ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року Справа № 915/2053/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М. при секретарі судового засідання Степановій І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Комунального підприємства "Критий ринок м. Южноукраїнська", вул. Дружби Народів, 19Б, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55000 ()

адреса представника: вул. Набережна Енергетиків, 23, кв. 4, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55001

до відповідача Фізичної особи-підприємця Мальцевої Любові Аркадіївни, АДРЕСА_1 (ІПН НОМЕР_1 )

про стягнення коштів в сумі 36 288, 64 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Акуленко О.А., керівник, паспорт НОМЕР_2 вид 31.01.2017 року;

від позивача: Дригін Р.П. (без повноважень);

від відповідача: Кривіцька Ж.О., ордер серія МК № 71988 від 28.11.2019 року.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області звернулось Комунальне підприємство "Критий ринок м. Южноукраїнська" з позовною заявою до відповідача ФОП Мальцевої Любові Аркадіївни, в якій просить суд стягнути грошові кошти в сумі 36 288, 64 грн., з яких: 18 945, 30 грн. - сума основного боргу; 4 070, 89 грн. - втрати від інфляції; 1 135, 00 грн. - 3 % річних; 12 137, 45 грн. - пені.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 07.10.2019 року позовну заяву КП "Критий ринок м. Южноукраїнська" (вх. № 15229/19 від 30.09.2019 року) до відповідача ФОП Мальцевої Любові Аркадіївни про стягнення коштів в сумі 36 288, 64 грн. залишено без руху.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 29.10.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі на 28.11.2019 року.

В підготовчому засіданні 28.11.2019 року судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, якою оголошено перерву у підготовчому засіданні до 23.12.2019 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 23.12.2019 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 23.01.2020 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 23.01.2020 року закрито підготовче провадження у справі № 915/2053/19 та розгляд справи по суті призначено в судовому засіданні на 18.02.2020 року.

В судовому засіданні 18.02.2020 року судом відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІ. ЗАЯВИ ТА КЛОПОТАННЯ У СПРАВІ.

Заяви та клопотання відсутні.

ІІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

1. Правова позиція позивача.

Позивач зазначає, що предметом спору є вимога про стягнення грошової заборгованості. Підставою позову позивачем зазначено обставини щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором оренди торговельного місяця № 136 від 01.11.2013 року, а саме зобов`язань щодо своєчасної сплати орендних платежів, внаслідок чого позивачем заявлено до стягнення заборгованість у спірній сумі та нараховано відповідачу втрати від інфляції, 3 % річних та пеню. Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 526, 527, 611, 625, 629 ЦК України, ст. 286 ГК України та умовами договору.

2. Правова позиція (заперечення) відповідача.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. № 17410/19 від 12.11.2019 року) просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування заперечень відповідач зазначає про необхідність застосування строків позовної давності щодо нарахованої позивачем заборгованості. Так, останній платіж був здійснений відповідачем 25.05.2015 року, тобто з дати останнього платежу пройшов строк позовної давності, який сплинув 25.05.2018 року.

На думку відповідача, строк позовної давності не сплинув лише за період, починаючи з 29.10.2016 року, оскільки ухвала про відкриття провадження у справі датована 29.10.2019 року. Отже, до стягнення підлягає сума в розмірі 4 566, 77 грн. Крім того, у позивача є підстави для стягнення коштів в сумі 11, 25 грн. - 3 % річних; 1485, 60 грн. - інфляційних втрат. Строк позовної давності щодо стягнення пені сплинув.

Відповідачем у відзиві наведено контррозрахунок суми, заявленої до стягнення.

12.11.2019 року до господарського суду Миколаївської області від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності (вх. № 17411/19).

Посилаючись на положення ст. 19, 257, 258, 261, 267 ЦК України, відповідач як у відзиві, так і у заяві просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити в позові повністю.

ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

01.11.2013 року між Комунальним підприємством Южноукраїнської міської ради "Критий ринок м. Южноукраїнська" (орендодавець) та ФОП Мальцевою Любов Аркадіївною (орендар) укладено Договір оренди торгівельного місця № 136 (арк. 11).

Відповідно до п. 6.1 Договору договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 01.11.2014 р.

Відповідно до п. 6.2 Договору по закінченню строку дії договору, якщо жодна із сторін за 1 місяць до закінчення строку його дії не повідомить іншій стороні в письмовій формі про розірвання договору, його дія пролонгується на той же строк і на тих же умовах.

