ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2020 р. Справа №907/373/19

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді М.І. Хабіб,

суддів О.П. Дубник,

О.І. Матущака,

секретар судового засідання Карнидал Л.Ю.,

за участю представників сторін:

позивача - адвоката Олійника Р.Б.(ордер на надання правової допомоги №1003894 від 16.12.2019),

відповідача1 - адвоката Дутчака Т.Г. (ордер на надання правової допомоги №070707 від 18.11.2019)

відповідача 2 - не з`явився (належно повідомлений),

розглянувши апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування" від 11.11.2019 № 688-131327 та Товариства з обмеженою відповідальністю "ПМК -77" б/н від 18.11.2019

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 15.10.2019, повний текст рішення складено 22.10.2019,

у справі № 907/373/19 (суддя Андрейчук Л.В.)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит-М", с. Вонігово Тячівського району Закарпатської області

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "ПМК -77", с. Соколівка Івано-Франківської області

до відповідача 2: Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування", м. Київ

про: стягнення 312 209, 67грн матеріальної шкоди

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ТОВ «Фаворит-М» звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до ТОВ «ПМК-77» (відповідач1)та ПрАТ «Просто страхування»(відповідач2) про стягнення з ТОВ «ПМК-77» 212 209,67грн збитків та стягнення з ПрАТ «Просто страхування» 100 000,00грн шкоди.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 06.09.2018 в смт. Міжгір`я біля п/п Голодняк на вул. Кутузова з вини водія автомобіля «МАN-TGA», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , який належить на праві власності ТОВ «ПМК-77», сталася дорожньо-транспортна пригода (далі-ДТП) з належним позивачу на праві власності автомобілем «Scania R420», д.н.з. НОМЕР_3 , з навіпричепом «ShmitzSW24», д.н.з. НОМЕР_4 , за кермом якого перебував водій ОСОБА_2 . Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21.11.2018 у справі № 480/1817/18 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, залишеним без змін постановою апеляційного суду від 03.01.2019, з формальних підстав справу закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адмінправопорушення, однак встановлено факт наїзду автомобіля відповідача 1 на автомобіль позивача, тобто встановлено безпосереднього заподіювача шкоди. Позивач посилається на ряд постанов Верховного Суду (від 01.02.2018 у справі №203/1019/16-ц, від 06.03.2019 у справі № 394/512/16-ц, від 16.04.2019 у справі 927/623/18 ) та зазначає, що непритягнення водія до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду. Вказує, що внаслідок ДТП йому було завдано матеріальну шкоду на загальну суму 312 209,67грн, що встановлено звітом про визначення вартості матеріального збитку №136/09/2018 від 18.09.2018, згідно з яким вартість матеріального збитку, завданого автомобілю позивача становить 100 454,21грн, та звітом №21/02/2019 від 27.02.2019 про визначення вартості відновлювального ремонту напівпричепа, згідно з яким вартість матеріального збитку, завданого напівпричепу позивача, становить 211 755,46грн. Зазначає, що на момент ДТП (06.09.2018) водій ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем1, у зв`язку з чим позивач вказує про обов`язок відповідача1 відшкодувати йому завдані збитки на підставі ст.ст. 1166, 1172, 1187 ЦК України. Поряд з тим, зазначає, що цивільно-правова відповідальність відповідача1 була застрахована у страховика ПрАТ «Просто страхування» відповідно до поліса №АК8683971, чинного на момент ДТП, яким визначено страхову суму у розмірі 100 000,00грн. Відтак позивач вказує про наявність підстав для відшкодування відповідачем 2 завданої позивачу шкоди в межах розміру страхової суми згідно із ст.1194 ЦК України та ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», решта збитків в сумі 212 209,67 грн підлягає стягненню з відповідача1.

У позовній заяві позивач також навів попередній ( орієнтовний) розрахунок судових витрат , з яких: 4683,15 судовий збір, 10 000, 00грн витрати на правову допомогу.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 15.10.2019 у справі №907/373/19 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з ПрАТ "Просто-страхування" на користь ТОВ "Фаворит-М" 99 000,00грн матеріальної шкоди, 1485,00грн судового збору та 3 170,95грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Присуджено до стягнення з ТОВ "ПМК-77" на користь ТОВ "Фаворит-М" 212 209,67грн матеріальної шкоди, 3 183,15грн судового збору та 6 797,02грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. В решті позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване ч. 6 ст. 75 ГПК України, ст.ст.22, 1166,1172, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст.ст. 5,6, 12, 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», постановами Верховного Суду від 01.02.2018 у справі №203/1019/16, від 06.03.2019 у справі №394/512/16, від 16.04.2019 у справі №927/623/18.

