ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року Справа № 903/129/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Філіпова Т.Л.

судді Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Орловська Т.Й.

за участю представників:

прокурор: Шептіліс О.І.

позивача: не з"явився

відповідача: не з"явився

органу ДВС: не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області на ухвалу Господарського суду Волинської області від 20.11.19 р. за результатами розгляду скарги Заступника прокурора Волинської області на дії державного виконавця Луцького районного ВДВС Головного ТУЮ у Волинській області у справі № 903/129/18 (суддя Костюк С.В., повний текст складено 25.11.19 р.)

за позовом Заступника прокурора Волинської області в інтересах держави в особі Городищенської сільської ради

до Фізичної особи-підприємця Дармовиса Сергія Анатолійовича

про зобов`язання повернути земельну ділянку водного фонду

В С Т А Н О В И В :

І. Короткий зміст вимог і ухвали суду першої інстанції.

1. Заступник прокурора Волинської області 03.09.2019 звернувся до Господарського суду Волинської області із скаргою №05-521вих19 від 02.09.2019 на дії головного державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Будя С.Л. в якій просить визнати неправомірним та скасувати рішення головного державного виконавця Луцького РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області Будя С.Л. про закінчення виконавчого провадження №59093764.

2. Обґрунтовуючи подану скаргу, скаржник зазначає, що строк договору оренди від 17.11.2005 закінчився 21.02.2016, до спірної земельної ділянки є вільний доступ, водний об`єкт, що підлягає передачі за своєю природою фізично не може утримувати в себе боржник, земельна ділянка не потребує переміщення та знаходиться на території стягувача - Городищенської сільської ради, матеріали виконавчого провадження не свідчать про те, що наказ не може бути виконано без участі боржника відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 63 Закону України "Про виконавче провадження", хоча виконавчий документ (наказ) зобов`язує боржника вчинити дії щодо повернення земельної ділянки, однак не є нерозривно пов`язаним з особою боржника та не унеможливлює виконання цього рішення без його участі шляхом вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання, враховуючи встановлені під час виконавчого провадження обставини невиконання його боржником у добровільному порядку.

3. Ухвалою Господарського суду Волинської області від 20.11.2019 у справі №903/129/18 скаргу прокуратури області № 05-521 вих. 19 від 02.09.2019 задоволено. Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Луцького районного ВДВС Головного ТУЮ у Волинській області Будя С. А. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 59093764 від 08.07.2019 та скасовано дану постанову.

ІІ. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

4. Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду, Луцький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Волинської області від 20.11.2019 справа №903/129/18, за скаргою заступника прокурора Волинськоі? області на діі? державного виконавця Луцького раи?онного ВДВС Головного ТУЮ у Волинськіи? області, щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №59093764 від 08.07.2019 та скасування даноі? постанови.

5. Вважає, що постановлена Господарським судом Волинської області ухвала є необгрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

6. Луцький РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області вважає, що посилання суду першої інстанції на постанови Верховного Суду від 30.08.2018 у справі №916/4106/14, від 13.02.2018 №923/182-13г є помилковим, оскільки в постанові Верховного Суду від 30.08.2018 №916/4106/14, згідно якоі? судом задоволено скаргу була інша ситуація, відмінна від нашого випадку так як згідно цього виконання необхідно було зобов`язати Фізичну особу-підприємця Плющакова Сергія Миколайовича усунути перешкоди у праві постійного користування земельною ділянкою по вул. Хіміків, 27 у м. Южному та звільнити земельну ділянку шляхом демонтажу існуючого кафе-бару за адресою: Одеська область, м. Южне, вул. Хіміків, 27.

Аналогічна ситуація в наведеній вище постанові Верховного Суду від 13.02.2018 №923/182-13г, яку судом також було враховано при задоволенні скарги.

7. Згідно цієі? постанови було зобов`язано повернути належну позивачу згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серіі? ЯК №313700 від 30.05.2012 площею 0,0012 га, яка розташована в м. Генічеську по вул. Махарадзе , 64 шляхом зобов`язання знести за власнии? рахунок самовільно збудовані ним на ціи? земельніи? ділянці споруди (будівлі), а також зобов`язання привести цю земельну ділянку в придатнии? стан для можливості відновлення належного позивачу торговельного ларька в стані, якии? існував до и?ого знищення відповідачем.

