ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 рокуСправа № 912/3625/19
Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Кабакової В.Г., за участю секретаря судового засідання Лупенко А.І., розглянув у судовому засіданні справу №912/3625/19

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України, а/с 272, Русанівський бульвар, 8, м. Київ, 02002

до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

про стягнення 17 434,91 грн

Представники сторін:

від позивача - участі не брали;

від відповідача - Булава Б.А., довіреність № б/н від 08.01.20;

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ, позивач) до Військової частини НОМЕР_2 (далі - ВЧ, відповідач) про стягнення 17 434,91 грн, з яких 16 603,33 грн відшкодування та 831,58 грн витрат на послуги аварійного комісара, з покладенням на відповідача судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, про право зворотної вимоги до відповідача, що виникло на підставі ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1. ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Ухвалою від 10.12.2019 господарський суд відкрив провадження у справі №912/3625/19 за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засіданні на 09.01.2020, встановив сторонам строк для подання заяв по суті справи.

03.01.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач повністю заперечує позовні вимоги з наступних підстав. Згідно п. 13.1. ст. 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, є такі наземні транспортні засоби, якими вони володіють не тільки на праві власності, а й на будь-якій іншій правовій підставі (договір підряду, оренди тощо). В тому числі такі, що закріплені за ними під час виконання обов`язків військової служби. Військовослужбовець військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, а тому звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Крім того, вимоги про стягнення 831,58 грн послуг аварійного комісара заявлені необґрунтовано, так як при суброгації до страховика переходить лише частина вимоги страхувальника до заподіювача шкоди, яка дорівнює розміру страхового відшкодування.

Ухвалою від 09.01.2020 суддя позовну заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України залишив без руху, встановивши позивачу строк для усунення, недоліків.

28.01.2020 ухвалою господарським судом позов залишено без розгляду.

Разом з тим, судом встановлено, що судовий збір сплачений платіжним дорученням №9794370 від 28.10.2019 в розмірі 1 921,00 грн, зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України належним чином.

Ухвалою від 29.01.2020 господарський суд виправив описку в ухвалі суду від 28.01.2020 та ухвалив продовжити розгляд справи №912/3625/19 на стадії підготовчого провадження та призначив підготовче засідання у справі №912/3625/19 на 10.02.2020 о 14:00 год.

10.02.2020 ухвалою господарського суду продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 24.02.2020.

18.02.2020 відповідачем подано суду пояснення № 631/269 від 18.02.2020, де зазначено, що відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 03.07.2019 №Д-322/1/4дск з 28.12.2019 введено в дію штат №37/014 відповідно до якого військова частина НОМЕР_2 змінила умовне найменування на НОМЕР_1 , без зміни юридичної особи. Фактично новий штат визначив склад, організаційну структуру, чисельність особового складу, кількість озброєння і військової техніки та табелі до штату (номенклатурно-кількісний перелік озброєння, техніки та інших матеріальних засобів військової частини). До пояснень додано витяг з наказу №26 від 04.02.2020 командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) про відрядження А.Яковлєва та покладення тимчасового виконання обов`язків помічника командира частини з правової роботи - начальника юридичної групи на юрисконсульта юридичної групи лейтенанта юстиції Б.Булаву.

24.02.2020 до суду засобами електронного зв`язку надійшло клопотання позивача про розгляд справи без участі його представника.

В судовому засіданні 24.02.2020 представником відповідача заперечено позовні вимоги. Позивач своїм процесуальним правом на участь в засіданні суду не скористався, уповноваженого представника не направив.

Господарський суд зазначає, що зміна найменування військової частини НОМЕР_2 на НОМЕР_1 не свідчить про припинення суб`єкта господарювання як юридичної особи шляхом її реорганізації, з огляду на те, що зазначені обставини не можуть бути підставою для висновку, що такий суб`єкт є відмінним від відповідної юридичної особи.

Отже, суд дійшов висновку про те, що військова частина НОМЕР_2 та військова частина НОМЕР_1 є однією і тією ж юридичною особою, тому вважає, за необхідне здійснити зміну назви відповідача з Військової частини НОМЕР_2 на Військову частину НОМЕР_1 .

Розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши усі обставини справи, оцінивши подані докази, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.10.2014 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.10.2014 встановлено наступні обставини.

19.07.2014 о 07.25 год. на 474 км + 11 м., ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом автомобілем "ГАЗ-66", номерний знак НОМЕР_4 , не витримав безпечної швидкості руху, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Ліфан, державний номер НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався попереду у попутному напрямку руху, чим порушив п. 12.1 ПДР України, що призвело до пошкодження транспортних засобів, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Згідно Звіту про оцінку вартості матеріальних збитків, завданих власнику колісного транспортного засобу №25/09/14 від 16.09.2014 (а.с. 9-11) на основі наданих документів, маркетингу ринку збуту об`єктів порівняння при проведенні розрахунків за станом на дату оцінки, отримано наступне значення вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу запасних частин транспортного засобу Lifan XC 60, д.н.з. НОМЕР_5 , складають 16603,33 грн з ПДВ, та 13836,11 грн без ПДВ.

