ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2020 р.Справа № 916/3898/19

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Малярчук І.А.,

при секретарі судового засідання Мукієнко Д.С.,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін справу №916/3898/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельний будинок Новіс (49051, м.Дніпро, вул. Журналістів,9 А) до Приватного акціонерного товариства Ізмаїльський завод таропакувальних виробів Дунай-Пак (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, Аеродромне шосе, 2Б) про стягнення 161236,37грн., із яких 93022,35грн. основного боргу, 12544,62грн. 10% річних, 45788,30грн. пені, 9881,10грн. інфляційних втрат,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, заяв, клопотань, процесуальні дії суду:

Позивач у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог зазначає, що 23.06.2015р. між ТОВ «ТБ «Новіс» та ПрАТ «ІЗТВ «Дунай-Пак» був укладений договір поставки №146, за умовами якого позивач поставив відповідачу товар за накладними №2507 від 20.08.2018р. на суму 23010грн., №3077 від 27.09.2018р. на суму 14229,60грн., №3078 від 27.09.2018р. на суму 18195,60грн., №3112 від 28.09.2018р. на суму 57067,43грн. Відповідачем частково було оплачено поставлений товар на суму 20000грн. згідно платіжного доручення №362 від 17.05.2019грн. Решта поставленого товару відповідачем не оплачена, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 93022,35грн., на яку позивачем нараховано пеню, відсотки річних та суму втрат від інфляції.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, незважаючи на те, що ухвалу суду від 28.12.2019р. було вручено відповідачу поштою ще 09.01.2020р., тобто, у відповідача була наявна достатня можливість скористатись правом на подання відзиву на позов. За таких обставин, суд розглядає дану справу за наявними в ній матеріалами з врахуванням положень ч.2 ст.178 ГПК України, якими передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Ухвалою суду від 28.12.2019р. відкрито провадження у справі №916/3898/19, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Зміст спірних правовідносин, фактичні обставини справи та докази, на підставі яких судом встановлені обставини справи:

23.06.2015р. між ТОВ «ТД «Новіс» (постачальник) та ПАТ «Ізмаїльський завод таропакувальних виробів «Дунай-Пак» (покупець) було укладено договір №146, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується виготовити, поставити та передати товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти його у власність та оплатити його на умовах, визначених у цьому договорі. Найменування товару: поліетилєнова продукція. Повне найменування товару, його опис та характеристики, розміри, кількість, ціна, строки виготовлення та поставки та інші параметри вказуються в специфікації або заявках, які з моменту підписання сторонами є невід`ємною частиною цього договору. Сторони визнають, що накладна на товар (видаткова накладна), підписана сторонами, є погодженням асортименту товару, розміру, його кількості та ціни, строків виготовлення та поставки, прирівнюється до специфікації та є невід`ємною частиною цього договору (п.п.1.1., 1.2., 1.3., 1.4. договору).

Відповідно до п.п.3.1., 3.3., 3.5., 3.6. договору №146 від 23.06.2015р. ціна за одиницю товару та вартість партії товару встановлюється при поставці кожної партії товару та вказується у видатковій накладній, яка підписується обома сторонами. Покупець зобов`язаний здійснити оплату за поставлений товар в безготівковій формі у національній валюті України гривні, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на умовах: відстрочки протягом 14 календарних днів від дати (моменту) поставки. Оплата поставленого товару здійснюється у наступному порядку: в першу чергу погашається заборгованість за раніше здійсненою поставкою та далі за кожною наступною поставкою. Відстрочки оплати вартості товару, надана покупцю у відповідності з умовами цього договору, не є комерційним кредитом.

У випадку несвоєчасної оплати товару покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі 0,1% від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочки до дня фактичної оплати. Нарахування пені здійснюється протягом всього строку прострочки виконання зобов`язань незалежно від її тривалості. У випадку прострочки оплати поставленого товару на строк більше 10 банківських днів покупець, у відповідності до ст.625 ЦК України, зобов`язаний сплатити постачальнику суму основного боргу з врахуванням індексу інфляції за весь період прострочки, а також 10% річних від простроченої суми з дня настання строку оплати товару (партії товару) до дня його фактичної оплати (п.п.7.1., 7.2. договору №146 від 23.06.2015р.).

На виконання умов договору №146 від 23.06.2015р. позивач поставив відповідачу товар за видатковими накладними №2507 від 20.08.2018р. на суму 23010грн., №3077 від 27.09.2018р. на суму 14229,60грн., №3078 від 27.09.2018р. на суму 18195,60грн., №3112 від 28.09.2018р. на суму 57067,43грн.