8. Скаржник зазначає, що згідно наведених постанов Верховного Суду діи?сно рішення судів можливо виконати без участі боржника у відповідності до ч.3 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки за допомогою стягувана, за належного фінансування можливо провести виконавчі діі? та знести, демонтувати, прибрати і т.д. без боржника так як він і не є обов`язковим.

9. Однак, скаржник звертає увагу суду на те, що згідно оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №59093764 від 08.07.2019 винесеноі? головним державним виконавцем Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиціі? у Волинській області Будь Сергієм Леонідовичем , з виконання наказу №903/129/18-1 виданого 20.02.2019 Господарським судом Волинськоі? області, необхідно було зобов`язати Фізичну особу - підприємця Дармовиса Сергія Анатолійовича повернути Городищенській сільській раді земельну ділянку водного фонду площею 10,4373 га, кадастровии? номер :01:001:1315, розташовану на території Городищенської сільської ради по акту приймання-передачі у стані придатному для подальшого використання. Саме в цьому випадку неможливо виконати наказ суду без участі боржника, а тому приписи ч.3 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» ( у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом) не можуть застосовуватись до такого рішення суду. Оскільки, на відміну від судових рішень які навів суд першої інстанції, не можливо провести виконавчі дії без боржника так як він повинен передати не фізично щось рухоме(знести, переділити, переставити і.т.д.), а документально поставити підпис в акті прии?мання-передачі землі у власність.

10. Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області на ухвалу Господарського суду Волинської області від 20.11.19 за результатами розгляду скарги Заступника прокурора Волинської області на дії державного виконавця Луцького районного ВДВС Головного ТУЮ у Волинській області у справі №903/129/18 та розгляд апеляційної скарги призначено на 24 січня 2020 року.

11. На адресу суду 23.01.2020 від Прокуратури Волинської області надійшов відзив в якому просить суд залишити без задоволення апеляційну скаргу Луцького РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області на ухвалу Господарського суду Волинської області від 20.11.2019 у справі №903/129/18, а ухвалу суду без змін.

12. Головний державний виконавець Будь С.Л. Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області в судовому засіданні 24.01.2020 підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просив скасувати ухвалу Господарського суду Волинської області від 20.11.2019 справа №903/129/18, за скаргою заступника прокурора Волинської області на дії державного виконавця Луцького районного ВДВС Головного ТУЮ у Волинській області, щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №59093764 від 08.07.2019 та скасування даної постанови.

13. Прокурор в судовому засіданні 24.01.2020 заперечила доводи апеляційної скарги та надала пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просила суд залишити без задоволення апеляційну скаргу Луцького РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області на ухвалу Господарського суду Волинської області від 20.11.2019 у справі №903/129/18, а ухвалу суду без змін.

14. В судове засідання 24.01.2020 Городищенська сільська рада своїх представників не направила, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

15. Фізична особа-підприємць Дармовис Сергій Анатолійович в судове засідання 24.01.2020 не з`явився, докази отримання відповідачем ухвали суду від 13.01.2020 на адресу суду не надходило.

16. Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.01.2020 розгляд апеляційної скарги відкладено на 10 лютого 2020 року.

17. В судовому засіданні 10.02.2020 прокурор просила суд залишити без задоволення апеляційну скаргу Луцького РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області на ухвалу Господарського суду Волинської області від 20.11.2019 у справі №903/129/18, а ухвалу суду без змін.