Відповідно до п. 6.3 Договору даний договір може бути розірваний достроково за вимогою однієї з сторін, або в судовому порядку в разі недотримання умов даного договору. Сторона ініціатор припинення договору зобов`язана попередити іншу сторону письмово за 10 днів.

Відповідно до п. 6.4 Договору всі зміни та доповнення до даного договору оформлюються сторонами в письмовому вигляді та набирають силу з моменту їх підписання сторонами, або в строк, встановлений даним договором і є невід`ємною частиною цього договору.

Договір підписано сторонами та скріплено печаткою орендодавця.

Судом встановлено, що 11.01.2017 року позивачем направлено на адресу відповідача лист № 8, в якому позивач зазначає про намір розірвати договір з 01.02.2017 року, у зв`язку з невиконанням орендарем умов договору щодо сплати орендної плати. Також позивач зазначив про необхідність сплати у 30-ти денний строк заборгованості (арк. 14).

29.05.2017 року позивачем направлено на адресу відповідача лист № 98, в якому позивач зазначив про необхідність з 01.06.2017 року переукласти договір оренди з інвестором ТОВ «ГРАНД ІНВЕСТ СЕРВІС» на виконання реалізації інвестиційного проекту «Реконструкція та розбудова об`єкту «Критий ринок». Також позивач зазначив про необхідність сплати у 10-ти денний строк заборгованості (арк. 15).

Представники сторін в судовому засіданні 18.02.2020 року пояснили суду та підтвердили, що договір оренди торгівельного місця № 136 від 01.11.2013 року припинив свою дію 01.06.2017 року у зв`язку з реалізацією інвестиційного проекту та залученням інвестора ТОВ «ГРАНД ІНВЕСТ СЕРВІС».

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Отже, договір оренди торгівельного місця № 136 від 01.11.2013 року діяв з 01.11.2013 року по 01.06.2017 року.

Умовами договору оренди сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 1.1 Договору предметом договору є торгівельне(і) місце(я) № ____, загальною площею 13 м.кв. що розташовані на території ринку (далі об`єкти оренди) та надається орендареві в тимчасове платне користування для проведення торговельної діяльності по вул. Дружби Народів 19 б, м. Южноукраїнськ.

Відповідно до п. 1.2 Договору об`єкт оренди облаштовано тимчасовою спорудою, право власності на яку має орендар.

Відповідно до п. 1.3 Договору орендар набуває право користуватися об`єктом оренди з дня укладення договору.

Відповідно до п. 2.1.2 Договору орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасної та повної сплати суми орендної плати, ініціювати внесення змін до договору або його розірвання в разі невиконання, неналежного виконання умов договору, несплати орендної плати протягом двох місяців.

Відповідно до п. 2.4.8 Договору орендар зобов`язаний своєчасно в строк і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до п. 3.1 Договору за користування торгівельним місцем орендар з 01 по 05 число кожного місяця сплачує орендодавцю орендну плату авансом в касу контролера.

Відповідно до п. 3.2 Договору сума орендної плати складається з фіксованої частини розрахованої в залежності від площі торгівельного місця, і частини, рівної сумі витрат, які коригуються щомісячно в залежності від фактичного споживання, визначеного згідно технічних приладів обліку.

Відповідно до п. 3.3 Договору розмір фіксованої частини орендної плати за місяць розраховується з розрахунку 1,65 грн. за одне торгівельне місце на місяць. Загальний розмір орендної плати за користування торгівельними місцями складає 643, 50 грн. на місяць.

Відповідно до п. 5.1 Договору орендар вносить орендодавцю оплату, починаючи з дня укладання договору та до закінчення строку дії договору.

Судом встановлено, що під час дії договору оренди позивачем за період з 01.11.2013 року по 01.06.2017 року нараховано відповідачу орендну плату на загальну суму 27 677, 10 грн. Відповідачем частково проведено оплату на суму 8 731, 80 грн., що підтверджується карткою рахунку № 361 за період з 01.11.2013 року по 01.06.2017 року (арк. 28-34).

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем становить 18 945, 30 грн. (27 677, 10 грн. - 8 731, 80 грн.) (фіксована частина).

Судом встановлено, що фактично сплату орендної плати відповідач припинив з червня 2015 року.