На підставі наказу МТСБУ № 6434 від 09.12.2014 року "Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_3 " здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 13 836,11 грн, за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується копією платіжного доручення № 1/24115 від 12.12.2014 та на підставі наказу МТСБУ № 232 від 15.01.2014 року "Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_3 " МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 2 767,22 грн, за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується копією платіжного доручення № 2/24115 від 19.01.2015 (а.с. 25-28).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.04.2017 у справі № 405/4623/16-ц, провадження №2/405/813/16, встановлено такі обставини.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу автомобіля Ліфан, д.н.з. НОМЕР_5 , яким керував ОСОБА_2 , була застрахована в ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія", що підтверджується полісом № АС/7161943, з терміном дії з 14.02.2014 по 13.02.2015 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну 50000 грн.

Інший учасник ДТП ОСОБА_1 на момент ДПТ не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Крім того, встановлено, що власник транспортного засобу Ліфан, д.н.з. НОМЕР_5 , 17.11.2014 звернувся до МТСБУ з письмовою заявою про виплату страхового відшкодування.

Судом також встановлено, що на момент ДТП водій ОСОБА_1 (старший солдат, водій-електрик медичного пункту), який керував транспортним засобом автомобілем ГАЗ, д.н.з. НОМЕР_4 , відповідно до витягу із наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_6 № 167 від 17.07.2014 є таким, що вибув у відрядження до н.п. Сонцево з 18 липня 2014 року для участі в антитерористичній операції; підстава: рапорт старшого лейтенанта Годового К.В. (вх.. № 2361 від 17.07.2014), бойове розпорядження штабу оперативного командування "Південь" № 16 від 04.05.2014 року (вих. № 3-994 від 04.05.2014), (вх. СЗІ № 537 від 04.05.2014), розпорядження Генерального штабу Збройних Сил України № 304/2/01045 від 30.05.2014 (вих. № 304/2583 від 31.05.2014).

Відповідно до контракту про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України від 21.03.2013 року ОСОБА_1 , солдатом, водієм електриком медичного пункту військової частини НОМЕР_2 укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України протягом строку Контракту. Відповідно до п. 3 Контракту останній є строковим та укладається на 3 роки.

Відповідно до реєстраційних даних транспортного засобу автомобіль марки ГАЗ-66, реєстраційний номер НОМЕР_4 , тип транспортного засобу санітарний, останній (транспортний засіб) належить військовій частині НОМЕР_2 .

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду з даним позовом після проведення відповідних виплат, на захист свого права зворотньої вимоги.

Розглядаючи спір по суті, господарський суд враховує наступне.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон).

Відповідно до п. 1.5. ст. 1 Закону, наземні транспортні засоби (далі - транспортні засоби) - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.

Згідно зі ст. 3 Закону, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 39 Закону передбачено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Статтею 29 Закону визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до п. 39.2.1 ст. 39 Закону одним з основних завдань МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Законом закріплено обов`язковість укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності (полісу) юридичними та фізичними особами, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 21 Закону, з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України. У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Згідно ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, зокрема, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.

З вищевикладеного вбачається, що на момент ДТП поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у водія ОСОБА_1 був відсутній.

Власник автомобіля Ліфан, д.н.з. НОМЕР_5 , ОСОБА_3 , цивільно-правова відповідальність якої застрахована згідно з полісом № АС/7161943, звернулась до МТСБУ із заявою про відшкодування спричиненої ДТП шкоди.

Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріальних збитків, завданих власнику колісного транспортного засобу №25/09/14 від 16.09.2014 (а.с. 9-11) вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу запасних частин транспортного засобу Lifan XC 60, д.н.з. НОМЕР_5 , становить 16603,33 грн з ПДВ, та 13836,11 грн без ПДВ.

У зв`язку з вищенаведеним 09.12.2014 та 15.01.2015 МТСБУ, відповідно до статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів", приймаючи до уваги відповідні довідки про розмір відшкодування шкоди, видано накази №6434 та №232 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_3 в загальній сумі 16 603,33 грн.

Згідно платіжних доручень №1/24115 від 12.12.2014 та №2/24115 від 19.01.2015 МТСБУ перерахувало на розрахунковий рахунок ОСОБА_3 16 603,33 грн, також згідно платіжного доручення № 8663 від 10.12.2014 МТСБУ перерахувало ТОВ ЮА "Вікторія" 831,58 грн за послуги аварійного комісара.