18. Зокрема прокурор зазначає, що постановою від 14.05.2019 про відкриття виконавчого провадження надано боржнику 10 днів для добровільного виконання рішення суду. Державним виконавцем у виконавчому провадженні вчинено наступні дії: 14.05.2019 винесено постанову про стягнення виконавчого збору; 03.06.3019 направлено боржнику виклик державного виконавця; 10.06.2019 складено акт про невиконання боржником рішення суду та винесено постанову про накладення штрафу, попереджено боржника про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду; 05.07.2019 винесено повідомлення про повторне невиконання рішення суду упродовж 10 днів, попередження про кримінальну відповідальність; 08.07.2019: постанова про накладення штрафу у подвійному розмірі за повторне невиконання рішення суду, постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження; повідомлення до Луцького РВП ЛВП ГУНП у Волинській області про вчинення кримінального правопорушення, постанова про закінчення виконавчого провадження від 08.07.2019.

19. Як зазначено прокурором у поданій скарзі, у матеріалах виконавчого провадження №59093764 міститься заява боржника Дармовиса С .А. про неможливість виконання рішення суду. У заяві вказано, що на спірній земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомості, що перебувають у його власності, а також боржником проведено до ділянки відповідні комунікації (воду, електричну енергію, каналізацію, тощо), на що отримано дозвільні документи державних органів.

20. Підтвердження, наведених у заяві боржника доводів, у матеріалах виконавчого провадження відсутні, тобто відсутні будь-які документи, що підтверджують право власності підприємця Дармовиса С. А. на споруди, дозвільні документи на проведення відповідних комунікацій.

21. Однак, з матеріалів виконавчого провадження не вбачається, що державний виконавець перевірив доводи наведені у заяві боржника (ст.18 Закону України "Про виконавче провадження").

22. Скаржник вважає, що таким чином, не підтвердивши (не спростувавши) вказаних доводів боржника, державний виконавець відповідно не довів неможливості виконання рішення суду без участі боржника.

23. А тому, як зазначає скаржник враховуючи положення ч. 3 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" у головного державного виконавця Луцького РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області Будя С. Л. були відсутні підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №59093764 на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" про зобов`язання ФОП Дармовиса С. А. повернути Городищенській сільській раді земельну ділянку водного фонду площею 10,4373 га, кадастровий номер :01:001:1315 по акту приймання-передачі у стані придатному для подальшого використання, оскільки вона є передчасною та винесена усупереч вимогам Закону України "Про виконавче провадження".

24. Луцький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Городищенська сільська рада, Фізична особа-підприємець Дармовис Сергій Анатолійович не забезпечили явку повноважних представників в судове засідання 10.02.2020, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку.

25. Стаття 43 ГПК України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов`язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез`явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

26. Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Городищенська сільська рада, Фізична особа-підприємець Дармовис Сергій Анатолійович.

27. Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

28. Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

ІV. Мотивувальна частина постанови.

29. Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

30. Як встановлено матеріалами справи, рішенням Господарського суду Волинської області від 19.06.2018 року у справі № 903/129/18 позов задоволено, зобов`язано Фізичну особу - підприємця Дармовиса Сергія Анатолійовича повернути Городищенській сільській раді земельну ділянку водного фонду площею 10,4373 га, кадастровий номер :01:001:1315, розташовану на території Городищенської сільської ради по акту приймання-передачі у стані придатному для подальшого використання. Стягнуто Фізичної особи - підприємця Дармовиса Сергія Анатолійовича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Прокуратури Волинської області (вул. Винниченка 15, м. Луцьк, 43025, , розрахунковий рахунок стягувача 4945 в Державній казначейській службі України, МФО 0820172) 1762,00грн. витрат по судовому збору.

31. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.02.2019 року апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Дармовиса Сергія Анатолійовича на рішення Господарського суду Волинської області від 19.06.2018 року у справі №903/129/18 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

32. На виконання вказаних судових рішень 20.02.2019, Господарським судом Волинської області видано накази № 903/129/18-1, № 903/129/18-2.

33. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 касаційну скаргу фізичної особи - підприємця Дармовиса Сергія Анатолійовича залишено без задоволення, а постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 5 лютого 2019 року у справі № 903/129/18 - без змін.

34. Прокуратурою Волинської області 13.03.2019 на підставі ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" надіслано на адресу Луцького районного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області для примусового виконання наказ № 903/129/18-1.

35. Державним виконавцем вказаного відділу на підставі заяви прокурора та виконавчого документа 14.05.2019 відкрито виконавче провадження №59093764.