При прийнятті рішення суд першої інстанції виходив з того, що постановою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21.11.2018 у справі про адміністративне правопорушення №480/1817/18, якою закрито провадження у справі про притягнення водія відповідача1 до адміністративної відповідальності у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, встановлено факт наїзду автомобіля відповідача1 на належний позивачу автомобіль з причепом. Суд першої інстанції послався на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 01.02.2018 у справі №203/1019/16, від 06.03.2019 у справі №394/512/16, від 16.04.2019 у справі №927/623/18, та вказав, що непритягнення водія відповідача1 до адміністративної відповідальності за порушення ПДР не може звільняти володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено, зокрема, висновком судової експертизи. З огляду на наявність у даній справі висновку судової автотехнічної експертизи №20/02 від 13.02.2019, яким встановлено вину водія відповідача1 у здійсненні ДТП, суд дійшов висновку про наявність у відповідача1 обов`язку відшкодувати завдані позивачу збитки, розмір яких визначений звітами №136/09/2018 від 18.09.2018 та № 21/02/2010 від27.02.2019. Разом з тим, суд врахував страховий поліс №АК8683971 від 23.07.2018 та задоволив позовні вимоги до відповідача 2 частково в сумі 99 000,00грн (у розмірі страхової суми 100000,00грн, зменшеної на суму франшизи - 1000,00грн), решту шкоди в сумі 212 209,67грн суд стягнув з відповідача1.

На підставі ст. 129 ГПК України суд розподілив судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог: присудив до стягнення з відповідача 1 - 3 183,15грн судового збору та 6 797,02грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, з відповідача 2 - 1485,00грн судового збору та 3 170,95грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідачі не погодилися з рішенням суду першої інстанції, оскаржили його в апеляційному порядку.

Відповідач 1 (ТОВ «ПМК-77») вважає рішення необгрунтованим та незаконним, просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач 1 вказує на те, що постановою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21.11.2018 у справі №480/1817/18, залишеною без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 03.01.2019, провадження у справі про притягнення водія відповідача1 ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Суди дослідили протокол про адміністративне правопорушення від 06.09.2018, складений щодо водія відповідача1, та встановили, що такий не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки він не містить всіх даних про обставини ДТП та суті інкримінованого правопорушення, зокрема, не вказано чи були пошкоджені внаслідок порушення ПДР транспортні засоби, у зв`язку з чим не визнали його належним та допустимим доказом. Відтак стверджує про відсутність протиправної поведінки водія, вини водія та причинно-наслідкового зв`язку між поведінкою та шкодою. Вказує на неналежну оцінку судом наданому позивачем висновку судової автотехнічної експертизи №20/02 від 13.02.2019, який покладено в основу оскаржуваного рішення, та зазначає, що в порушення вимог ст. 7-1 ЗУ «Про судову експертизу» такий висновок складено на підставі заяви керівника ТОВ «Фаворит-М» , а не на підставі договору з експертом; вихідними даними для проведення експертизи були протокол про адмінправопорушення, схема місця ДТП та письмові пояснення водія позивача, які постановою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21.11.2018 у справі №480/1817/18 визнано неналежними та недопустимими доказами. Також вказує про необгрунтованість наданих позивачем звіту про визначення вартості матеріального збитку №136/09/2018 від 18.09.2018 та звіту №21/02/2019 від 27.02.2019 про визначення вартості відновлювального ремонту, з тих підстав, що ДТП сталася 06.09.2018, а згідно з вказаними звітами огляд пошкодженого автомобіля позивача проведено лише 11.09.2018; огляд здійснювався не за місцем події (в смт. Міжгір`я, п/ п Голодняк по вул. Кутузова) , а територіально віддалено від неї ( с. Калина, вул. Дж . Ленона,38 «В»); оцінювач не був очевидцем ДТП, тому не міг робити висновки, що збитки спричинені внаслідок ДТП, що мала місце 06.09.2018.

Відповідач 2 (ПрАТ "Просто-страхування" ) оскаржив рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього 99 000,00грн матеріальної шкоди, 1485,00грн судового збору та 3 170,95грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач 2 посилається на ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, ст. 32 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та вказує, що суд першої інстанції не врахував, що за відсутності складу цивільного правопорушення (протиправність поведінки, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою, вина особи, яка заподіяла шкоду) цивільно-правова відповідальність не настає. Зазначає, що постановою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21.11.2018 у справі №480/1817/18, залишеною без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 03.01.2019, провадження у справі про притягнення водія відповідача1 ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а не за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Щодо наданого позивачем висновку судової автотехнічної експертизи №20/02 від 13.02.2019 зазначає, що такий висновок був складений вже після завершення судового розгляду в адміністративній справі, обставини по якій вже були встановлені і не потребували доказування, що позивач не ініціював проведення такої експертизи під час розгляду адміністративної справи. Поряд з тим вказує на встановлену до ст. 7 КУпАП презумпцію невинуватості особи та зазначає, посилаючись на ст. 221 КУпАП, що вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, має бути встановлена судом. Однак вина водія відповідача 1 у вчиненні ДТП не встановлена, тому відсутні підстави для відшкодування шкоди.

