно до протоколу від 26.08.2014 № 2246 про проведення електронних торгів, складеного державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (далі - ДП «Інформаційний центр»), «Audi Q7» реалізовано на прилюдних торгах ДП «Інформаційний центр» за ціною 293 280 грн.;

- кошти, отримані від реалізації «Audi Q7» у сумі 278 616 грн. розподілені та перераховані на відповідні рахунки, у тому числі 252 937,29 грн. боргу за виконавчим листом зі справи № 2-475/10, виданим Іллічівським міським судом Одеської області 24.01.2011, про стягнення солідарно з ОСОБА_1. на користь Банку в особі Дирекції, перераховано на розрахунковий рахунок стягувача - Банку в особі Дирекції;

- рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16.10.2015 у справі №501/2461/15-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.07.2017 та постановою Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.12.2018, з ухваленням нового рішення в частині розподілу судових витрат, позов ОСОБА_2 задоволено: розірвано договір у формі акту державного виконавця про проведення електронних торгів від 12.09.2014 щодо придбання рухомого майна «Audi Q7» (далі - Договір від 12.09.2014); стягнуто з Відділу на користь ОСОБА_2. грошові кошти у сумі 278 616 грн., 114 724,78 грн. втрат від інфляції та 5 312,79 грн. 3% річних; стягнуто з ДП «Інформаційний центр» на користь ОСОБА_2. 14 664 грн.;

- листом від 09.04.2019 №10-08/741 Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області (далі - ГУДКСУ в Одеській області) повідомило Головне територіальне управління юстиції в Одеській області (далі - Управління юстиції) про те, що у зв`язку з надходженням до ГУДКСУ в Одеській області заяви ОСОБА_2 . від 04.04.2019 та оригіналів виконавчих листів Іллічівського міського суду Одеської області від 14.08.2017 та від 17.01.2019 у справі №501/2461/15-ц, ГУДКСУ в Одеській області відповідно до вимог пункту 28 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (далі - Порядок №845), здійснить примусове стягнення в сумі 402 704,47 грн. за КПК 3601010 (загальний спеціальний фонд), у тому числі по кодах економічної класифікації видатків бюджету (КЕКВ) 2800 - 398 653,57 грн.

- грошові кошти у сумі 398 653,57 грн. Державною казначейською службою України 12.04.2019 перераховані з рахунку Управління юстиції на рахунок ОСОБА_2., що підтверджується випискою про рух коштів за період з 12.04.2019 по 12.04.2019;

- боржником відповідно до рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16.10.2015 у справі №501/2461/15-ц визначено Відділ, але кошти стягнуто у передбачений законодавством спосіб з рахунку Управління юстиції, яке є бюджетною установою, що здійснює централізоване обслуговування боржника (Відділу);

- таким чином, отримані Банком грошові кошти у сумі 252 937,29 грн., підстава на отримання яких відпала, згідно із рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16.10.2015 у справі №501/2461/15-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.07.2017 та постановою Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.12.2018, з ухваленням нового рішення в частині розподілу судових витрат, повернуті ОСОБА_2. за рахунок державних коштів, розпорядником яких є Управління юстиції;

- відділ є власником грошових коштів, які перераховані Управлінням юстиції на рахунок відповідача, підстава на отримання яких у останнього відпала, після вступу в силу (20.07.2017) вказаного судового рішення, яким розірвано Договір від 12.09.2014 щодо придбання рухомого майна;

- результатом розірвання Договору від 12.09.2014 є те, що всі учасники правовідносин, які склалися в процесі здійснення виконавчих дій в межах виконавчого провадження з примусового виконання боргу виконавчого листа №2-475/10, виданого Іллічівським міським судом Одеської області 24.01.2011 у сумі 252 937,29 грн., мають бути приведені у стан, що передував проведенню електронних торгів, а тому вказана обставина зумовлює обов`язок відповідача як стягувача повернути кошти в сумі 252 937,29 грн., що перераховані Відділом за платіжним дорученням від 11.09.2014 №1434 на рахунок Банку в особі Дирекції;

- 15.08.2019 позивач надіслав відповідачу вимогу про повернення грошових коштів у сумі 252 937,29 грн., оскільки підстава, на яких вони були отримані відповідачем, відпала; проте останнім у добровільному порядку вказані кошти не повернуті;

- крім того, позивач просить суду стягнути з Банку 45 202,34 грн. втрат від інфляції та 15 384,13 грн. 3% річних.

2. Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач 13.12.2019 подав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив таке:

- Відділом не доведено, що отримані Банком грошові кошти в межах виконавчого провадження є такими, що отримані внаслідок правової підстави, яка згодом відпала; грошові кошти отримані відповідачем не на підставі Договору від 12.09.2014, а саме на підставі виконавчого листа №2-475/10, виданого Іллічівським міським судом Одеської області 24.01.2011 на підставі рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку кредитної заборгованості;

- позивачем не доведено, що збитки, завдані державі тим, що Відділ не виконав обов`язок за Договором від 12.09.2014, а саме з передачі покупцю ( ОСОБА_2 ) «Audi Q7», має відшкодувати саме Банк;

- Відділ є належним позивачем у даній справі;

- позивачем не доведено, що Відділ має право на позов про стягнення зі сторони виконавчого провадження безпідставно отриманих стороною виконавчого провадження грошових коштів.

3. Процесуальні дії у справі

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 02.12.2019; залучено до участі у справі Управління юстиції як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.12.2019 підготовче засідання відкладено на 23.12.2019.

23.12.2019 Відділ подав суду уточнення позовної заяви, в якій просив суд стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 380 828,86 грн., 77 693,90 грн. втрат від інфляції та 27 106,61 грн. 3% річних, а всього 485 629,37 грн.

Суд розцінює уточнення позовної заяви як заяву про збільшення розміру позовних вимог.

Судом перевірено дотримання позивачем вимог статті 46 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та ухвалою суду від 23.12.2019 прийнято заяву про збільшення розміру позовних вимог до розгляду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.12.2019 продовжено строк підготовчого провадження; підготовче засідання відкладено на 27.01.2020.

16.01.2020 відповідач подав суду відзив на уточнену позовну заяву, в якому вказав про те, що:

- як свідчить зміст уточнень позовних вимог, позовна вимога про стягнення з відповідача матеріального збитку, за своїм змістом не може кваліфікуватись як заява про збільшення позовних вимог, хоча на перший погляд розмір позовних вимог дійсно збільшився на 127 891,57 грн., що свідчить про збільшення розміру позовних вимог, проте це збільшення обумовлено тим, що позивач доповнив свій первісний позов позовною вимогою, яка не містилася в його первісній редакції і яка за своїм змістом не пов`язана з позовною вимогою, наведеною в первісному позові, про стягнення з Банку безпідставно отриманих грошових коштів, у сумі 252 937,29 грн.;

- на думку відповідача, уточнення позовних вимог в частині вимоги про стягнення з відповідача матеріального збитку у розмірі 127 891,57 грн. слід вважати нічим іншим ніж зміною предмету та підстави позову;

- відповідно до частини третьої статті 46 ГПК України одночасна зміна предмету та підстав позову прямо заборонена, а тому на думку відповідача, в частині нової позовної вимоги про стягнення матеріального збитку у сумі 127 891,57 грн. суд має постановити ухвалу про відмову в задоволенні заяви про зміну підстав та предмету позову;

- Банк також не погоджується з висновком суду про те, що позивні вимоги про стягнення з відповідача втрат від інфляції та плати за користування грошовими коштами у сумі 3% річних, змінені, зокрема збільшені, внаслідок лише уточнення розрахунку ціни позову, а саме у зв`язку із тим, що позивачем змінено період, у якій нараховувались інфляційні збитки та плата за користування грошовими коштами, оскільки в уточненнях позовної заяви Відділ розраховує втрати від інфляції та плату за користування цими коштами виходячи з розміру грошових коштів у сумі 380 828,86 грн., яку позивач визначив як суму безпідставно отриманих відповідачем грошових коштів у сумі 252 937,29 грн. та матеріального збитку у сумі 127 891,57 грн.;

- позивач надав до суду лише докази направленого уточненого позову на адресу Банку, проте доказів направлення доданих до уточнення позовної заяви документів (розрахунку ціни позову, копії вимоги та доказ її направлення, заяви від ГТУЮ в Одеській області про отримання уточненого позову), в порушення частини п`ятої статті 46 ГПК України, не надав;

- доводи позивача про стягнення з відповідача матеріального збитку у сумі 127 891,57 грн. є необґрунтованими, оскільки позивачем не обґрунтовано чому саме відповідач має відшкодовувати позивачу збитки, нараховані в тому числі на суму грошових коштів, яка не перераховувалась на адресу позивача, зокрема грошових коштів у сумі 25 678,71 грн. = (278 616 грн. - 252 937,29 грн.);

- на думку відповідача, відповідно до частини п`ятої статті 46 ГПК України уточнені позовні вимоги не можуть розглядатись судом в межах даної справи, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволені заяви позивача про розгляд заяви про уточнення позовних вимог, яка за своїм змістом є заявою про одночасну заміну підстав та предмету позову, разом з первісним позовом.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 №870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» та наказу Міністерства юстиції України від 16.10.2019 №3173/5 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України» змінено назву Відділу на Чорноморський міський відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Отже, назвою позивача у даній справі є Чорноморський міський відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.01.2020 замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Головне територіальне управління юстиції в Одеській області на Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса); закрито підготовче провадження та призначено справу №910/13505/19 до судового розгляду по суті на 24.02.2020.

