Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2020 р. м. Рівне Справа № 918/115/20

Господарський суд Рівненської області у складі судді Церковної Н.Ф., за участі секретаря судового засідання Оліфер С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Приватного підприємства "ОККО КОНТРАКТ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про стягнення в сумі 2 085, 18 грн

у судовому засіданні приймали участь:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року Приватне підприємство "ОККО КОНТРАКТ" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про стягнення в сумі 37 155, 18 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №1619 від 02.04.2019 року, на підставі чого у позивача виникла заборгованість в сумі 37 155,18 грн, з яких: 35 070,00 грн сума основного боргу, 1 880, 80 грн пеня та 204,38 грн три проценти річних.

Ухвалою суду від 11.02.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, задоволено клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 27.02.2020 року.

24 лютого 2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву згідно з яким останній зазначає, що основний борг в сумі 35 070,00 грн був сплачений Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" у повному обсязі. За наведеного, вважає позовні вимоги в частині стягнення основного боргу необґрунтованими. На підтвердження чого до відзиву відповідачем долучено платіжні доручення №4279 від 13.02.2020 року, №4283 від 14.02.2020 року та №4345 від 20.02.2020 року.

25 лютого 2020 року від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, у зв`язку із сплатою відповідачем основного боргу в сумі 35 070,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Згідно з ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

З огляду на те, що в заяві про зменшення позовних вимог позивач не змінює матеріально-правову вимогу до відповідача, а також не доповнює новими обставини свої вимоги, а лише зменшує кількісні показники за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві, суд розцінює її як заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Вказана заява про зменшення розміру позовних вимог подана позивачем в межах строку, встановленого законом, а тому приймається судом до розгляду.

Представники позивача та відповідача судове засідання не з`явилися. Про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення про вручення ухвали суду.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Зважаючи на те, що неявка представників позивача та відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, суд встановив на їх підставі такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

02 квітня 2019 року між Приватним підприємством "ОККО КОНТРАКТ" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (далі - покупець) було укладено договір поставки №1619 (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язується протягом 2019 року передати у власність покупця через систему АГНКС (АЗС) пропан-бутан газ для заправки легкових автомобілів (далі - товар), а покупець - прийняти та оплатити товар на умовах визначених договором (п.1.1. договору).

Відповідно до п. п. 1.2, 1.3. договору, найменування (номенклатура, асортимент) товару - пропан-бутан газ. Кількість Товару, що підлягає поставці згідно умов цього договору становить 12 640 л. Обсяги закупівлі Товару можуть бути зменшені Покупцем у зв`язку з фінансовими, виробничими можливостями, потребами покупця та залежно від реального фінансування видатків.

Пунктами 2.1., 2.2. договору передбачено, що постачальник повинен передати покупцю товар, якість якого повинна відповідати державним нормам, стандартам і вимогам, встановленим діючими нормативними актами України та умовами договору. Якість товару повинна бути підтверджена сертифікатами відповідності (якщо товар підлягає обов`язковій сертифікації), паспортом якості.

Згідно з п. 3.1. договору, ціна договору становить 107 334, 67 гривень без ПДВ, крім того ПДВ 20% - 21 466, 93 гривень. Загальна ціна договору з ПДВ становить -128 801, 60 грн.

Пунктом 3 додаткової угоди №8 від 31.12.2019 року до договору збільшено суму договору на 25 760,32 грн, в т.ч. ПДВ, вказаної у п.3.1. договору та викладено п. 3.1. договору у наступній редакції: "3.1. Ціна договору становить 154 561, 92 грн, в тому числі ПДВ 20% - 25 760, 32 грн".

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивачем було здійснено поставку товару відповідачу на загальну суму 136 665,70 грн, що стверджується накладними на відпуск товарів, які наявні у матеріалах справи.

Згідно з п. 4.1. договору, порядок здійснення оплати, відповідно до якого, оплата за товар здійснюється у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок учасника (постачальника) на умовах за фактично поставлений товар по кожному видатковому документу на товар (видатковій накладній) протягом 30 (тридцяти) банківських днів з дати одержання товару. Оплата за товар здійснюється шляхом перерахування покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника, згідно виставленого рахунка. Водночас, відповідач за поставлений товар розрахувався частково в сумі 101595,70 грн, що стверджується банківською випискою, долученою позивачем до матеріалів справи.

Враховуючи наведене, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар на день подання позову до суду становила 35 070, 00 грн.

Разом з тим, після відкриття провадження у цій справі, відповідачем було повністю погашено основний борг в сумі 35 070,00 грн, що стверджується платіжними дорученнями №4279 від 13.02.2020 року, №4283 від 14.02.2020 року та №4345 від 20.02.2020 року, долученими відповідачем до відзиву.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань. Зміст договору та взяті за ним зобов`язання свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з поставки, які регулюються нормами ЦК України та ГК України.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У силу вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). За несвоєчасне проведення розрахунків за поставлений товар позивачем нараховано 1 880, 80 грн пені та 204,38 грн три проценти річних.

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).

У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Отже, одними із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено пеню.

Відповідно до ч. 6. ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 7.4. договору передбачено, що у разі порушення покупцем строків оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0, 1% від вартості товару за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час прострочення.

За приписами за ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені та відсотків, суд встановив, що останні не перевищують обрахованого судом розміру та відповідають умовам договору.

За змістом ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи в сукупності, проаналізувавши чинне законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача 1 880, 80 грн пені та 204, 38 грн 3% річних.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в розмірі 2 102, 00 грн покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 76-79, 129, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (33027, м. Рівне, вул. Д. Галицького, 27, ) на користь Приватного підприємства "ОККО Контракт" (04070, м. Київ, вул. Набережно-Хрещатицька, 15-17/18, ) 1 880, 80 грн пені, 204, 38 грн 3% річних та 2 102, 00 грн витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне судове рішення складене та підписане 28.02.2020 року.

Суддя Церковна Н. Ф.