ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" лютого 2020 р. Cправа № 902/1012/19

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "СХК "Вінницька промислова група" (вул. Соборна, 226-А, м. Немирів, Вінницька обл., 22800)

до:Староприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області (вул. Гагаріна, 42, с. Стара Прилука, Липовецького р-ну, Вінницька обл., 22511)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Липовецька районна державна адміністрація Вінницької області (вул. Героїв Майдану, 4, м. Липовець, Вінницька обл., 22500)

про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі

Суддя: Яремчук Ю.О.

Секретар судового засідання: Резніченко Ю.В.

за участю представників:

позивача: Бурятинський В.О.

відповідача: Мельник В.О.

третьої особи: не з`явився;

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "СХК "Вінницька промислова група" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Староприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позовної заяви (з присвоєним єдиним унікальним номером судової справи № 902/1012/19) передано на розгляд судді Яремчуку Ю.О.

Ухвалою суду від 03.12.2019 р. відкрито провадження у справі № 902/1012/19. Визначено, що розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 23.12.2019 р.

На визначену дату судом в судове засідання з`явився представник позивача та представник відповідача. Представник третьої особи не з`явився, про дату час та місце судового засідання належним чином повідомлений ухвалою суду від 03.12.2019 р.

За результатами проведеного судового засідання 23.12.2019 р. суд дійшов висновку про відкладення підготовчого засідання, як наслідок судом винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 23.12.2019 р. було повідомлено учасників справи про підготовче засідання у справі, яке відбудеться 21.01.2020 р.

На визначену дату судом в судове засідання з`явився представник позивача та представник відповідача. Представник третьої особи не з`явився, про дату час та місце судового засідання належним чином повідомлений ухвалою суду від 23.12.2019 р.

За результатами проведеного судового засідання 21.01.2020 р. суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, як наслідок судом винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 21.01.2020 р. повідомлено учасників справи про розгляд справи по суті, що відбудеться 17.02.2020 р.

На визначену дату судом в судове засідання з`явились представник позивача та представник відповідача.

Представник третьої особи Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області не з`явився, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлені, про що свідчить поштове повідомлення, наявне в матеріалах справи.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Крім того, частиною 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Суд нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання представника третьої особи.

Представник позивача позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Розгляд справи здійснювався з фіксуванням судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Після закінчення судових дебатів судом оголошено про вихід суду до нарадчої кімнати.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

В якості заявлених позовних вимог позивач зазначає наступне: між Липовецькою районною державною адміністрацією та ТОВ «Прилуцьке» було укладено договір оренди землі від 29.12.2012 р. № 633 (далі договір оренди), за умовами якого в оренду передано земельну ділянку, що знаходиться на території Староприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області за межами населеного пункту с. Нова Прилука, загальною площею 113,2118 га ріллі, кадастровий номер :03:000:1033, строком на 4 роки 364 дні. Вказаний договір було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за рішенням державного реєстратора від 26.10.2014 р. № 16751093. Укладенню Договору оренди землі передував договір купівлі продажу права оренди земельної ділянки від 21.09.2012 року №590, підставами до підписання якого стали результати публічного аукціону з набуття права оренди земельної ділянки проведеного 14.08.2012 р. прав на нерухоме майно та їх обтяжень за рішенням державного реєстратора

29.08.2019 р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис №3000515 про припинення ТОВ «Прилуцьке» за рішенням засновників. Правонаступником всіх прав та обов`язків ТОВ «Прилуцьке» є ТОВ «СХК «Вінницька промислова група» (; місцезнаходження: 22800, Вінницька обл., м. Немирів, вул. Соборна, 226-А).

Позивач вказує, що Староприлуцька сільська рада Липовецького району Вінницької області має статус юридичної особи, є органом місцевого самоврядування та розпоряджається землями сільськогосподарського призначення комунальної власності як в межах, так і поза межами населених пунктів в адміністративних межах Староприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області, в т.ч. ділянкою загальною площею 113,2118 га (кадастровий номер :03:000:1033), а отже лише вона може набути процесуального статусу відповідача за даним позовом.

Умовами п.8 договору оренди землі його сторонами було погоджено, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк і у разі реалізації даного права повинен не пізніше як за тридцять днів до закінчення строку дії договору, письмово повідомити орендодавця про свій намір.

