УХВАЛА

27 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 923/35/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т. Б. - головуючого, Пількова К. М., Чумака Ю. Я.,

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1

на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.12.2019 за результатом перегляду ухвали Господарського суду Херсонської області від 21.11.2019 у справі

за позовом Акціонерного товариства "СБЕРБАНК"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РІЕЛТІ МЕНЕДЖМЕНТ",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТМЕНЕДЖМЕНТ"

про звернення стягнення кредитного боргу шляхом визнання права власності на об`єкти нерухомого іпотечного майна,

ВСТАНОВИВ:

21.02.2020 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.12.2019 за результатом перегляду ухвали Господарського суду Херсонської області від 21.11.2019 у справі № 923/35/17, подана 17.01.2020 через Південно-західний апеляційний господарський суд.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 21.11.2019 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про залучення його до участі у справі № 923/35/17 як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

Предметом касаційного оскарження є ухвала Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.12.2019 про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 261 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 261 цього Кодексу суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.

Згідно з частиною 2 статті 254 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

У частині 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України наведено перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції.

Оскільки скаржник оскаржував ухвалу про відмову ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про залучення його до участі у справі № 923/35/17 як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, тобто оскарження якої окремо від рішення суду першої інстанції згідно з частиною 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України не передбачене, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції норм Господарського процесуального кодексу України під час прийняття оскаржуваної ухвали є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо застосування чи тлумачення цих норм.

За змістом пункту 2 абзацу 1 частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, що діяла до набрання чинності Законом України від 15.01.2020 № 460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" та яка відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону застосовується для розгляду касаційних скарг на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом) у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суд зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ суду з прав людини від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

У контексті викладеного суд вважає за необхідне зазначити, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Суд касаційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.12.2019 за результатом перегляду ухвали Господарського суду Херсонської області від 21.11.2019 у справі № 923/35/17 та про відмову у відкритті касаційного провадження, адже у цій справі правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, оскільки згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку Верховний Суд застосовує як джерело права, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження (§ 41 рішення ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, заява № 3236/03).

Керуючись статтями 234, 235, 293 Господарського процесуального кодексу України у редакції, що діяла до набрання чинності Законом України від 15.01.2020 № 460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" та яка відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону застосовується для розгляду касаційних скарг на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.12.2019 у справі № 923/35/17.

2. Матеріали касаційної скарги з додатками на 16 (шістнадцяти) аркушах повернути скаргою ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Б. Дроботова

Судді К. М. Пільков

Ю. Я. Чумак