05.01.2018 року позивачем направлено на адресу відповідача лист-претензію № 6, в якому позивачем зазначено, що станом на 01.06.2017 року у відповідача виникла заборгованість в розмірі 18 945, 30 грн., яку необхідно сплатити у 30-ти денний строк з дня отримання листа (арк. 16).

У відповідь на лист № 6 від 05.01.2018 року відповідачем направлено на адресу позивача відповідь на претензію, в якій відповідач з метою врегулювання питання наявності/відсутності заборгованості просив надати документи, що підтверджують факт виникнення та наявності заборгованості, а саме обґрунтований розрахунок з вказівкою періоду нарахування, розміру штрафних санкцій, дат оплати платежів (арк. 17).

Доказів направлення позивачем на адресу відповідача обґрунтованого розрахунку суду не подано.

Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

V. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

1. Щодо вимоги про стягнення суми основного боргу.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вказано вище, станом на день розгляду справи заборгованість відповідача ФОП Мальцевої Л.А. перед позивачем КП "Критий ринок м. Южноукраїнська" становить 18 945, 30 грн. за період з грудня 2014 року (частково) по 01.06.2017 року.

Суду не подано доказів сплати вказаної заборгованості, як і не спростовано факту наявності заборгованості, строк оплати якої настав. Отже, позовна вимога в частині стягнення 18 945, 30 грн. є обґрунтованою та підставною.

1.1. Щодо застосування строку позовної давності до позовних вимог про стягнення суми основного боргу.

Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як вказано вище, заборгованість в розмірі 18 945, 30 грн. виникла за період з грудня 2014 року (частково) по 01.06.2017 року.

Позивач звернувся до суду із даним позовом 27.09.2019 року, про що свідчить відповідна дата поштового штемпеля підприємства зв`язку.

Відповідно до п. 4.4.2 постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 року № 10 з урахуванням положень ГПК України днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв`язку, через яке надсилається позовна заява (а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду).

Відповідно до ч. 3 ст. 174 ГПК України якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3.1 Договору за користування торгівельним місцем орендар з 01 по 05 число кожного місяця сплачує орендодавцю орендну плату авансом в касу контролера.

Таким чином, заборгованість, яка виникла в період з грудня 2014 року по вересень 2016 року (включно) заявлено позивачем поза межами строку позовної давності (з пропуском строку).

Так, строк оплати за вересень 2016 року настав 05 вересня 2016 року (авансовий платіж відповідно до п. 3.1 договору), тобто в силу ст. 257 ЦК України, ч. 5 ст. 261 ЦК України строк позовної давності по даному зобов`язанню сплив 05 вересня 2019 року (трирічний строк).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про сплив позовної давності в частині вимоги про стягнення суми основного боргу, нарахованого з грудня 2014 року по вересень 2016 року включно, що становить 13 797, 30 грн. В цій частині позову слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Проте, відповідачем не подано суду доказів сплати 5 148, 00 грн. - заборгованості з орендної плати за договором оренди за період з 01.10.2016 по 01.06.2017 (за яким позивачем не пропущений строк позовної давності), як і не спростовано позовних вимог в цій частині. Таким чином, обґрунтованою та підставною є позовна вимога в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 5 148, 00 грн.

2. Щодо вимоги про стягнення трьох процентів річних та індексу інфляції.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ст. 625 ЦК України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду України від 23.01.2012 року по справі № 37/64).

Позивачем нараховано відповідачу 1 135, 00 грн. - 3 % річних від суми заборгованості за період з 01.06.2017 року по 31.05.2019 року та 4 070, 89 грн. - індексу інфляції за прострочення виконання грошових зобов`язань за період з червня 2017 року по квітень 2019 року.

2.1. Щодо застосування строку позовної давності до позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.

Відповідно до п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» № 14 від 17.12.2013 року до вимог про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції застосовується загальна позовна давність (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до п. 4.3 вищевказаної Постанови № 14 до вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 названого Кодексу).

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до абз. 3 п. 5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» № 10 від 29.05.2013 року позовна давність обчислюється окремо щодо основної і щодо кожної додаткової вимоги. Відтак можливий сплив позовної давності щодо додаткової вимоги, тоді як за основною вимогою позовна давність триватиме. Але якщо позовна давність спливла за основною вимогою, то вважатиметься, що вона спливла і стосовно додаткової вимоги.