Згідно ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т. ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України.

Положення ч. 1 ст. 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

В такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.

Відповідно до п. 38.2.1 ст. 38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Згідно пп. 13.1 ст. 13 Закону, учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до п.1.6 ст.1 Закону власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

З встановлених судом обставин, вбачається, що на момент ДТП ОСОБА_1 був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 (на дату прийняття рішення А2077) та керував належним військовій частині транспортним засобом ГАЗ, д.н.з. НОМЕР_4 .

Як повідомлено відповідачем, ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій.

Разом з цим, копія відповідного посвідчення в матеріалах справи відсутня, відповідачем не надана.

Обставини належності транспортного засобу ГАЗ, д.н.з. НОМЕР_4 військовій частині НОМЕР_2 (на дату прийняття рішення А2077), встановлено рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.04.2017 у справі №405/4623/16-ц та сторонами не заперечено.

Зі змісту пп. 13.1 ст. 13 Закону, окремі категорії громадян не зобов`язані обов`язково страхувати цивільно-правову відповідальність на території України стосовно власного транспортного засобу, що належить йому на праві власності чи праві користування.

У даному ж спорі, ОСОБА_1 керував не власним транспортним засобом, а таким, що належить відповідачу, і факт закріплення за військовослужбовцем військової техніки у зв`язку з виконанням останнім обов`язків військової служби, не змінює власника відповідного транспортного засобу.

Отже, з урахуванням викладених вище положень Цивільного кодексу України, Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", саме відповідач є особою, що відповідальна за шкоду заподіяну власнику автомобіля Ліфан, д.н.з. НОМЕР_5 , ОСОБА_3 у дорожньо-транспортній пригоді, що відбулась 19.04.2017, а до МТСБУ, як особи, що виплатила страхове відшкодування, перейшло право зворотної вимоги (регресу), яке потерпіла особа мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

Судом встановлено, що на момент ДТП ОСОБА_1 був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 (на дату прийняття рішення А2077) та керував транспортним засобом під час виконання обов`язків військової служби. Наявність вини водія ГАЗ, д.н.з. НОМЕР_4 , ОСОБА_1 у ДТП 19.07.2014 через порушення вимог п.12.1 ПДР України, що спричинило пошкодження транспортного засобу встановлена у постанові Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.10.2014 у справі №405/7806/14-п. Власником транспортного засобу ГАЗ, д.н.з. НОМЕР_4 , є Військова частина НОМЕР_2 (на дату прийняття рішення А2077). На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була. Факт виплати позивачем ОСОБА_3 страхового відшкодування за заподіяну ГАЗ, д.н.з. НОМЕР_4 шкоду в сумі 16 603,33 грн підтверджується платіжними дорученнями №1/24115 від 12.12.2014, №2/24115 від 19.01.2015.

За вказаних обставин, суд вважає обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми виплаченого відшкодування у розмірі 16 603,33 грн в порядку регресу.

Відповідно до п. 40.3. ст. 40 Закону МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що з метою визначення розміру збитків, МТСБУ замовлено послуги аварійного комісара у ТОВ ЮА "Вікторія".

МТСБУ здійснило оплату в сумі 831,58 грн ТОВ ЮА "Вікторія" за послуги згідно платіжного доручення №8663 від 10.12.2014.

Згідно ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України "Про страхування" До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Однак, вимоги щодо стягнення оплачених послуг аварійного комісара у сумі 831,58 грн, які є складовою загальної суми, заявленої до стягнення, є безпідставними, оскільки при суброгації до страховика переходить лише частина вимоги страхувальника до заподіювача шкоди, яка дорівнює розміру страхового відшкодування. У порядку суброгації страховик не має права вимагати відшкодування вартості оплачених послуг аварійних комісарів у зв`язку з тим, що такі витрати страховика не є страховим відшкодуванням. Ці витрати належать до звичайної господарської діяльності страховика і не підлягають стягненню з особи, відповідальної за спричинену шкоду.

З урахуванням зазначеного, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 831,58 грн шкоди в порядку регресу.

Питання поновлення строку позовної давності не вирішувалось так як відповідачем не заявлено відповідну заяву.

Відповідно до ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_7 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (а/с 272, Русанівський бульвар, 8, м. Київ, 02002, і.к. 21647131) 16 603,33 грн, а також 1829,38 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 28.02.2020.

Суддя В.Г. Кабакова

Повідомити учасників справи про відсутність у суду технічної можливості надавати інформацію про вебадресу судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, одночасно з врученням (надсиланням/видачі) копії повного або скороченого такого рішення до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його вебадресою: http://reyestr.court.gov.ua.