Відповідач 2 також вказує на безпідставне стягнення з нього на користь позивача витрат на оплату правничої допомоги та зазначає, що договір про надання правової допомоги від 26.11.2018 не містить умов щодо конкретного випадку, а претензії і листування ТОВ «ПМК-77» та страхової компанії не мають відношення до справи, всі подані ТОВ «Фаворит-М» документи підписані керівником товариства, а не адвокатом.

Разом з тим в апеляційній скарзі відповідач 2 вказує, що у відзиві на позовну заяву він зазначав, що АТ «Просто-страхування» надається правова допомога адвокатом Синюком С.Л., що відповідач 2 поніс витрати на оплату наданої йому правової допомоги в суді першої інстанції 6000,00грн та 1 378,00грн витрат для забезпечення явки представника в судове засідання 04.09.2019. На оплату правової допомоги, наданої в суді апеляційної інстанції, відповідач 2 планує понести витрати в сумі 4000,00грн, докази яких будуть надані додатково.

У відзиві на апеляційні скарги відповідачів позивач заперечує їх доводи та вказує, зокрема, що постанови судів у справі №480/1817/18 згідно з ч.6 ст. 75 ГПК України мають значення для господарського суду лише в частині встановленого факту наїзду автомобіля відповідача 1 на автомобіль позивача, оцінка судом протоколу про адмінправопорушення не є преюдиційною для господарського суду. Зазначає, що висновком судової автотехнічної експертизи №20/02 від 13.02.2019 підтверджено невідповідність дій водія відповідача 1 вимогам пунктів 1.10 та 12.3 Правил дорожнього руху та причинно-наслідковий зв`язок з настанням ДТП. Просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційні скарги -без задоволення.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.11.2019 (колегія суддів у складі головуючого судді Хабіб М.І., суддів Дубник О.П. та Матущака О.І.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ "Просто-страхування".

Ухвалою від 27.11.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "ПМК-77" і прийнято її до спільного розгляду з апеляційною скаргою ПрАТ "Просто-страхування".

Ухвалою суду від 27.11.2019 апеляційні скарги відповідачів призначено до розгляду на 17.12.2019.

17.12.2019 надійшла заява позивача про розподіл судових витрат, згідно з якою позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу на суму 6 000,00грн. До заяви додано виставлений АО «Греца і партнери» рахунок на суму 6000,00грн, детальний опис робіт від 16.12.2019 та акт приймання-передачі №150 від 16.12.2019 наданих послуг на підставі договору від 26.11.2018 та платіжне доручення №8 від 16.12.2019 на суму 6000,00грн.

У зв`язку з перебуванням у відпустці члена колегії суддів судді Матущака О.І. судове засідання 17.12.2019 не відбулося, про що повідомлено представників сторін.

Ухвалою від 19.12.2019 розгляд справи призначено в судовому засіданні 21.01.2020.

У судовому засіданні 21.01.2020 оголошено перерву до 11.02.2020.

06.02.2020 від позивача надійшли додаткові письмові пояснення по справі, в яких він просить врахувати при прийнятті рішення апеляційним судом постанову Верховного Суду від 09.12.2019 у справі №554/17904/14-ц, прийняту, за твердженнями позивача, у справі з подібними фактичними обставинами.

У судовому засіданні 11.02.2020 представник відповідача1 (ТОВ «ПМК-77») підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надав усні пояснення.

Представник позивача підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційні скарги.

Відповідач2 (ПрАТ «Просто-страхування») не забезпечив явки свого представника в судове засідання. Разом з тим, у попередньому судовому засіданні представник відповідача2 підтримав доводи апеляційної скарги та надав усні пояснення.

Розглянувши апеляційні скарги, матеріали справи, Західний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії НОМЕР_5 від 06.09.2018 з додатком - схемою дорожньо-транспортної пригоди , складеним щодо водія ОСОБА_1 , 06.09.2018 о 14год 30 хв в смт. Міжгір`я біля п/п Голодняк по вул. Кутузова, рухаючись у напрямку с. Синевір, водій ОСОБА_1 керував автомобілем MAN TGA 41.400, державний номерний знак НОМЕР_2 , не обрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем Scania, державний номерний знак НОМЕР_3 , за кермом якого був водій ОСОБА_2 , який рухався попереду та здійснював заїзд на територію п/п Голодняк , чим порушив п. 12.1, 13.1 ПДР , за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП(том 1.а.с. 34-35).

Відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 від 17.06.2015 та НОМЕР_11 від 13.12.2016 транспортні засоби- вантажний сідловий тягач «Scania R420» з державним номерним знаком НОМЕР_3 та напівпричіп «Schmitz SW24» з державним номерним знаком НОМЕР_4 належать на праві власності ТОВ «Фаворит-М» (том 1.а.с. 32-33).