Платіжним дорученням №362 від 17.05.2019р. відповідач здійснив часткову оплату поставленого позивачем товару в сумі 20000грн. Як свідчить подана позивачем картка рахунку 361 за 01.01.2018р. 24.12.2019р. по контрагенту «Дунай Пак», частина із вказаної суми в розмірі 519,72грн. була зарахована позивачем в рахунок погашення заборгованості відповідача по попереднім поставкам, а решта суми 19480,28грн. спрямована на перекриття заборгованості по накладній №2507 від 20.08.2018р.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши пояснення позивача, його мотивовану оцінку кожного аргументу щодо наявності підстав для задоволення позову, проаналізувавши нижченаведені норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 ст.691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Положеннями ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як передбачено ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч.1, 2 ст.73, ч.ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України).

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.76, ч.1 ст.77, ч.ч.1, 2 ст.79 ГПК України).

Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 5, 6 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку. Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку з використанням електронних засобів оброблення інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно п.3.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р., облікові регістри - це носії спеціального формату (паперові, електронні) у вигляді відомостей, ордерів, книг, журналів тощо, призначені для хронологічного, систематичного або комбінованого накопичення, групування та узагальнення інформації з первинних документів, що прийняті до обліку.

Отже, наявна у справі картка рахунку 361 за 01.01.2018р. 24.12.2019р. по контрагенту «Дунай Пак» слугує доказом проведених відповідачем оплат за всіма поставками по договору №146 від 23.06.2015р. та вказує на наявність заборгованості відповідача у сумі 93022,35грн.

Таким чином, наявні в матеріалах справи документи, зокрема, договір поставки №146 від 23.06.2015р., видаткові накладні, платіжне доручення №362 від 17.05.2019р., картка рахунку 361 за 01.01.2018р. 24.12.2019р. свідчать про поставку позивачем відповідачу товару, його прийняття відповідачем та проведення часткової оплати, у зв`язку з чим неоплаченою залишилась заборгованість в сумі 93022,35грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Через нездійснення відповідачем повної оплати за поставлений по договору поставки №146 від 23.06.2015р. товар позивач нарахував до стягнення з відповідача 45788,30грн. пені за період з 04.09.2018р. по 23.12.2019р.

За положеннями ч.1 ст.199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

У відповідності до приписів ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Пунктом 1 ст.547 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин, щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до п.п.1, 2 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У п.7.1. договору №146 від 23.06.2015р. сторони дійшли згоди, що у випадку несвоєчасної оплати товару покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі 0,1% від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочки до дня фактичної оплати. Нарахування пені здійснюється протягом всього строку прострочки виконання зобов`язань незалежно від її тривалості.

Отже, п.7.1. договору №146 від 23.06.2015р. містить інший строк, відмінний від встановленого ч.6 ст.232 ГК України, який визначається вказівкою на подію «день фактичної оплати».

Такої ж позиції у аналогічних (щодо нарахування пені) спірним правовідносинах дотримується Верховний Суду постанові від 12.12.2019р. по справі №911/634/19.

Враховуючи викладене, так як судом встановлено правильність здійсненого позивачем розрахунку пені, у тому числі її нарахування понад строк, визначений ч.6 ст.232 ГК України, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 45788,30грн. пені за період з 04.09.2018р. по 23.12.2019р. підлягає судом задоволенню у повному обсязі.

Крім того, через порушення відповідачем строків оплати вартості товару по договору 12544,62грн. 10% річних за період з 04.09.2018р. по 23.12.2019р., 9881,10грн. інфляційних втрат за період з вересня 2018р. по листопад 2019р.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Здійснивши перерахунок розрахованих позивачем трьох процентів річних, суми втрат від інфляції, суд встановив, що їх зроблено вірно, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 12544,62грн. 10% річних за період з 04.09.2018р. по 23.12.2019р., 9881,10грн. інфляційних втрат за період з вересня 2018р. по листопад 2019р. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно ч.1, ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Положення п.2 ч.1 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За розгляд даного позову судом позивач поніс витрати на оплату судового збору в сумі 2418,55грн., які підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача у повному обсязі внаслідок повного задоволення позову позивача.

Керуючись ст.ст. 123, 124, 129, 130, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити повністю позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельний будинок Новіс (49051, м.Дніпро, вул. Журналістів,9 А) до Приватного акціонерного товариства Ізмаїльський завод таропакувальних виробів Дунай-Пак (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, Аеродромне шосе, 2Б) про стягнення 161236,37грн.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Ізмаїльський завод таропакувальних виробів Дунай-Пак (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, Аеродромне шосе, 2Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельний будинок Новіс (49051, м.Дніпро, вул. Журналістів,9 А, ) 93022 (дев`яносто три тисячі двадцять дві) грн. 35коп. основного боргу, 12544 (дванадцять тисяч п`ятсот сорок чотири) грн. 62коп. 10% річних, 45788 (сорок пять тисяч сімсот вісімдесят вісім) грн. 30коп. пені, 9881 (дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят одну) грн. 10коп. інфляційних втрат, 2418 (дві тисячі чотириста вісімнадцять) грн. 55коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст.241 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до п.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 26 лютого 2020 р.

Суддя І.А. Малярчук