РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.01.2020Справа № 910/10682/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., при секретарі судового засідання Стеренчук М.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Укренергопром»

до 1. Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві,

2. Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві

про відшкодування завданої шкоди в сумі 10 654,14 грн.

Представники учасники справи:

від позивача: Солонина І.Ю., довіреність від 03.01.2020 б/н;

від відповідача 1: Лєбєдєва Л.Ю., довіреність від 15.01.2020 б/н;

від відповідача 2: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю «Укренергопром» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві та Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві про стягнення 10 654,14 грн. шкоди, завданої неправомірними діями відповідача 1.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на той факт, що внаслідок неправомірних дій державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо безпідставного відкриття виконавчого провадження ВП № 53783387, позивач змушений був нести додаткові витрати щодо сплати 10 654,14 грн. коштів, що покладаються на боржника з боку державного виконавця, обов`язок з відшкодування яких приписами ст. ст. 1173, 1174 Цивільного кодексу України покладено на відповідачів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/10682/19, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом на підставі ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи, судове засідання (розгляд справи по суті) призначено на 18.09.2019. Цією ж ухвалою судом встановлено відповідачам строк подачі відзиву на позовну заяву, а також відповідачу 1 зобов`язано надати суду (або письмові пояснення в разі відсутності належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 53783387.

Окрім цього, через відділ діловодства суду 10.09.2019 від позивача надійшла заява від 10.09.2019 № 02-572 про виправлення описки в ухвалі Господарського суду міста Києва від 13.08.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2019 задоволено заяву позивача та виправлено описку, допущену в першому абзаці описової частини ухвали Господарського суду міста Києва від 13.08.2019 у справі № 910/10682/19.

В судове засідання 18.09.2019 року з`явився уповноважений представник позивача, представник відповідача 1 та відповідача 2 у вказане судове засідання не з`явилися.

Про дату, час і місце розгляду даної справи відповідач 1 та відповідач 2 повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №: 488 та № 470.

Про поважні причини неявки представників відповідача 1 та відповідача 2 суд не повідомлено.

Судом доведено до відома, що до початку судового засідання 18.09.2019 через відділ діловодства суду 11.09.2019 року від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому Головне управління казначейства не визнає позовні вимоги, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки повернення/стягнення позивачу коштів може здійснюватись виключно з рахунків, на які вони зараховані. Відзив долучений судом до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2019 оголошено перерву у судовому засідання по розгляду справи по суті до 02.10.2019.

В судове засідання 02.10.2019 року з`явився уповноважений представник позивача, представник відповідача 1 та відповідача 2 у вказане судове засідання не з`явилися.

Про дату, час і місце розгляду даної справи відповідач 2 повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 316.

Доказів отримання відповідачем 1 ухвали суду від 18.09.2019 поштовим відділенням зв`язку на час розгляду справи до суду не повернуто.

Судом здійснено запит з офіційного сайту "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштового відправлення № 316, в якому зазначено, що станом на 26.09.2019 поштове відправлення вручено за довіреністю.

Про поважні причини неявки представників відповідача 1 та відповідача 2 суд не повідомлено.

Судом зазначено, що до початку судового засідання 02.10.2019 через відділ діловодства суду 01.10.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив № 02-587 від 01.10.2019 року, в якій позивач зазначає, що при розгляді справ за позовами про відшкодування шкоди, заподіяної діями (бездіяльністю) органів примусового виконання рішень, співвідповідачами у таких справах є відповідні органи Державної казначейської служби, до компетенції яких належить казначейське обслуговування бюджетних коштів. Відповідь на відзив судом долучена до матеріалів справи.

Вимоги ухвал суду від 13.08.2019 та 18.09.2019 щодо надання належним чином засвідчених копій матеріалів виконавчого провадження ВП № 53783387 Солом`янським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві не виконано.