36. Станом на 27.08.2019 судове рішення у справі №903/129/18 про зобов`язання повернення власнику земельної ділянки залишається невиконаним, а виконавче провадження постановою від 08.07.2019 року закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження".

37. Відповідно до ст. 339 та ч. 2 ст. 342 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

38. Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України та ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України.

39. Відповідно до ст.129-1 Конститутції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

40. Конституційний Суд України у своєму рішенні №18-рп/2012 від 13.12.2012 вказав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

41. Розглядаючи справу №5-рп/2013, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013 зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

42. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012).

43. З наведених приписів Конституції України та рішень Конституційного Суду України вбачається декларування законодавцем безумовного права кожного, на чию користь ухвалено судове рішення, на його виконання.

44. Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

45. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку передбаченому Законом України "Про виконавче провадження".

46. Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

47. Частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

48. Згідно з ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції чинній на момент винесення оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

49. Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

50. За приписами пункту 11 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

51. Частиною першою статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

52. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону України "Про виконавче провадження").

53. Відповідно до частини третьої статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

54. Враховуючи те, що завданням виконавчого провадження є, зокрема, примусове виконання рішень суду у разі невиконання їх у добровільному порядку, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що під час примусового виконання судового рішення, що набрало законної сили і є обов`язковим до виконання на всій території України, державний виконавець зобов`язаний вжити усіх заходів примусового характеру, у тому числі застосувати засоби впливу на боржника. Такі повноваження надані йому саме з метою забезпечення безумовного виконання судового рішення, а застосування заходів відповідальності за невиконання вимог державного виконавця, не звільняє боржника від виконання основного зобов`язання - виконати вимоги виконавчого документа.

55. Так, нормами Закону України "Про виконавче провадження" передбачено послідовність дій державного виконавця у процедурі примусового виконання виконавчого документа. Водночас лише дотримання державним виконавцем процедури послідовності таких дій не достатньо для винесення органом ДВС постанови про закінчення виконавчого провадження за пунктом 11 частини першої статті 39 вказаного Закону у разі невиконання судового рішення боржником, оскільки це суперечить принципу ефективності у процедурі виконавчого провадження. Це означає, що державний виконавець зобов`язаний довести, що під час чергової перевірки боржника на предмет виконання ним виконавчого документа, він максимально вжив усіх заходів примусового характеру, оскільки виконавче провадження не може бути закінчене лише з підстав дотримання державним виконавцем черговості дій у процедурі примусового виконання судового рішення, визначеної Законом України "Про виконавче провадження".

56. Вичерпний перелік обставин, за яких виконавче провадження закінчується з підстав, що не пов`язані з досягненням мети виконавчого провадження - фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, визначений Законом України "Про виконавче провадження". Тому аналіз положень пункту 11 частини першої статті 39 у системному зв`язку з частиною третьою статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" дає підстави для висновку, що, якщо після вжиття державним виконавцем усіх заходів примусового виконання рішення боржник відмовляється виконувати рішення, а виконати його без участі боржника неможливо, державний виконавець звертається до правоохоронних органів із повідомленням про злочин, після чого закінчує виконавче провадження. Водночас невиконання боржником рішення після накладення на нього штрафу не може свідчити про вичерпання заходів примусового виконання рішення й не свідчить про неможливість його виконання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №552/3995/17.

57. Частиною першою статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

58. Судовою колегією встановлено, що при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №59093764 від 08.07.2019 головний державний виконавець Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Будь С.Л. керувався наступним.

59. На виконання виконавчого документа 14.05.2019 було відкрито виконавче провадження. В постанові про відкриття виконавчого провадження зобов`язано виконати рішення суду протягом десяти робочих днів. Також, копії постанови для виконання та до відома надіслано сторонам виконавчого провадження.

60. 10.06.2019 головним державним виконавцем Будь С.Л., керуючись ч.1 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» було перевірено та встановлено, що наказ суду не виконано, про що складено акт державного виконавця, що не заперечується сторонами.

