ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.02.2020 Справа № 905/2365/19

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Демідової П.В., при секретарі судового засідання Бутовій Є.В., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації Донецоблгаз», м. Краматорськ Донецької області,

до Комунального некомерційного підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», м. Краматорськ Донецької області,

про стягнення заборгованості в розмірі 6 539,92 грн. та штрафних санкцій.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

Суть справи:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «По газопостачанню та газифікації Донецоблгаз» в особі відокремленого структурного підрозділу Костянтинівського управління по газопостачанню та газифікації, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Комунальної лікувально-профілактичної установи «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» в особі відокремленого структурного підрозділу Станції швидкої медичної допомоги міста Костянтинівки про стягнення заборгованості в розмірі 6 539,92 грн., 1 153,73 грн. пені, 1 156,58 грн. відсотків річних, 271, 90 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору постачання природного газу № 202/3 від 26 грудня 2018 року в частині своєчасної оплати природного газу, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 6 539, 92 грн. та виникли підстави для нарахування штрафних санкцій.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 21 листопада 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

14 січня 2020 року від відповідача до суду надійшов відзив № 01-02/21 від 13.01.2020р., згідно з яким останній проти задоволення позовних вимог заперечує з огляду на те, що відповідачем сплачено виставлений позивачем рахунок № 887 від 26.12.2018 року на суму 11 964, 00 грн. в повному обсязі та у якості доказу сплати додає до відзиву платіжне доручення № 1 від 26.12.2019 року на суму у розмірі 11 964, 00 грн. Стосовно позиції позивача щодо неоплаченого фактично поставленого обсягу природного газу на суму у розмірі 6 539, 92 грн. відповідач заперечує.

Ухвалою суду від 18.02.2020 року відповідач Комунальна лікувально-профілактична установа «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» замінений на правонаступника - Комунальне некомерційне підприємство «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф».

6 лютого 2020 року від позивача до суду надійшла заява № 03/220 від 03.02.2020р. про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином.

З`ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, суд,-

ВСТАНОВИВ:

26 грудня 2018 року між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (далі Постачальник) та Станцією швидкої медичної допомоги міста Костянтинівки відокремленого структурного підрозділу комунальної лікувально-профілактичної установи «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», правонаступником якої є Комунальне некомерційне підприємство «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» згідно даних з ЄДРПОУ станом на 17 лютого 2020 року (далі Споживач) укладено Договір на постачання природного газу № 202/3 П (далі Договір), за змістом п. 1.1. якого Постачальник постачає природний газ (далі газ) Споживачу в обсягах і порядку, передбачених цим Договором для забезпечення потреб Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість прийнятого природного газу у розмірах, строках, та порядку, передбачених цим Договором.

Відповідно до п. 2.1. Договору планові обсяги постачання газу Споживачу наводяться у Додатку № 2 до Договору.

Місячний обсяг відбору газу в пунктах призначення не повинен перевищувати підтверджений обсяг газу. Постачальник та Споживач мають право на коригування підтверджених обсягів природного газу в установленому законодавством порядку, у тому числі впродовж розрахункового місяця. (п. 2.4. Договору)

Згідно з п. 2.6. Договору постачання газу підтверджується підписаним Сторонами актом приймання-передачі газу, що оформлюється за даними комерційного вузла обліку, визначених у Додатку № 1 до Договору.

Акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків Споживача з Постачальником. (п. 2.9. Договору)

Порядок визначення вартості послуг за Договором та порядок розрахунків регламентовано Розділом 4 Договору.

Відтак, за п. 4.1. Договору розрахунки за поставлений Споживачу газ здійснюються за вільними цінами, які визначаються у первинних документах до Договору.

На дату укладення договору ціна газу за 1 000, 00 куб. м. становить 12 407, 76 грн. (п. 4.2. Договору)

У відповідності до п. 4.5. Договору загальна сума вартості Договору складається з місячних сум вартості договірних обсягів постачання газу Споживачу та складає 11 964 грн. (з урахуванням Додаткової угоди № 1 до Договору)

Оплата вартості постачання газу здійснюється Споживачем авансовими платежами із розрахунку договірного обсягу постачання газу відповідно до Додатку № 2 до Договору до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. У разі збільшення підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду, Споживач здійснює оплату додатково заявлених обсягів газу в п`ятиденний строк, після збільшення цього обсягу в установленому Договором порядку. Датою здійснення розрахунку є дата зарахування коштів на рахунок Постачальника. Споживач має компенсувати Постачальнику вартість різниці між підтвердженим обсягом газу (номінацією) та фактичним об`ємом споживання природного газу за ціною вартості природного газу, визначеною договором постачання природного газу. У випадку недоплати вартості постачання газу за розрахунковий період, Споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. (п. 4.6. Договору)

Згідно з п. 4.8. Договору звірка розрахунків здійснюється Сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу Споживачем та акта приймання-передачі газу протягом 10-ти днів з дати пред`явлення вимоги однієї зі Сторін.