При цьому відповідачем 1 не повідомлено суд про причини неподання доказів, не надано пояснень/клопотань щодо неможливості такого надання та/або необхідності додаткового часу тощо.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.10.2019 розгляд справи по суті відкладено на 23.10.2019.

Проте, судове засідання, призначене на 23.10.2019, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Селівона А.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.10.2019 судове засідання призначено на 14.11.2019.

У судове засідання 14.11.2019 з`явився уповноважені представники позивача та відповідача 1.

Уповноважений представник відповідача 2 в судове засідання не з`явився.

Про дату, час і місце розгляду даної справи відповідач 2 повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 760.

Про поважні причини неявки представника відповідач 2 суд не повідомив.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 18.10.2019 від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву від 15.10.2019 № 76245, в якому відповідач зазначає про вчинення виконавчих дій державним виконавцем з дотриманням вимог діючого законодавства та просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Поданий відзив долучений судом до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.11.2019 з урахуванням наданих сторонами заяв по суті справи та доказів, з метою всебічного, повного та об`єктивного розгляду судом всіх обставин, які мають істотне значення для вирішення спору, та надання сторонам можливості реалізувати право на доведення своєї правової позиції у спорі, в тому числі шляхом подання додаткових доказів по справі, вирішено здійснювати розгляд справи № 910/10682/19 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, призначено підготовче засідання на 11.12.2019.

У підготовче засідання 11.12.2019 з`явились уповноважені представники позивача та відповідача 1.

Уповноважений представник відповідача 2 в судове засідання не з`явився.

Про дату, час і місце розгляду даної справи відповідач 2 повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 054.

Про поважні причини неявки представника відповідача 2 суд не повідомлено.

Судом доведено до відома сторін, що до початку судового засідання 11.12.2019 від позивача 02.12.2019 надійшла відповідь на відзив від 02.12.2019 № 02-627, в якій позивач відхиляє доводи відповідача 1, зазначаючи при цьому, що перерахування грошових коштів в сумі 1871,97 грн. та в сумі 1878,89 грн. здійснено при примусовому виконанні іншого виконавчого документа № 826/12011/15 від 08.04.2016, виконання якого не входить до складу спірного виконавчого провадження № 53783387. Відповідь на відзив судом долучена судом до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2019 враховуючи те, що у відповідності до ч. 2 ст. 182 ГПК України судом остаточно з`ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи, визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази, вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання та оголошення в ньому перерви, підготовче провадження у справі № 910/10682/19 закрито та призначено розгляд справи по суті на 15.01.2020.

У судовому засіданні 15.01.2020 протокольно оголошено перерву у судовому засіданні по розгляду справи по суті на стадії вступного слова на 29.01.2020.

У судові засідання 15.01.2020 та 29.01.2020 з`явились уповноважені представники позивача та відповідача 1. Уповноважений представник відповідача 2 в зазначені судові засідання не з`явився.

Про дату, час і місце розгляду даної справи відповідач 2 повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №№ 631, 882. Про поважні причини неявки представника відповідача 2 суд не повідомлено.

У судовому засіданні 15.01.2020 представником відповідача 1 подано суду копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 53783387, які заслухавши у судовому засіданні пояснення учасників справи судом долучено до матеріалів справи.

У судових засіданнях року 15.01.2020 та 29.01.2020 з розгляду справи по суті уповноважений представник позивача надав усні пояснення та відповіді на запитання суду, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судових засіданнях 15.01.2020 та 29.01.2020 заперечив проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, відповів на питання суду.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, а також заяв та клопотань процесуального характеру від сторін на час розгляду справи по суті до суду не надходило.

Відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 29.01.2020 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши в судових засіданнях пояснення уповноважених представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено судом за матеріалами справи, в процесі здійснення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.11.2016 № 826/9018/15 державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову від 18.04.2017 про відкриття виконавчого провадження ВП № 53783387 про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Укренергопром» на користь Управління Пенсійного фонду в Солом`янському районі міста Києва заборгованості по нарахуванню сум фактичних витрат на виплату і доставку пенсій по списку № 2 за період з грудня 2014 року по лютий 2015 року у розмірі 66 031,92 грн., копію якої направлено боржнику до відома та виконання.

Державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві 19.05.2017 винесено постанову про арешт коштів боржника, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження та відповідним банківським установам.

При цьому, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» листом від 29.05.2017 № 20-2-20/550 повідомило Солом`янський РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві про накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунку ТОВ «Укренергопром», на підставі постанови державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 19.05.2017 про арешт коштів боржника, зазначивши при цьому про відсутність коштів на арештованому рахунку для виконання постанови станом на 29.05.2017.

Також, у рамках виконавчого провадження ВП № 53783387 державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову від 02.06.2017 про арешт майна боржника згідно з якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику - Товариству з додатковою відповідальністю «Укренергопром» у межах суми звернення стягнення, з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, 72 935,11 грн., копію якої направлено стягувачу до відома та боржнику для виконання.

У відповідності до ст.ст. 6, 48, 52, 56 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі виконавчого листа № 826/9018/15 від 02.11.2016 державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві 06.06.2017 направлено платіжну вимогу № 53783387/30 про списання з рахунку боржника грошових коштів в загальному розмірі 72 935,11 грн., в тому числі суми заборгованості, витрат виконавчого провадження та виконавчого збору.

23.06.2017 державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову про зняття арешту з грошових коштів, що містяться на рахунках боржника, у зв`язку із повним та фактичним виконанням рішення згідно з виконавчим документом, яка була направлена сторонами виконавчого провадження та банкам.

Крім того, у рамках виконавчого провадження ВП № 53783387 державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанови від 10.07.2017 про стягнення виконавчого збору у розмірі 6 603,19 грн. та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 300,00 грн., а саме: внесення інформації про вчинення виконавчих дій до ЄДРВП - 51,00 грн., вартість поштових відправлень - 16,25 грн., вартість поштових відправлень (рекомендована) - 35,00 грн., конверти - 4,50 грн., обкладинка виконавчих проваджень - 6,00 грн., матеріально - технічне забезпечення -50,00 грн., оформлення документів виконавчого провадження - 107,25 грн., обслуговування оргтехніки - 30,00 грн.

Так, у зв`язку з надходженням 13.06.2017 на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 826/9018/15 від 02.11.2016 грошових коштів в сумі 72935,11 грн., державним виконавцем 10.07.2017 сформовано розпорядження № 53783387, яким грошові кошти в розмірі 66 031,92 грн. перераховано на користь Управління Пенсійного фонду України в Солом`янському районі міста Києва, а також перераховано в дохід держави 6 603,19 грн. виконавчого збору, 51,00 грн. витрат виконавчого провадження та 249,00 грн. витрат виконавчого провадження, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження ВП № 53783387, зокрема, копіями платіжних доручень від 14.07.2017 №№ 8137, 8138, 8139, 8140 на відповідні суми.

Судом встановлено за матеріалами справи та підтверджено позивачем, що за період квітень - червень 2017 року відповідачем 1 - Солом`янським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві у рамках виконавчого провадження № ВП № 53783387 з рахунків позивача - Товариства з додатковою відповідальністю «Укренергопром» №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , відкриті в АТ «УкрСибБанк» було списано кошти в загальному розмірі 76 686,06 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями відповідних платіжних доручень від 13.06.2017 № 53783387/3 на суми 72 935,11 грн., 1 871,97 грн. та 1 878,98 грн. відповідно, а також довідкою АТ «УкрСибБанк» від 20.06.2017.

При цьому, як встановлено судом та підтверджено позивачем, за виконавчим листом Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.11.2016 № 826/9018/15 у рамках виконавчого провадження ВП № 53783387 на користь стягувача фактично було перераховано 66 031,92 грн.