ТОВ «ПМК-77» належить на праві власності транспортний засіб - самоскид «MAN TGA 41.400» з державним номерним знаком НОМЕР_2 , що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 від 31.12.2011 (том 1,а.с. 31).

Згідно з наказами ТОВ «ПМК-77» про прийняття на роботу № 64-К/2018 від 31.07.2018 та про звільнення № 68-КЗ/2018 від 13.09.2018 ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «ПМК-77» на посаді водія вантажного автомобіля протягом періоду з 01.08.2018 по 13.09.2018 (том 1,а.с. 86-87).

З матеріалів справи вбачається, що Хустський відділ поліції Міжгірського відділення поліції ГУНП в Закарпатській області передав протокол про адміністративне правопорушення серії НОМЕР_5 від 06.09.2018 разом з іншими матеріалами до суду для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 124КУпАП.

Постановою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21.11.2018 у справі № 480/1817/18 про адміністративне правопорушення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (том 1.а.с. 37-38).

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 03.01.2019 залишено без змін вказану постанову Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21.11.2018 у справі про адміністративне правопорушення № 480/1817/18 (том 1,а.с. 39-42).

При прийнятті названих судових рішень суди виходили з відсутності доказів порушення ОСОБА_1 п. 12.1, п. 13.1 Правил дорожнього руху України, оскільки протокол про адміністративне правопорушення та матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів на підтвердження того, що 06.09.2018 о 14год30хв ОСОБА_1 у смт. Міжгір`я біля п/п Голодняк, по вул. Кутузова у бік с. Синевир, керуючи автомобілем MAN TGA 41.400, державний номер НОМЕР_2 , не обрав безпечну швидкість руху та не дотримався безпечної дистанції, у зв`язку з чим допустив зіткнення з автомобілем Scania, державний номер НОМЕР_9 , який рухався по переду та здійснював заїзд до п/п Голодняк . Крім того, протокол від 06.09.2018, складений стосовно ОСОБА_4 , не містить будь-яких даних про те, що транспортні засоби в результаті ДТП отримали механічні пошкодження, тобто протокол не відображає всіх істотних ознак правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тому даний протокол не може бути визнаним належним та допустимим доказом в сенсі вимог ст. 251 КУпАП.

11.09.2018 позивач звернувся до оцінювача ОСОБА_5 із заявою про визначення матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Scania R420 LA4X2MNA, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок його пошкодження в ДТП, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оцінювач ОСОБА_5 у присутності водія ОСОБА_2 провів 11.09.2018 візуальний огляд транспортного засобу за адресою: вул. Дж. Ленона,38в у с.Калини Тячівського району Закарпатської області , та надав звіт № 136/09/2018 від 18.09.2018, згідно з яким вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику автомобіля Scania R420 LA4X2MNA, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок його пошкодження в ДТП, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1 , становить 100454,21грн з ПДВ (том 1,а.с. 50-59).

За заявою позивача оцінювач ОСОБА_5 надав також звіт № 21/02/2019 від 27.02.2019 про визначення вартості відновлювального ремонту напівпричіпа SCHMITZ SW24, д.р.н. НОМЕР_4 , візуальний огляд якого проведений 11.09.2018 у присутності водія ОСОБА_2 згідно з протоколом огляду за адресою: вул. Дж. Ленона,38в у с.Калини Тячівського району Закарпатської області . Відповідно до вказаного звіту вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику напівпричіпа SCHMITZ SW24, д.р.н. НОМЕР_4 , внаслідок його пошкодження в ДТП, яка мала місце 06.09.2018, станом на момент проведення оцінки становить 211 755,46 грн з ПДВ (том 1,а.с. 71-83).

В подальшому на підставі заяви ТОВ «Фаворит-М», поданої 09.02.2019, судовим експертом Каримовим В.М. складено висновок №20/02 судової автотехнічної експертизи по обставинах ДТП по матеріалах адміністративної справи №3/480/1817/18 (том 1.а.с. 43-49).

В описовій частині висновку зазначено, що вихідними даними для проведення експертизи були схеми, протоколи, пояснення тощо, які зафіксовані в матеріалах адміністративної справи №3/480/1817/18, а також інформація, зафіксована у поясненнях водія ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 6 вказаного висновку №20/02 при заданому комплексі вихідних даних, умовами настання даної ДТП є обставини, пов`язані з тим, що водій автомобіля MAN TGA д.н.з. НОМЕР_10 ВС ОСОБА_1 , маючи можливість оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, маючи технічну можливість уникнути зіткнення шляхом застосування гальмування, в обстановці, яку він розцінив як небезпечну, застосував невиправданий маневр повороту ліворуч, а не гальмування, як того вимагають п.12.3 ПДРУ, що призвело до зіткнення з автомобілем «Scania R420» д.н.з. НОМЕР_3 з напівпричіпом «Schmitz SW24» д.н.з. НОМЕР_4 , тому невідповідність дій водія автомобіля MAN TGA д.н.з. НОМЕР_10 ВС ОСОБА_1 п.п. 12.3 та 1.10 (в частині тлумачення поняття "небезпека для руху") ПДР України знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з фактом настання ДТП та її наслідками.