Відділ 18.02.2020 подав суду відповідь на відзив, в якій заперечив проти викладених у відзиві на позов доводів Банка.

Представник позивача у судовому засіданні 24.02.2020 оголосив вступне слово та підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача оголосив вступне слово та заперечив проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи надав пояснення по суті спору та підтримав позовні вимоги.

Суд, заслухавши вступне слово представників учасників справи, з`ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, дослідив в порядку статей 209 і 210 ГПК України докази у справі.

Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд перейшов до судових дебатів.

Представники учасників справи виступили з промовами (заключним словом), в яких посилалися на обставини і докази, досліджені у судовому засіданні.

У судовому засіданні 24.02.2020 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до статті 233 ГПК України.

Судом згідно з вимогами статей 222 і 223 ГПК України здійснювалося повне фіксування судового засідання технічними засобами та секретарем судового засідання велися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

У Відділі впродовж 2013 - 2014 років на примусовому виконанні перебувало зведене виконавче провадження №В-10/287/2013 (№ за ЄДРВП 38173660), яке було відкрите на підставі 7 виконавчих документів про стягнення з ОСОБА_1 на користь банківських установ грошових коштів.

В ході проведення примусового виконання дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», за допомогою системи електронних торгів арештованим майном СЕТАМ - https://torgi.minjust.gov.ua/ реалізовано арештоване рухоме майно боржника - ОСОБА_1 , а саме автомобіль «Audi Q7».

Відповідно до протоколу від 26.08.2014 №2246 про проведення електронних торгів, складеного ДП «Інформаційний центр», автомобіль «Audi Q7» реалізовано на прилюдних торгах за ціною 293 280 грн.

Отримані від реалізації автомобіля «Audi Q7» кошти у сумі 278 616 грн. розподілено та перераховано на відповідні рахунки, у тому числі 252 937,29 грн. боргу за виконавчим листом зі справи №2-475/10, виданим Іллічівським міським судом Одеської області 24.01.2011, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь Банку в особі Дирекції, перераховано на розрахунковий рахунок стягувача - Банку в особі Дирекції, що підтверджується платіжним дорученням від 11.09.2014 №1434 на суму 252 937,29 грн., яке 29.09.2014 проведено банком, через який Відділом здійснювався переказ.

В подальшому рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16.10.2015 у справі №501/2461/15-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.07.2017 та постановою Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.12.2018, з ухваленням нового рішення в частині розподілу судових витрат, позов ОСОБА_2 (яким було придбано автомобіль «Audi Q7» на прилюдних торгах) задоволено: розірвано договір у формі акта державного виконавця від 12.09.2014 про проведення електронних торгів щодо придбання рухомого майна «Audi Q7»; стягнуто з Відділу на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 278 616 грн., а також 114 724,78 грн. втрат від інфляції та 5 312,79 грн. 3% річних; стягнуто з ДП «Інформаційний центр» на користь ОСОБА_3 14 664 грн.

Листом від 09.04.2019 №10-08/741 ГУДКСУ в Одеській області повідомило Управління юстиції про те, що у зв`язку з надходженням до ГУДКСУ в Одеській області заяви ОСОБА_2 від 04.04.2019 та оригіналів виконавчих листів Іллічівського міського суду Одеської області від 14.08.2017 та від 17.01.2019 у справі №501/2461/15-ц, ГУДКСУ в Одеській області згідно з вимогами пункту 28 Порядку №845, здійснить примусове стягнення у сумі 402 704,47 грн. за КПК 3601010 (загальний спеціальний фонд), у тому числі по кодах економічної класифікації видатків бюджету (КЕКВ) 2800 - 398 653,57 грн.

Грошові кошти у сумі 398 653,57 грн. Державною казначейською службою України 12.04.2019 перераховані з рахунку Управління юстиції на рахунок ОСОБА_2., що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про рух коштів за період з 12.04.2019 по 12.04.2019.

Боржником відповідно до рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16.10.2015 у справі №501/2461/15-ц визначено Відділ, але кошти стягнуто у передбачений законодавством спосіб з рахунку Управління юстиції, яке є бюджетною установою, що здійснює централізоване обслуговування боржника (Відділу).

Таким чином, отримані Банком грошові кошти у сумі 252 937,29 грн., підстава на отримання яких відпала, згідно із рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16.10.2015 у справі №501/2461/15-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.07.2017 та постановою Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.12.2018, з ухваленням нового рішення в частині розподілу судових витрат, повернуті ОСОБА_2. за рахунок державних коштів, розпорядником яких є Управління юстиції.