Не погоджуючись із наведеними діями державного виконавця щодо винесення постанови від 18.04.2017 про відкриття виконавчого провадження ВП № 53783387 боржник - Товариство з додатковою відповідальністю "Укренергопром" звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа - Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Києві, який є правонаступником Управління Пенсійного фонду в Солом`янському районі міста Києва, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 18.04.2017 про відкриття виконавчого провадження ВП № 53783387.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.08.2018 у справі № 826/6169/17 визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Вангородського С.М. від 18.04.2017 про відкриття виконавчого провадження ВП № 53783387.

Зокрема, зазначеним судовим рішенням встановлено протиправність винесення оскаржуваної постанови, оскільки державний виконавець був зобов`язаний повернути стягувачу виконавчий документ без прийняття до виконання у зв`язку із пред`явленням виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.11.2016 № 826/9018/15 до виконання із порушенням строку, встановленого ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» для пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.

З метою досудового врегулювання спору 18.02.2019 позивачем пред`явлено Солом`янському районному відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві вимогу № 02-469 про відшкодування завданої шкоди у розмірі 10 654,14 грн., копія якої наявна в матеріалах справи.

Проте, доказів задоволення зазначеної вимоги відповідачем 1 або надання обґрунтованої відповіді матеріали справи не містять.

Таким чином, спір у даній справі виник у зв`язку протиправним відкриттям державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві виконавчого провадження ВП № 53783387 (18.04.2017) з примусового виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.11.2016 у справі № 826/9018/15, що встановлено рішенням Окружного адміністративного міста Києва від 13.08.2018 у справі № 826/6169/17, внаслідок чого державним виконавцем допущено протиправне стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Укренергопром» 10 654,14 грн. в межах відкритого з порушенням процедури виконавчого провадження, отже неправомірними діями відповідача 1 позивачу завдано шкоди у загальному розмірі 10 654,14 грн., яка підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України.

У зв`язку із визнанням протиправною та скасуванням постанови державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 18.04.2017 про відкриття виконавчого провадження ВП № 53783387 Товариство з додатковою відповідальністю "Укренергопром" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві та Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві про стягнення 10 654,14 грн. шкоди, завданої неправомірними діями відповідача 1.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства, зокрема, є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

В силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно частини 3 статті 147 Господарського кодексу України збитки, завдані суб`єкту господарювання порушенням його майнових прав громадянами чи юридичними особами, а також органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України).

При цьому, положеннями ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до додаткових витрат, понесених стороною, яка зазнала збитків, віднесено штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо.

За змістом ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачено статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 Цивільного кодексу України відповідно.

Відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, на відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювача шкоди), спеціальні норми статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України, на підставі якої заявлені позовні вимоги у даній справі, передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Статтею 6 Конституції України встановлено, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» - примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

З огляду на викладене відповідач 1 у даній справі - Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві є органом державної влади, тобто суб`єктом відповідальності в розумінні статті 1173 Цивільного кодексу України.

При цьому з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами, відшкодовується державою, Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Водночас, необхідною підставою для притягнення відповідного органу (органу державної виконавчої служби) до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1174 Цивільного кодексу України.

За відсутності хоча б одного з цих (трьох) елементів цивільна відповідальність не настає.

В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної податкової служби та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі. Мова йде про реальну шкоду та упущену вигоду (стаття 22 Цивільного кодексу України).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом, а тому предметом доказування у даній справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків.

Частиною четвертою статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачі, відповідачі, треті особи, тощо.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Таким чином, фактичні обставини (в частині, що стосується протиправності винесення державним виконавцем постанови від 18.04.2017 про відкриття виконавчого провадження № 53783387) як такі, що в силу імперативних вимог статті 75 Господарського процесуального кодексу України мають преюдиціальне значення для даної справи, встановлені рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.08.2018 у справі № 826/6169/17, яке набрало законної сили, зокрема, обставини необґрунтованості та протиправності дій Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо прийняття постанови від 18.04.2017 про відкриття виконавчого провадження №53783387 за відсутності передбачених законом підстав для такого відкриття.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач 1 посилається на той факт, що державною виконавчою службою в межах виконавчого провадження № 53783387 вчинялись дії з дотриманням вимог діючого законодавства та здійснювалося стягнення коштів у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та з дотриманням черговості стягнення і зарахування коштів в рахунок погашення заборгованості боржника та витрат в межах виконавчого провадження.