Позивач як орендар землі, що належним чином виконував усі свої обов`язки протягом строку дії договору, сподівався оформити правовідносини щодо продовження дії договору оренди землі, і двічі направив на адресу відповідача листи-повідомлення, в яких виклав свою пропозицію продовжити договірні відносини з оплатного користування земельною ділянкою, а також надав проект відповідної додаткової угоди до договору оренди землі.

Зокрема, перший лист-повідомлення позивач направив на адресу відповідача 03.07.2019 р. разом з проектом додаткової угоди до договору оренди землі, де відповідач мав можливість вписати будь-який розмір орендної плати за користування землею, а другий (повторний лист-повідомлення) - 06.08.2019 р. з повним додержанням умов п.8 договору оренди землі, з проектом додаткової угоди до договору оренди землі, де зазначався конкретний розмір орендної плати.

Позивач в позові стверджує, що перший лист-повідомлення позивача відповідач проігнорував, оскільки будь-якої відповіді для позивача не сформував, а на другий - позивачеві надіслано відмову Староприлуцької сільської ради за підписом секретаря ради, зміст якої на думку позивача не має нічого спільного із визначеними законом підставами для вчинення такої стосовно орендаря землі.

Позивач в позові зазначає, що дії відповідача не базуються на положеннях чинного земельного законодавства, не узгоджуються з умовами договору та грубо порушують право позивача на поновлення договору оренди землі, передбачене частинами 1, 3,5, 8 ст.33 Закону України «Про оренду землі» та п.8 договору оренди землі. За приписами ст. 33 даного Закону України «Про оренду землі» відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі можуть бути оскаржені в суді, що і стало підставою позову.

Представник відповідача Староприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області проти позову заперечив, про що зазначив у відзивах на позовну заяву, а саме: договір оренди землі від 29.12.2012 р. за № 633 укладений на строк 4 роки і 364 дні між Липовецькою РДА і ТОВ «Прилуцьке» закінчився. Додаткова угода № 10/2019 від 25.10.2019 р. головою Староприлуцької сільської ради не підписувалась.

Відповідачем зазначено про наступне: відповідно до даних публічної кадастрової карти України земельна ділянка за кадастровим номером :03:000:1033 загальною площею 113,2118 га розташованої за межами населеного пункту с. Нова Прилука Староприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області відсутня.

Відповідач звертає увагу суду на те, що згідно постанови Верховного суду від 05.02.2019 у справі № 802/1909/17-а адміністративного провадження № К/9901/59499/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке» до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, державного реєстратора Староприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області Смішного Олексія Івановича, державного реєстратора Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області Скрупської Олени Василівни, державного реєстратора Комунального підприємства «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» Пасічника Юрія Валерійовича, за участю третіх осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14 про визнання протиправними та скасування наказів, рішень та зобов`язання вчинити дії встановлено що земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:1033 у Державному реєстрі речових прав відсутня, натомість наявні інші землі з іншими кадастровими номерами місцезнаходження яких співпадає з місцезнаходженням орендованої позивачем земельною ділянкою (абз. 6 стор. 9 Постанови). Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області прийнято ряд рішень про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення з іншими (абз. 7 стор. 9 Постанови). На підставі вказаних наказів, громадяни звернулись до державних реєстраторів з відповідними заявами про реєстрацію права власності на земельну ділянку, за наслідком розгляду яких прийняті рішення про державну реєстрацію права власності на вказані земельні ділянки за фізичними особами (абз. 8 стор. 9 та абз. 1 стор. 10 Постанови).

Відповідач зазначає, що позивачем у справі № 802/1909/17-а було товариство з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке», яке зазначало в обґрунтування своїх позовних вимог, що згідно договору оренди землі від 29.12.2012 р. за № 633 укладеного з Липовецькою райдержадміністрацією, саме воно є орендарем земельної ділянки за кадастровим номером :03:000:1033 загальною площею 113,2118 га ріллі розташованої на території Новоприлуцької сільської ради за межами населеного пункту (абз. 1 і 2 сторін. 5 Постанови).

В позовній заяві ТОВ «СХК «Вінницька промислова група» від 28.11.2019 р. за № 2811- 19/1 зазначено, що 29.08.2019 р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис № 3000515 про припинення ТОВ «Прилуцьке» за рішенням засновників, а правонаступником всіх прав та обов`язків ТОВ «Прилуцьке» є ТОВ «СХК «Вінницька промислова група».