21.03.2019 позивач направив відповідачу 1 письмову претензію № 1, якою просив відшкодувати матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП в сумі 312 209,67 грн (том 1,а.с. 88-90).

Листом вих.№247 від 03.04.2019 ТОВ «ПМК -77» заперечило щодо претензії про відшкодування шкоди, посилаючись на судові рішення у справі № 480/1817/18 (том 1.а.с. 91-92).

На дату настання 06.09.2018 ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача 1, як власника транспортного засобу «MAN TGA 41.400» була застрахована у ПрАТ «ПРОСТО-страхування», що підтверджується Полісом № АК/ 8683971 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 23.07.2018, термін дії якого з 24.07.2018 до 23.01.2019, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, завдану майну, становить 100 000,00 грн, розмір франшизи становить 1 000,00 грн (том 2.а.с. 3).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Фаворит -М» зверталося до ПрАТ «ПРОСТО-страхування» з повідомленням від 12.09.2018 про подію, що має ознаки страхового випадку. Рішенням від 01.02.2019 № 04-27 1 ПрАТ «ПРОСТО-страхування» відмовило у виплаті страхового відшкодування, пославшись на судові рішення у справі № 480/1817/18 (том 1,а.с. 146-147,179-180).

ТОВ «Фаворит -М» також зверталося до ПрАТ «ПРОСТО-страхування» із заявою від 07.05.2019 про виплату страхового відшкодування в межах страхової суми в розмірі 100 000,00 грн, посилаючись на висновок судової експертизи № 20/02, за результатами розгляду якої рішенням від 22.05.2019 №04-1396 відповідач 2 відмовив у виплаті страхового відшкодування (том 1,а.с. 181-185).

Дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення з таких підстав.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За приписами ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого( ч.5 ст. 1187 ЦК України).

Частина перша статті 1188 ЦК України встановлює, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоду, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків.

Згідно з ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, у разі недостатності страхової виплати ( страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ( страховим відшкодуванням).

Матеріалами справи підтверджено, що 06.09.2018 в смт. Міжгір`я біля п/п Голодняк по вул. Кутузова сталася ДТП за участю належного відповідачу 1 автомобіля та автомобіля позивача. На місці ДТП працівником поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення від 06.09.2018 щодо водія відповідача1 ОСОБА_1 про порушення ним п. 12.1, п. 13.1 Правил дорожнього руху. До протоколу складена схема ДТП, яка підписана працівником поліції та водіями позивача і відповідача1. Поліція передала матеріали щодо ДТП до суду для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП .

Постановою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21.11.2018 у справі № 480/1817/18, залишеною без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 03.01.2019, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (том 1.а.с. 37-38).

Згідно з ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

При прийнятті судових рішень у справі № 480/1817/18 суди виходили з відсутності доказів порушення ОСОБА_1 пунктів 12.1 та 13.1 Правил дорожнього руху України. Крім того, протокол від 06.09.2018, складений стосовно ОСОБА_4 , не містить будь-яких даних про те, що транспортні засоби в результаті ДТП отримали механічні пошкодження, тобто протокол не відображає всіх істотних ознак правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тому даний протокол не може бути визнаним належним та допустимим у розмінні ст. 251 КУпАП.

При задоволенні позову у даній справі (№ 907/373/19) суд першої інстанції виходив з того, що закриття провадження у справі №480/1817/18 про адміністративне правопорушення та непритягнення водія відповідача1 до адміністративної відповідальності не є підставою для звільнення відповідача 1 від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину водія відповідача1 у вчиненні ДТП підтверджено висновком судової автотехнічної експертизи №20/02 від 13.02.2019, а розмір завданих збитків встановлено звітами №136/09/2018 від 18.09.2018 та № 21/02/2010 від27.02.2019. Суд врахував чинний на нас ДТП Поліс № АК/8683971 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідача 1 як власника автомобіля, за участю якого сталася ДТП, та дійшов висновку про наявність у відповідачів обов`язку відшкодувати завдані позивачу збитки.

Апеляційний не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 16.08.2019 у справі №927/120/18 вказав, що обставинами, з якими матеріальний закон пов`язує настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння майнової шкоди є: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

За приписами ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто за наявності всіх 4-х складових цивільного правопорушення: наявності шкоди, протиправності діяння її заподіювача, наявності причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача , а також вини останнього в її заподіянні.

При цьому шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

За приписами ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, статтею 124 КУпАП розглядають судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів ( ст.221 КУпАП).