Окрім цього судом за матеріалами справи встановлено, що у Солом`янському районному відділі державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві також здійснювалось виконавче провадження ВП № 52452379 з примусового виконання виконавчого документа від 08.04.2016 № 826/12011/15 про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Укренергопром» на користь Управління Пенсійного фонду України в Солом`янському районі міста Києва заборгованості у розмірі 4 660,48 грн., відкрите на підставі постанови державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Вангородського С.М. від 03.10.2016 про відкриття виконавчого провадження ВП № 52452379.

За твердженням відповідача 1, після відкриття провадження ВП № 52452379 грошові кошти у розмірі 4 660,48 грн. були сплачені позивачем у справі безпосередньо стягувачу у зазначеному виконавчому провадженні - Управлінню Пенсійного фонду України в Солом`янському районі міста Києва.

В межах виконавчого провадження ВП № 52452379 державним виконавцем у зв`язку з надходженням 13.06.2017 грошових коштів у сумі 1871,97 грн. та 1878,98 грн. на депозитний рахунок з обліку депозитних сум сформовано розпорядження від 10.07.2017 № 52452379, яким з грошових коштів у розмірі 1 871,97 грн. та 1 878,98 грн. стягнуто в дохід держави 466,04 грн. виконавчого збору та 300,00 грн. витрат виконавчого провадження, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень № 8147 від 14.07.2017 та № 8148 від 14.07.2018 на відповідні суми.

В подальшому, у рамках цього ж виконавчого провадження державним виконавцем сформовано розпорядження від 10.07.2017 № 52452379, яким грошові кошти у розмірі 2984,91 грн. повернуто на користь позивача на р/р № НОМЕР_4 в АТ "УкрСибБанк", МФО 351005, код за , що підтверджується копією платіжного доручення № 8149 від 14.07.2017 на вказану суму.

При цьому, у вказаних платіжних дорученнях міститься посилання саме на розпорядження № 52452379, винесене в межах виконавчого провадження № 52452379 з примусового виконання виконавчого документа № 826/12011/15 від 08.04.2016.

В свою чергу, як встановлено судом, розпорядження № 53783387 від 10.07.2017 додатково підтверджує факт надходження на рахунок Солом`янського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві з обліку депозитних сум грошових коштів в розмір 72 935,11 грн. 13.06.2017 саме при примусовому виконанні виконавчого документа № 826/9018/15 від 02.11.2016.

Окрім цього наявні в матеріалах справи копії платіжних доручень від 13.06.2017 із зазначенням у призначенні платежу платіжних вимог № 53783387/30 від 06.06.2017, виставлених на підставі виконавчого листа № 826/9018/15 від 02.11.2016, та довідка обслуговуючого Товариство з обмеженою відповідальністю «Укренергопром» АЕ «УкрСиббанк» від 20.06.2016 додатково підтверджують виконання платіжної вимоги № 53783387/30 саме в межах виконавчого провадження № 53783387.

Поряд із цим, повернення грошових коштів у сумі 2 984,91 грн. здійснювалось у рамках виконавчого провадження ВП № 52452379, яке не є предметом даного спору, оскільки спірні відносини між сторонами виникли через завдання шкоди, спричиненої протиправними діями державного виконавця в межах виконавчого провадження ВП № 53783387.

Разом з тим, господарський суд зазначає, що особливості виконання кількох рішень у разі надходження на виконання кількох виконавчих документів щодо одного боржника визначені приписами ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження»,

Так, згідно частини 1 вказаної статті виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

Виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 14 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження та виконуються державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження. По об`єднання виконавчих проваджень у зведене державний виконавець виносить постанову.