61. Відповідно до ч.1 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» 10.06.2019 накладено штраф та зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів й попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

62. 05.07.2019 встановлено, що наказ суду не виконано повторно, не зважаючи на те, що постановою державного виконавця про накладення штрафу від 10.06.2019 було повторно зобов`язано боржника виконати наказ протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

63. 08.07.2019 винесено постанову про штраф в подвійному розмірі та надіслано, відповідно до ч.2 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», повідомлення до органів досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення.

64. Враховуючи викладене, керуючись вимогами п.11 ч.1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» головний державний виконавець Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Будь С . Л. постановив закінчити виконавче провадження з примусового виконання наказу №903/129/18-1 виданий 20.02.2019 Господарським судом Волинської області суддя Костюк С.В. про зобов`язання Фізичній особі-підприємцю Дармовису Сергію Анатолійовичу повернути Городищенській сільській раді земельну ділянку водного фонду площею 10,4373 га, кадастровий номер :01:001:1315 розташовану на території Городищенської сільської ради.

65. Поряд з цим, державним виконавцем 24.01.2020 подано суду апеляційної інстанції клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а саме: ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.10.2019 якою розглянуто клопотання слідчого СВ Луцького РВП Луцького ВП ГУНП у Волинській області Будиловського Р.В. та надано вказаному слідчому або за дорученням слідчого уповноваженими працівникам СКП Луцького РВП ЛВП ГУНП у Волинській області, дозвіл на тимчасовий доступ до документів з можливістю їх вилучення, зокрема, матеріалів виконавчого провадження №59093765 з примусового виконання наказу Господарського суду Волинської області №903/129/18-1, виданого 20.02.2019, які знаходяться у володінні Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області; протокол тимчасового доступу до речей і документів від 29.10.2019 та опис речей і документів, які були вилучені слідчим, зокрема: матеріали виконавчого провадження №59093764 від 14.05.2019 всього на 72 арк. відкритого відповідно до наказу №903/129/18-1 від 20.02.2019 Господарського суду Волинської області(боржник Дармовис С.А. ) завершеного 08.07.2019 року(а.с. 157-159 т.3).

66. Однак, колегія суддів не погоджується з тим, що направлення державним виконавцем повідомлення до органів досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення є наслідком вжиття всіх можливих заходів щодо виконання рішення суду та встановлення неможливості такого виконання, правовим наслідком чого є закінчення виконавчого провадження.

67. Як передбачено ч. 2 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

68. Частинами 1 та 2 п. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

69. Згідно положень ч. 3 ст. 18 Закону "Про виконавче провадження", виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;

5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх;

6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням;

9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна;

10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;

11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача;

12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб;

14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу;

15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання;

16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис;

18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача;

21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;

22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

70. Виходячи з принципу обов`язковості виконання судових рішень, державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження за наказами місцевого господарського суду у цій справі мав вжити всі заходи, передбачені статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження", які надали б можливість у примусовому порядку виконати судове рішення, а саме рішення Господарського суду Волинської області від 19.06.2018 року у справі № 903/129/18.

71. Аналізуючи зазначені правові норми та повноваження державного виконавця, надані йому Законом України «Про виконавче провадження» при виконанні виконавчих документів, колегія суддів приходить до висновку про те, що вчинених головним державним виконавцем Луцького РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області Будь С.Л . дій на виконання судового наказу №903/129/18-1 виданого 20.02.2019 Господарським судом Волинськоі? області було недостатньо для належного його виконання та не було досягнуто основної мети виконавчого провадження позитивного результату у його виконанні.

72. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012 та пункт мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року по справі №11-рп/2012).

73. Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

74. 17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до частини першої статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.

75. Міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Отже, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства України відповідно до положень статті 9 Конституції України.

76. За змістом статті 32 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція) людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

77. Предметом регулювання Конвенції є захист основних прав і свобод особи, що передбачає пряму дію норм Конвенції.

78. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

79. Європейський суд з прав людини (далі за текстом - ЄСПЛ) у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

80. У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано триває затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

81. Суд вважає за необхідне застосувати до спірних відносин Рішення Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", згідно якого Європейський суд наголосив, що, "відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду"". Європейський суд також зазначив, що "адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету."

82. Аналогічні за змістом висновки містяться в інших рішеннях Європейського суду з прав людини, а саме у справі "Голдер проти Сполученого Королівства (від 21 лютого 1975 року), "Шмалько проти України".

83. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право доступу до суду включає право на виконання судового рішення без надмірних затримок (справа "Іммобільяре Саффі проти Італії", заява № 22774/93, ЄСПЛ 1999-V, § 66).

84. У справі "Кайсин проти України" Європейський суд наголосив, що правосуддя було б ілюзорним, як би внутрішній правопорядок держави дозволяв невиконання остаточного й обов`язкового рішення суду стосовно однієї з сторін.

85. У справі "Бурдов проти Росії" Європейський суд зазначив, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя.

86. Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право мирного володіння майном, як це передбачено пунктом 1 статті 1 Першого протоколу (справа "Юрій Миколайович Іванов проти України", заява № 40450/04, рішення від 15.10.2009).

87. У справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання.

88. У рішенні у справі "Янголенко проти України", no. 14077/05, від 10.12.2009 Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес.

89. У рішенні у справі "Савіцький проти України", no. 38773/05, від 26.07.2012 Європейський суд з прав людини зазначив, що право, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

90. Європейський суд з прав людини повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України", no. 15729/07, від 05.07.2012).

91. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01, п. 84).

92. Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comingersoll S. A." проти Португалії", заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

93. Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.

94. Враховуючи викладене, постанова головного державного виконавця Луцького РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області Будя С.Л. про закінчення виконавчого провадження №59093764 від 08.07.2019 винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення про зобов`язання ФОП Дармовиса С. А. повернути Городищенській сільській раді земельну ділянку водного фонду площею 10,4373 га, кадастровий номер :01:001:1315 по акту приймання-передачі у стані придатному для подальшого використання чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

95. При цьому, органом Державної виконавчої служби не надано доказів неможливості виконання судового рішення без участі відповідача Фізичної особи-підприємця Дармовиса Сергія Анатолійовича.

96. Слід водночас зауважити на безпідставності посилань скаржника про те, що самі по собі вчинені державним виконавцем виконавчі дії (перевірка виконання судового рішення, винесення постанов про накладення на боржника штрафу та надіслання подання про вчинення злочину) є належними та достатніми заходами виконання судового рішення.

97. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, згідно з яким накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.

98. Таким чином, враховуючи правове регулювання та обставини справи головний державний виконавець Луцького РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області Будь С.Л. дійшов передчасного висновку про наявність підстав для закінчення виконавчого провадження згідно зі спірною постановою, а суд першої інстанції дійшов цілком правильного висновку про наявність підстав для задоволення скарги Заступника прокурора Волинської області.

99. При цьому з огляду на приписи частини першої статті 41 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає обов`язок відновлення виконавчого провадження за постановою виконавця у разі якщо скасування постанови виконавця про закінчення виконавчого провадження.

100. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції враховуючи вищевикладене.

101. Відповідно до ст. ст. 73,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

102. Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, який викладений в ухвалі Господарського суду Волинської області від 20.11.2019 за результатами розгляду скарги Заступника прокурора Волинської області на дії державного виконавця Луцького районного ВДВС Головного ТУЮ у Волинській області у справі № 903/129/18, якою визнано неправомірними дії головного державного виконавця Луцького районного ВДВС Головного ТУЮ у Волинській області Будя С. А. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 59093764 від 08.07.2019 та її скасування.

Таким чином, підстав для скасування або зміни оскаржуваної ухвали не вбачається.

103. Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Волинської області від 20.11.2019 за результатами розгляду скарги Заступника прокурора Волинської області на дії державного виконавця Луцького районного ВДВС Головного ТУЮ у Волинській області у справі №903/129/18 без змін.

2. Справу №903/129/18 повернути Господарському суду Волинської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "12" лютого 2020 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Олексюк Г.Є.