При розгляді справи про адміністративне правопорушення, орган, який розглядає справу, зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності ( ст.280 КУпАП).

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, повинна містити, зокрема, відомості про особу, стосовно якої розглядається справа; опис обставин, установлених під час розгляду справи;відомості про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);прийняте у справі рішення( ст.283 КУпАП).

З аналізу вказаних норм випливає, що належним доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 цього Кодексу, є постанова судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Однак, постановою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21.11.2018 у справі № 480/1817/18, яка набрала законної сили та є чинною, не встановлено порушення водієм відповідача1 Правил дорожнього руху, також не встановлено його вини у вчиненні ДТП, яка сталася 06.09.2018, як і не встановлено факту пошкодження автомобілів позивача чи відповідача1 внаслідок ДТП, у зв`язку з чим закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ч.6 ст. 75 ГПК України, в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, постанова Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21.11.2018 у справі № 480/1817/18 щодо відсутності у діях водія відповідача 1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП ( протиправної поведінки, вини, пошкодження транспортних засобів) є обов`язковою для господарського суду.

Апеляційний суд вважає безпідставними посилання позивача та суду першої інстанції на те, що вина водія відповідача 1 ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, встановлена висновком №20/02 судової автотехнічної експертизи від 13.02.2019, оскільки цей висновок був наданий на замовлення позивача на підставі тих вихідних даних, які надав позивач; висновок наданий після закриття судом провадження у справі № 480/1817/18 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення та набрання судовим рішенням у вказаній справі законної сили; у висновку йдеться про порушення водієм відповідача1 пунктів 12.3 та 1.10 Правил дорожнього руху України, в той час як протокол про адмінправопорушення від 06.09.2018 складений поліцією щодо порушення водієм відповідача 1 пунктів 12.1 та 13.1 вказаних Правил. Ці обставини ставлять під сумнів об`єктивність такого висновку.

Разом з тим, як зазначено вище, в силу приписів ст.ст.9, 221 ,280, 283 КУпАП належним доказом протиправної поведінки та вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є постанова судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Тобто такий висновок не може підміняти судове рішення та може бути належним доказом протиправної поведінки та вини водія відповідача 1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з доводами скаржників про необгрунтованіть посилань позивача на звіти №136/09/2018 від 18.09.2018 та №21/02/2019 від 27.02.2019 як на докази пошкодження автомобіля позивача та розміру завданих збитків внаслідок ДТП, яка мала місце 06.09.2018, та безпідставність застосування цих звітів судом першої інстанції, оскільки з вказаних звітів вбачається, що вони складені за результатами огляду оцінювачем автомобіля позивача, який був проведений лише 11.09.2018(тобто через 5 днів після ДТП), сам огляд здійснювався не за місцем події (в смт. Міжгір`я, п/п Голодняк по вул. Кутузова) , а територіально віддалено від неї ( с. Калина Тячівського району Закарпатської області, вул. Дж. Ленона,38 «В»), оцінювач не був очевидцем ДТП, тому не міг робити висновки, що збитки спричинені внаслідок ДТП, що мала місце 06.09.2018.

При цьому, як вказано вище, у протоколі від 06.09.2018 з додатком - схемою ДТП, складеному поліцією на місці ДТП, підписаним водіями позивача і відповідача1, не було зафіксовано жодних пошкоджень автомобіля позивача.

Щодо посилань суду першої інстанції на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 01.02.2018 у справі №203/1019/16, від 06.03.2019 у справі №394/512/16, від 16.04.2019 у справі №927/623/18, що непритягнення водія до адміністративної відповідальності за порушення ПДР не може звільняти володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, що вину особи в ДТП може бути підтверджено, зокрема, висновком судової експертизи, апеляційний суд зазначає, що зі змісту вказаних постанов випливає, що такі постанови приймалися за фактично-доказової бази, відмінної від тієї, яка має місце в даній справі, що зумовлює лише певну зовнішню схожість відповідних справ, але не свідчить про подібність правовідносин у них.

Разом з тим, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05.09.2019 у справі №234/16272/15-ц виклав протилежну правову позицію, а саме: відсутність у діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУаАП, звільняє такого водія від відшкодування майнової шкоди, завданої ДТП.

Крім того, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 16.08.2019 у справі №927/120/18, правовідносини у якій є аналогічними з правовідносинами у даній справі ( № 907/373/19), вказав, що суди попередніх інстанцій, врахувавши те, що головною умовою для покладення на особу цивільно-правової відповідальності у вигляді зобов`язання відшкодувати заподіяну шкоду є наявність повного складу цивільного правопорушення; встановивши, що вина особи 2 не підтверджена будь-яким судовим рішенням, прийнятим відповідно до норм КУпАП ; непідтвердження протиправної поведінки відповідача-1, наявності причинно-наслідкового зв`язку між такою поведінкою та шкодою, - дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для покладення на відповідача-1 відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, заподіяної майну позивача, та про відсутність у відповідача-2 як страховика цивільно-правової відповідальності відповідача-1 зобов`язання відшкодувати позивачу шкоду, заподіяну його майну внаслідок ДТП.