У разі відкриття виконавчого провадження щодо боржника, стосовно якого здійснюється зведене виконавче провадження, воно приєднується до зведеного виконавчого провадження, про що державним виконавцем виноситься постанова.

Постанови про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження та про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження виноситься не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження щодо боржника, стосовно якого здійснюється виконавче провадження зведене виконавче провадження).

В свою чергу, встановлюючи фактичні обставини справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд зазначає, що у пункті 30 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи "Щодо якості судових рішень" міститься положення, згідно з яким дотримання принципів змагальності та рівності сторін є необхідними передумовами сприйняття судового рішення як належного сторонами, а також громадськістю.

Наразі принцип змагальності необхідно розглядати як основоположний компонент концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та принцип ефективної участі.

Пункт 4 ст. 129 Конституції України змагальність сторін прямо пов`язує зі свободою в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Наразі сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за таким підходом сама концепція змагальності втрачає сенс.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначалось судом вище, позовні вимоги позивача ґрунтуються на факті протиправного стягнення коштів в сумі 10654,14 грн. в межах виконавчого провадження № 53783387, безпідставно відкритого відповідачем 1, факт протиправності відкриття якого встановлено судом.

Одночасно заперечуючи проти позовних вимог відповідач 1 посилається на правомірність перерахування коштів, списаних з рахунку боржника в межах виконавчого провадження № 53783387 з примусового виконання виконавчого документа № 826/9018/15, розпорядженнями, винесеними під час вчинення виконавчих дій в межах іншого виконавчого провадження № 52452379.

Проте, матеріалами справи не підтверджується та судом не встановлена наявність винесення Солом`янським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві постанови про об`єднання виконавчих проваджень № 53783387 та № 52452379 у зведене виконавче провадження, як того вимагають приписи чинного законодавства.

Будь - яких доказів на підтвердження факту об`єднання зазначених виконавчих проваджень та, відповідно, підстав для вчинення оспорюваний дій з перерахування коштів в межах виконавчого провадження № 53783387 відповідно до платіжної вимоги № 52452379, відповідачем 1 суду також не надано.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, оскільки постанова про об`єднання виконавчих проваджень у зведене не виносилась, здійснення дій щодо повернення грошових коштів у виконавчому провадженні ВП № 52452379, за висновками суду, не може бути розцінене судом як перерахування спірних коштів у рамках іншого виконавчого провадження ВП № 53783387 з примусового виконання виконавчого документу № 826/9018/15 від 02.11.2016.

При цьому за висновками господарського суду протиправність дій Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо неправомірного відкриття виконавчого провадження ВП № 53783387 встановлена судовим рішенням у справах № 826/6169/17, яке набрало законної сили і є преюдиційним для вирішення даного спору, а отже об`єктивним наслідком є безпідставність (незаконність) виконавчих дій відповідача 1 у межах виконавчого провадження ВП № 53783387 зі стягнення з позивача грошових коштів у розмірі 10 654,14 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність усіх трьох елементів складу правопорушення (протиправної поведінки у вигляді незаконних рішень, дій чи бездіяльності, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками), наявність яких є обов`язковою для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, передбаченої спеціальною нормою ст. 1173 Цивільного кодексу України, а саме неправомірного виконання Солом`янським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві приписів Закону України "Про виконавче провадження" та відкриття виконавчого провадження ВП № 53783387, наявність завданої матеріальної шкоди у вигляді стягнення з позивача грошових коштів у розмірі 10 654,14 грн. та безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями відповідача 1 і заподіяною позивачеві шкодою.

З урахуванням вищезазначеного, оскільки неправомірність дій державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві , що призвели до заподіяння збитків позивачу, було встановлено рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.08.2018 у справі № 826/6169/17, а також підтверджується наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами, які відповідачем 1 не спростовані, завдана Товариству з додатковою відповідальністю "Укренергопром" майнова шкода у розмірі 10 654,14 грн. підлягає відшкодуванню відповідачем 1 незалежно від його вини.