Відповідно до п. 5.3 вищевказаної Постанови № 10 зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу); так само у разі спливу позовної давності за вимогою про повернення безпідставно набутого майна (статті 1212, 1213 ЦК України) спливає й позовна давність за вимогою про відшкодування доходів від такого майна (стаття 1214 названого Кодексу).

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року по справі № 127/15672/16-ц).

Враховуючи викладене, позовну давність щодо вказаних нарахувань необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо та кожного місяця окремо відповідно за попередні три роки до дня подання позову, у разі наявності прострочки виконання грошового зобов`язання у цей період, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін.

Як зазначено вище, позивачем нараховано 4 070, 89 грн. індексу інфляції за прострочення виконання грошових зобов`язань за період з червня 2017 року по травень 2019 року та 1 135, 00 грн. 3 % річних за період з 01.06.2017 року по 31.05.2019 року. Нарахування позивачем здійснено на суму заборгованості в розмірі 18 945, 30 грн. за загальний період з 01.11.2013 року по 01.07.2017 року.

Приймаючи до уваги вищезазначене, з огляду на пропуск строку позовної давності до вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором за період з грудня 2014 по 30.09.2016 на загальну суму 13 797, 30 грн., судом здійснено перерахунок суми 3 % річних та інфляційних втрат щодо заборгованості за договором в межах строку позовної давності в загальній сумі 5 148, 00 грн. та в межах заявлених позивачем періодів нарахування.

Так, індекс інфляції за період з червня 2017 року по травень 2019 року становить 1 149, 96 грн., а 3 % річних за період з 01.06.2017 року по 31.05.2019 року становить 308, 46 грн.

Детальний розрахунок індексу інфляції та 3 % річних, здійснений судом, наявний в матеріалах справи (арк. 100-101). Розрахунок здійснено судом за допомогою Бази "Законодавство".

Отже, вимога про стягнення 3 % річних в розмірі 308, 46 грн. та інфляційних втрат в розмірі 1 149, 96 грн. є обґрунтованою, підставною та підлягає задоволенню. В решті 3 % річних в розмірі 826, 54 грн. та інфляційних втрат в розмірі 2 920, 93 грн. слід відмовити.

3. Щодо вимоги про стягнення пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Чинне законодавство поділяє неустойку на законну і договірну. Необхідною умовою виникнення права на неустойку є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого неустойка стягується і конкретний її розмір.

Однак, договором оренди торгівельного місця № 136 від 01.11.2013 року не встановлено відповідальності за порушення виконання зобов`язання по сплаті орендних платежів у вигляді пені.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, в тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо підстав та розміру нарахування пені, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом (постанова Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі № 904/5922/17).

Чинне законодавство України не містить обов`язку щодо сплати пені за порушення зобов`язань зі сплати орендної плати, наданий суду договір також не містить домовленості сторін про забезпечення виконання зобов`язання.

Оскільки між сторонами не укладався відповідний письмовий правочин щодо забезпечення виконання відповідачем зобов`язання у вигляді сплати останнім неустойки у формі пені на користь позивача, а чинним законодавством України не встановлено обов`язкове нарахування пені у спірних правовідносинах, то суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача пені, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині визнаються судом необґрунтованими та в задоволенні вимоги про стягнення пені слід відмовити.

Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.13 року з останніми змінами за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Вказане також викладено в абз. 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.09 року "Про судове рішення у цивільній справі".

Враховуючи викладене, в суду відсутні правові підстави для вирішення питання про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені, оскільки в цій частині позову судом відмовлено, у зв`язку з відсутністю порушеного права позивача.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір в розмірі 346, 16 грн. слід відшкодувати позивачу з відповідача.

Судовий збір в розмірі 1 574, 84 грн. слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з відповідача Фізичної особи-підприємця Мальцевої Любові Аркадіївни, АДРЕСА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь позивача Комунального підприємства "Критий ринок м. Южноукраїнська", вул. Дружби Народів, 19Б, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55000 ():

- 5 148, 00 грн. (п`ять тисяч сто сорок вісім грн. 00 коп.) - суми основного боргу;

- 1 149, 96 грн. (одна тисяча сто сорок дев`ять грн. 96 коп.) - інфляційних втрат;

- 308, 46 грн. (триста вісім грн. 46 коп.) - 3 % річних;

- 346, 16 грн. (триста сорок шість грн. 16 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено 28.02.2020 року.

Суддя Е.М. Олейняш