Таким чином, з наведеного вбачається, що в позовній заяві № 2811-19/1 позивач надав суду неправдиві дані про те, що раніше, а саме у жовтні 2017 року, ТОВ «Прилуцьке» подавало вже позов до Вінницького окружного адміністративного суду предметом якого також була земельна ділянка за кадастровим номером :03:000:1033 загальною площею 113,2118 га; в позовній заяві ТОВ «СХК «Вінницька промислова група» неодноразово посилається на неіснуючу земельну ділянку за кадастровим номером :03:000:1033 і як висновок просить суд визнати укладеною додаткову угоду із орендою неіснуючої земельної ділянки за кадастровим номером :03:000:1033 загальною площею 113,2118 га.

Відповідно до вищезазначеного земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:1033 у Державному земельному кадастрі відсутня. Таким чином, відсутній об`єкт оренди. А надані позивачем до позову платіжки сплати орендної плати не що інше як виконання умов договору оренду. Крім того зазначено, що земельна ділянка загальною площею 1 13,21 18 Га (яка була в користуванні ГОВ «Прилуцьке») було виділено в 2017 році фізичним особам 23 земельних ділянок площею по 2,0 га для ведення особистого селянського господарства і на протязі 2017 - 2019 року вказана земельна ділянка була повністю розпайована, про що свідчать рішення Староприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області.

Також, згідно частини 11 статті 93 Земельного кодексу України строк оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства не можуть бути меншим як 7 років, а частиною 12 цієї ж статті меліорованих земель і на яких проводиться гідротехнічна меліорація, не може бути меншим як 10 років. Проте, в наданій угоді позивач зазначив строк до 26.10.2026 р. так як дана земельна ділянка не зареєстрована в Державному земельному кадастрі, та як наслідок ТОВ «СХК «Вінницька промислова група» повинна була надати таку технічну документацію, або отримати дозвіл на її виготовлення в Староприлуцькій сільській раді.

Представник позивача у відповіді на відзив, заперечив проти доводів представника відповідача з мотивів та підстав аналогічно викладених в позовній заяві.

За наслідками розгляду справи суд дійшов наступних висновків.

Предметом позову у справі, яка розглядається, є вимога позивача про визнання поновленим договору оренди землі шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

За змістом частини 2 статті 792 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Законом України "Про оренду землі" визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі, а статтею 13 передбачено, що договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 33 цього Закону регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами за умови дотримання порядку, визначеного частинами 2- 5 цієї норми, так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 зазначеної статті).

Отже, стаття 33 Закону України "Про оренду землі" містить дві різні правові конструкції, а зміст права, підстави і обставини для захисту переважного права орендаря, яке виникає відповідно до частин 1-5 зазначеної статті, не є тотожними змісту та підставам захисту його права, яке виникає згідно з частиною 6 цієї норми.

Частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору).

Суть поновлення договору оренди за змістом частини 6 статті 33 зазначеного Закону полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі.

У контексті поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідно зауважити, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Тобто орендар не може вимагати поновлення договору оренди землі на інших умовах. Щодо прав і обов`язків орендодавця слід акцентувати, що він має право заперечити стосовно поновлення згідно із цією частиною статті 33 Закону України "Про оренду землі", і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини 6 зазначеної статті.

Відповідно до частини 9 статті 79-1 Земельного кодексу України (далі - ЗК) земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Згідно з частинами 1, 2 статті 79-1 ЗК формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі (частина 10 статті 79-1 Земельного Кодексу).

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (частина 4 статті 79-1 ЗК).

Судом з наявних доказів, які містяться в матеріалах справи встановлено, що на момент звернення позивача з позовом до суду земельної ділянки загальною площею 113,2118 га з кадастровим номером № :03:000:1033 не існує.

Із складу земельної ділянки загальною площею 113,2118 га з кадастровим номером № :03:000:1033 було виділено в 2017 р. фізичним особам 23 земельних ділянок площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується відповідним рішеннями Староприлуцької сільської ради Липовецького району від 31.10.2019 р. №№ 629, 628, 627, 626,625, 624. 623, 608, 607, 605, 604, 603, 602, 622, 621, 620, 619, 618, 617, 616, 615, 614, 611, 610, 609 (а.с. 120 - 144).