У постанові Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 914/261/18 вказано, що Господарським процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів указує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного господарського суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного господарського суду.

На підставі викладеного апеляційний суд погоджується з доводами скаржників та вважає, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами завдання йому матеріальної шкоди внаслідок ДТП, яка сталася 06.09.2018 за участю його автомобіля та автомобіля відповідача1, як і не доведено наявності у діях водія відповідача 1(ТОВ «ПМК-77») складу цивільного правопорушення, відтак не доведено наявності правових підстав для притягнення відповідача1 до цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, та наявності у відповідача 2, як страховика цивільно-правової відповідальності відповідача1, зобов`язання відшкодувати позивачу шкоду, заподіяну його майну внаслідок ДТП, що свідчить про необгрунтованість позову та відсутність підстав для його задоволення.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що внаслідок нез`ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильного застосування норм матеріального права суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача матеріальної шкоди (з відповідача1 - 212 209,67грн шкоди, з відповідача 2 - 99 000,00грн шкоди).

Отже, рішення суду першої інстанції належить скасувати, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

У відзиві на позовну заяву відповідач2 (ПрАТ «Просто страхування») вказав, що йому надається правова допомога Адвокатським бюро «Синюк та партнери» та виклав попередній розрахунок витрат на оплату правової допомоги в розмірі 4000,00грн (том 1,а.с. 126-131).

В подальшому 08.10.2019 відповідач 2 подав заяву про стягнення з позивача понесених ним судових витрат, а саме 6 000,00грн витрат на професійну правничу допомогу та 1 378,28грн витрат, пов`язаних з забезпеченням явки представника у судове засідання 04.09.2019 (том 2, а.с. 110-113).

Про понесені відповідачем2 витрати на оплату наданої йому правової допомоги в суді першої інстанції в сумі 6000,00грн та 1 378,00грн витрат для забезпечення явки представника в судове засідання 04.09.2019 відповідач 2 також вказав в своїй апеляційній скарзі та додатково зазначив, що на оплату правової допомоги, наданої в суді апеляційної інстанції, він планує понести витрати в сумі 4000,00грн, докази яких будуть надані додатково.

Згідно з ч.1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 названої статті встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ч. 2 ст. 128 ГПК України розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Відповідно до частин 1-3 ст. 126 ГПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Матеріалами справи підтверджено, що при розгляді справи № 907/373/19 інтереси ПрАТ «Просто страхування» в суді першої інстанції представляв адвокат Синюк С.Л. на підставі договору про надання правової допомоги №23 від 03.01.2019, укладеного ПрАТ «Просто страхування» (клієнт) та АБ «Синюк та Партнери», та ордера про надання правової допомоги №444187 від 19.07.2019, виданого на підставі вказаного договору ( том 2,а.с. 72, 116-117)).

Відповідно до п.1.1 договору №23 клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу, зокрема, представляти інтереси клієнта в господарських судах.

Вартість наданих юридичних послуг адвокатське бюро визначає самостійно після одержання від клієнта замовлення на надання юридичних послуг та виставляє клієнту відповідний рахунок (п.4.1).

Згідно з п.4.5 договору за результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої допомоги і її вартість.

Адвокат Синюк С.Л. від імені відповідача2 подав відзив на позовну заяву та здійснював представництво інтересів позивача в судових засіданнях місцевого господарського суду 13.08.2019 та 04.09.2019.

02.09.2019 АБ «Синюк і партнери» виставило ПрАТ «Просто страхування» рахунок №43 від 02.09.2019 на оплату юридичних послуг відповідно до договору №23 від 03.01.2019 на суму 93 000,00грн, який оплачений клієнтом згідно з платіжним дорученням №15384 від 02.09.2019 (том 2.а.с. 118, 120).

30.09.2019 ПрАТ «Просто страхування» та АБ «Синюк та Партнери» підписали акт виконаних робіт, згідно з яким загальна сума наданої клієнту правової допомоги становить 93 000,00грн, до якої включено 6000,00грн за правову допомогу, надану у справі №907/373/19 (том 2.а.с. 119).

Також адвокат Синюк С.Л. склав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних ним у страховій справі щодо ДТП з ТОВ «ПМК-77», згідно з яким загальна кількість витраченого часу на надання правової допомоги клієнту становила 7,5год, при нормі 800грн/1год загальна вартість наданих послуг становить 6000,00грн (том 2,а.с. 121).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 13.08.2019 суд першої інстанції визнав явку представників сторін в підготовче судове засідання 04.09.2019 обов`язковою (том 1,а.с. 226-228).

Згідно з протоколом судового засідання 04.09.2019 інтереси відповідача2 представляв адвокат Синюк С.Л.(том 2,а.с. 73).