Відділ є власником грошових коштів, які перераховані Управлінням юстиції на рахунок відповідача, підстава на отримання яких у останнього відпала, після вступу в силу (20.07.2017) вказаного судового рішення, яким розірвано Договір від 12.09.2014 щодо придбання рухомого майна.

15.08.2019 позивач надіслав відповідачу вимогу №23/18351 про повернення грошових коштів у сумі 252 937,29 грн., оскільки підстава, на яких вони були отримані відповідачем, відпала.

Відповідач відповіді на вказаний лист не надіслав, у добровільному порядку вказані кошти не повернув.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Статтею 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно з частиною першою статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частинами першою і другою статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно із статтею 224 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

У пункті 6 рекомендацій президії Вищого господарського суду від 29.12.2007 №04-5/239 «Про деякі питання практики вирішення спорів пов`язаних з відшкодуванням шкоди» зазначено, встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Отже, за загальним принципом цивільного права, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

ВИСНОВКИ

Оскільки рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16.10.2015 у справі №501/2461/15-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.07.2017 та постановою Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.12.2018, розірвано Договір від 12.09.2014, з Відділу стягнуто у тому числі і перераховані відповідачу кошти у сумі 252 937,29 грн., то правова підстава набуття права на грошові кошти у відповідача, як стягувача, відпала.

Слід зазначити, що результатом розірвання Договору від 12.09.2014 є те, що всі учасники правовідносин, які склалися в процесі здійснення виконавчих дій в межах зведеного №В-10/287/2013, мають бути приведені у стан, який передував укладенню Договору від 12.09.2014.

Вказана обставина зумовлює обов`язок відповідача як стягувача повернути кошти в сумі 252 937,29 грн., що перераховані Відділом за платіжним дорученням від 11.09.2014 №1434.

Враховуючи те, що правова підстава набуття відповідачем грошових коштів у сумі 252 937,29 грн. відпала, то в силу приписів статті 1212 ЦК України відповідач зобов`язаний повернути грошові кошти Відділу, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача вказаної суми є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилається на те, що заявлена до стягнення сума є збитками Відділу, а тому обов`язку у Банку в особі Дирекції з повернення перерахованих йому коштів немає.

Проте підставою перерахування Відділом відповідачу грошових коштів в межах зведеного виконавчого провадження №В-10/287/2013 стало саме підписання Договору від 12.09.2014, а після розірвання вказаного договору підстава для перерахування грошових коштів відпала.

Крім вказаної суми позивач просить стягнути з відповідача 27 106,61 грн. 3% річних та 77 693,90 грн. втрат від інфляції.

Разом з тим, пунктом 5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов`язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов`язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а з інших підстав.

Таким чином, оскільки зобов`язання з повернення Банком Відділу грошових коштів виникло на підставі статті 1212 ЦК України, та враховуючи, що однією з підстав розірвання Договору від 12.09.2014 стало те, що під час виходу державного виконавця за адресою, за якою автомобіль «Audi Q7» перебував на збереженні згідно з актом опису й арешту майна від 30.08.2013, ні боржника, яка відповідала за збереження автомобіля, ані самого автомобіля виявлено не було, то обов`язку у відповідача сплатити нараховані суми 3% річних і втрат від інфляції в даному випадку не виникає.

Що ж до стягнення з відповідача 114 724,78 грн. втрат від інфляції, 5 312,79 грн. 3% річних, 4 200 грн. компенсації судових витрат і 3 654 грн. судового збору, стягнутих з Відділу на виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16.10.2015 у справі №501/2461/15-ц, то фактично за своєю правовою природою вказані суми є збитками Відділу.

Проте понесення Відділом зазначених сум збитків сталося не з вини Банку в особі Дирекції, а тому такі вимоги задоволенню не підлягають.

За приписами статті 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 233, 236 - 238, 240 та 241 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (68000, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Віталія Шума, буд. 21; ідентифікаційний код 34944246) до акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» (01011, м. Київ, вул. Лєскова, буд. 9; ідентифікаційний код 14305909) в особі його Одеської обласної дирекції (65045, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 72/74; ідентифікаційний код 23876031), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Головне територіальне управління юстиції в Одеській області на Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (65028, м. Одеса, вул. Богдана Хмельницького, буд. 34; ідентифікаційний код 34929741), про стягнення 313 523,76 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» (01011, м. Київ, вул. Лєскова, буд. 9; ідентифікаційний код 14305909) в особі його Одеської обласної дирекції (65045, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 72/74; ідентифікаційний код 23876031) на користь Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (68000, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Віталія Шума, буд. 21; ідентифікаційний код 34944246) 252 937 (двісті п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот тридцять сім) грн. 29 коп. грошових коштів і 3 794 (три тисячі сімсот дев`яносто чотири) грн. 06 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26.02.2020.

Суддя О.В. Марченко