Крім того судом взято до уваги висновки встановлені в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05.02.2019 у справі № 802/1909/17-а адміністративного провадження № К/9901/59499/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке» до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, державного реєстратора Староприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області Смішного Олексія Івановича, державного реєстратора Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області Скрупської Олени Василівни, державного реєстратора Комунального підприємства «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» Пасічника Юрія Валерійовича, за участю третіх осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14 про визнання протиправними та скасування наказів, рішень та зобов`язання вчинити дії в якій встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:1033 у Державному реєстрі речових прав відсутня, натомість наявні інші землі з іншими кадастровими номерами місцезнаходження яких співпадає з місцезнаходженням орендованої позивачем земельною ділянкою.

Зокрема в даній постанові зазначено, що Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області прийнято ряд рішень про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення з іншими. На підставі вказаних наказів, громадяни звернулись до державних реєстраторів з відповідними заявами про реєстрацію права власності на земельну ділянку, за наслідком розгляду яких прийняті рішення про державну реєстрацію права власності на вказані земельні ділянки за фізичними особами (абз. 8 стор. 9 та абз. 1 стор. 10 Постанови).

Крім того судом взято до уваги інформацію державного реєстратора Староприлуцької сільської ради Липовецького району надану на адвокатський запит адвоката Мельника В.О. - в якій зазначено, що згідно даних Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Реєстр) земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:1033 площею 113, 2118 га у розпорядженні, володінні чи користуванні Староприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області не перебуває. Право власності за Староприлуцькою сільською радою Липовецького району Вінницької області на вищевказану земельну ділянку не реєструвалось.

Відповідно до ч. 12 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» у разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди.

Враховуючи вищевикладене, площа та кадастровий номер земельної ділянки, яка перебувала в оренді позивача, у даній справі були змінені. Тому зміна фактичної площі та межі земельної ділянки з присвоєнням їй нових кадастрових номерів унеможливлює пролонгацію договору, укладеного раніше з позивачем у порядку, передбаченому ст. 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки такі зміни мають наслідком укладання договору оренди земельної ділянки з дотриманням вимог закону щодо порядку одержання земельної ділянки на праві оренди у загальному порядку.

Водночас слід зауважити, що у постановах Верховного Суду, зокрема, від 18.12.2018 у справі № 912/1616/18, від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 20.02.2019 у справі № 904/792/18, від 27.03.2019 у справі № 911/512/18 наведено правовий висновок про те, що за обставин чинності заходів щодо поділу спірної земельної ділянки, відсутності відомостей щодо оскарження та скасування цих заходів, відновлення прав позивача шляхом поновлення договору оренди потребуватиме об`єднання земельних ділянок, утворених за наслідками поділу, та створення земельних ділянок зі складу існуючих ділянок, які вже сформовані як об`єкти цивільних прав, що не може бути вирішено в межах цього позову. Таким чином, у зв`язку з поділом земельної ділянки, яка була предметом договору оренди, та формуванням інших земельних ділянок, об`єктивно відбулася зміна меж земельної ділянки, припинилось існування цієї земельної ділянки в дійсних межах, що унеможливлює ефективний захист прав позивача шляхом поновлення договору оренди, укладення додаткової угоди про поновлення такого договору.

За змістом частини 1 статті 2 ГПК завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Наслідком вирішення господарського спору повинно бути відновлення порушеного (невизнаного, оспорюваного) права чи охоронюваного законом інтересу у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Отже, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин, наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. При цьому ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулася до суду, відповідно до вимог законодавства.

Суд зауважує, що обраний позивачем спосіб захисту права щодо визнання додаткової угоди про поновлення договору оренди укладеною не є ефективний захист та відновлення порушеного права позивача за обставин поділу спірної земельної ділянки, формування у межах цієї ділянки внаслідок поділу нових земельних ділянок і передачі їх у власність фізичним особам.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в здоволенні позову.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

В цих нормах передбачається певна низка заходів, за допомогою яких потерпіла особа забезпечує реалізацію права на захист свого порушеного права чи інтересу, які в сукупності своїй утворюють відповідний правовий механізм захисту прав особи, який міститься в кожній галузі права.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Умовами ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування.

Зміст зобов`язань за ст.13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією.

Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Отже з врахуванням встановленого суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

17.02.2020 р. в судовому засіданні вступну та резолютивну частину рішення суду долучено до матеріалів справи.

Керуючись статтями 13, 14, 73, 74, 76-80, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

1. В позові відмовити.

2. Понесені судові витрати покласти на позивача.

3. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 24 лютого 2020 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Соборна, 226-А, м. Немирів, Вінницька обл., 22800)

3 - відповідачу ( АДРЕСА_1 ., 22511)