В свою чергу господарський суд наголошує, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України від 24.03.1998 № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу» та Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» (чинних на час виникнення спірних правовідносин).

Як встановлено частиною 2 статті 87 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом.

Згідно із частиною 3 статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Відтак, відшкодування матеріальної шкоди у відповідному розмірі, завданої незаконними рішеннями, діями органу державної влади, його посадової, службової особи, має бути здійснено за рахунок держави, а не за рахунок відповідача-1, оскільки в таких випадках відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України, ст. 56 Конституції України відповідальність несе саме держава, а не її органи або посадові чи службові особи. Останні здійснюють свої функції не як приватні особи в своїх інтересах, а від імені держави та в межах покладеної на них державної компетенції.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання встановлені Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" (стаття 1 зазначеного закону).

Відповідно до статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган, державне підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство), юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 3 зазначеного закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно з висновком, наведеним у рішенні Конституційного Суду України від 03.10.2001 № 12/рп-2001, не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання цих органів.

Згідно зі статтею 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

При виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України (ст. 43 Бюджетного кодексу України).

Зі змісту статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 25 Бюджетного кодексу України вбачається, що відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою. Таким чином, відшкодування шкоди має здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини 1 статті 43 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно із частиною 2 статті 45 Бюджетного кодексу України Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України.

Приписами пункту 2 частини 9 прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України встановлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.

Зокрема, пунктами 35, 36 цього Порядку передбачено випадки безспірного списання коштів державного бюджету органами казначейства для відшкодування шкоди, заподіяної юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Для такого списання коштів стягувачі подають документи, визначені в пункті 6 Порядку, до органу державного казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень.

У відповідності до пунктів 1, 9 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Аналіз зазначених вище норм чинного законодавства свідчить про те, що управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема, безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державного казначейства України.

Таким чином, в справах за позовами фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди, заподіяної, рішеннями, діями (бездіяльністю) державного виконавця відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08.11.2017 у справі № 6-99цс17.

Враховуючи зазначене, вимога про відшкодування шкоди має заявлятися також до органів, які виконують функції з управління коштами Державного бюджету України, а саме до органу казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, яким заподіяно шкоду.

Таким чином, саме Головне управління державної казначейської служби України у місті Києві є територіальним органом, яке знаходиться за місцезнаходженням Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, та здійснює свої повноваження від імені Державної казначейської служби України.

При цьому судом враховано, що при розгляді справ за позовами про відшкодування шкоди, заподіяної діями (бездіяльністю) органами державної влади, співвідповідачами у таких справах є відповідні органи Державної казначейської служби України, до компетенції яких належить казначейське обслуговування бюджетних коштів, наявність порушення вказаними органами прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі не вимагається.

Отже, заявлена до стягнення шкода підлягає стягненню на користь позивача саме з Державного бюджету України.

Поряд із цим суд зазначає, що необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, норма ст. 238 ГПК України не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

З огляду на вищевикладене, посилання відповідача 2 на необхідність повернення коштів з депозитного рахунку органу держаної виконавчої служби або стягувача виконавчого провадження судом до уваги не приймаються як такі що спростовуються наявними матеріалами справи та вищевикладеними висновками суду.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян ( MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачами не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 13 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання: позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

За таких обставин, оскільки позов заявлено позивачем про відшкодування шкоди, завданої неправомірними рішеннями (діями) відповідача 1, судовий збір за подання такого позову в порядку пункту 13 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» не справляється, отже відсутні і підстави для здійснення розподілу судових витрат, зокрема, в частині судового збору.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Укренергопром" (03110, м. Київ, вул. Солом`янська, буд. 5, ) 10 654,14 грн. (десять тисяч шістсот п`ятдесят чотири гривні чотирнадцять копійок) шкоди.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» та ст. 256 Господарського процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 28.02.2020.

Суддя А.М. Селівон