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АБ «Синюк та партнери», керівником якого Синюк С.Л., знаходиться у м. Києві (т.2, а.с. 115).

На підтвердження вартості понесених витрат на забезпечення явки свого представника в судове засідання Господарського суду Закарпатської області 04.09.2019 відповідач2 подав копії посадкових документів №000В4019-DB9D-A8D8-0001 та №000B4019-5B5D-0973-0001, згідно з якими загальна вартість проїзду за маршрутом Київ-Ужгород та Ужгород-Київ становила 1 378,28грн( т.2. а.с. 122,123).

Відтак вище вказані акт виконаних робіт, опис робіт, рахунок, платіжне доручення і проїзні документи, які відповідач2 надав суду, підтверджують фактичне понесення відповідачем2 витрат на професійну правничу допомогу, надану йому у суді першої інстанції, та на забезпечення явки представника в судове засідання 04.09.2019.

Разом з тим, доказів на підтвердження понесених відповідачем2 витрат в сумі 4000,00грн за надану правову допомогу в апеляційному суді, про які вказано в апеляційній скарзі, відповідач 2 до дня прийняття цієї постанови (11.02.2020) не надав.

У зв`язку з чим апеляційний суд дійшов висновку про відшкодування відповідачу 2 за рахунок позивача лише 6000,00грн витрат на професійну правничу допомогу, надану йому у суді першої інстанції, та 1 378,00грн витрат на забезпечення явки представника в судове засідання 04.09.2019.

На підставі ст. 129 ГПК України судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи судом першої та апеляційної інстанції, покладаються на позивача.

У зв`язку з задоволенням апеляційних скарг відповідачів судовий збір, сплачений відповідачами при поданні апеляційної скарги, підлягає відшкодуванню відповідачам за рахунок позивача.

Поряд з тим, відповідач 2 (ПрАТ "Просто-страхування" ) оскаржив рішення суду першої інстанції лише в частині стягнення з нього 99 000,00грн матеріальної шкоди.

При поданні апеляційної скарги відповідач 2 сплатив платіжним дорученням №19678 від 07.11.2019 судовий збір в сумі 7024,73грн.

Згідно з ч. 4 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Частиною 2 статті 4 ЗУ "Про судовий збір" визначено, що ставки судового збору за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду встановлюються у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 вказаного Закону ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру становить 1,5 % ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 ЗУ "Про державний бюджет України на 2019 рік" 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 1921,00 грн.

Таким чином, виходячи з оскарження відповідачем 2 судового рішення в частині стягнення з нього 99 000,00грн матеріальної шкоди, за подання апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір в сумі 2881, 50 грн (150% від 1921грн - прожиткового мінімуму для працездатних осіб(мінімального розміру судового збору)), решта судового збору в сумі 4143,23грн (7024,73-2881,50) є надлишково сплаченою.

Відтак судовий збір в сумі 2881, 50 грн, сплачений відповідачем 2 при поданні апеляційної скарги, підлягає відшкодуванню відповідачу за рахунок позивача.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» у разі внесення особою судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору в розмірі переплаченої суми повертається ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила.

Отже, переплачена відповідачем 2 сума судового збору 4143,23грн згідно з п.1 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» може бути повернена ухвалою суду відповідачу 2 за його клопотанням.

Оскільки відповідач1 (ТОВ «ПМК-77») оскаржив рішення суду першої інстанції в повному обсязі, судовий збір, сплачений відповідачем1 при поданні апеляційної скарги в сумі 7024,73грн, підлягає відшкодуванню відповідачу 1 в повному обсязі за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ПМК -77" та Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування" задоволити.

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 15.10.2019 у справі № 907/373/19 скасувати. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит-М", ідент. код 32922702, місцезнаходження: 90553, Закарпатська обл., Тячівський район, с. Вонігово, вул. Леніна, буд. 182, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПМК-77", ідент. код 36996741, місцезнаходження: 78650, Івано-Франківська обл., Косівський район, с. Соколівка, присілок Центр, - 7024,73грн судового збору за перегляд рішення апеляційним судом.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит-М", ідент. код 32922702, місцезнаходження: 90553, Закарпатська обл., Тячівський район, село Вонігово, вул. Леніна, буд. 182, на користь Приватного акціонерного товариства "Просто-Страхування", ідент. код 24745673, місцезнаходження: 04050, м.Київ, вул. Герцена, буд. 10, - 6000,00грн витрат на професійну правничу допомогу, надану у суді першої інстанції, 1 378,00грн витрат на забезпечення явки представника в судове засідання 04.09.2019 та 2881, 50 грн судового збору за перегляд рішення апеляційним судом.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у строки та в порядку, визначені статтями 286-291 ГПК України.

5. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено 14.02.2020

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Суддя О.П. Дубник

Суддя О.І. Матущак