У відповідності до п. 5.3. Договору Споживач взяв на себе зобов`язання з виконання умов Договору (п. 5.3.1. Договору), забезпечення своєчасної та повної оплати Постачальнику вартості газу на умовах та в визначених Договором обсягів (п. 5.3.3 Договору).

П. 6.1. Договору встановлено відповідальність Сторін за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за Договором, обумовлену цим Договором та закріплену чинним законодавством України.

Зокрема, п. 6.3.2. Договору передбачено відповідальність Споживача у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу у випадку порушення строків оплати газу. У випадку прострочення оплати більше ніж на 60 календарних днів також нараховуються 25 відсотків річних.

Договір вступає в силу з 26.12.2018 року і діє до 31.12.2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків за надані послуги до повного їх виконання. Термін дії цього Договору може бути подовжений за письмовою згодою Сторін. При цьому сторони погоджують планові обсяги постачання (Додаток № 2) на термін подовження дії Договору. (п. 10.1. Договору)

Відповідно до п. 10.2. Договору усі зміни та доповнення до нього оформлюються письмово, підписуються уповноваженими особами та скріплюються печатками обох Сторін.

Договір складено, підписано та скріплено печатками Сторін без зауважень.

26 грудня 2018 року між Сторонами укладено Додаткову угоду № 1, згідно з п. 2 якої Сторони дійшли згоди про розповсюдження умов Договору до відносин, що виникли до його укладення, а саме з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року в порядку ч. 3 статті 631 Цивільного кодексу України.

Угоду складено, підписано та скріплено печатками Сторін без зауважень.

26 грудня 2018 року між Сторонами складено та підписано Додаток № 2 до Договору, згідно якого між Сторонами узгоджено обсяг газу, що підлягає постачанню, у розмірі 0, 964 куб. м.

Додаток складено, підписано та скріплено печатками Сторін без зауважень.

Крім того, в матеріалах справи наявний Договір № 202/2 П від 30 жовтня 2018 року, який є тотожний за змістом до Договору, викладеного вище, за виключенням обсягів газу, що підлягає поставці. Зокрема, за грудень 2018 року Сторонами обумовлено обсяг газу об`ємом 1, 101 куб. м.

За текстом позовної заяви позивачем зазначено, що спірний Договір було укладено у зв`язку з відсутністю коштів у відповідача на оплату спожитого природного газу. Оплата зараховувалась відповідно до фінансових зобов`язань установи на бюджетний 2018 рік.

Розглядаючи тотожні за змістом договори, які стосуються постачання газу на один й той же об`єкт, суд розглядає спірний договір, як додаткове врегулювання відносин сторін щодо поставки газу у додатковому обсягу 0,964 куб.м.

В матеріалах справи наявний акт приймання-передачі природного газу від 1 січня 2019 року, згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв 3 490, 00 куб. м. за Договорами № 202/2 П № 202/3 П.

Акт складено, підписано та скріплено печатками Сторін без зауважень.

Судом співвіднесені договірні обсяги газу врегульовані за договорами № 202/2 П № 202/3 П на грудень 2018 року та обсяги фактично отриманого газу, які визначені в акті приймання-передачі від 1.01.2019 року, та встановлено, що поза межами заявлених обсягів відповідачем спожито 2,654 куб.м.

Відповідачем надано до матеріалів справи платіжне доручення № 1 від 26.12.2018р., згідно якого вбачається, що останнім сплачено на користь позивача суму у розмірі 11 964, 00 грн. за поставлений газ за грудень 2018 року згідно умов Договору № 202/3П від 26.12.2018 року.

Також в матеріалах справи наявний акт звірки взаємних розрахунків станом на 1 квітня 2019 року, згідно якого вбачається, що позивачем поставлено природний газ на суму у розмірі 125233,15 грн., а відповідачем сплачено за поставлений газ суму у розмірі 67 139, 23 грн.

Надавши правову кваліфікацію відносинам, що склались між сторонами, суд робить висновок, що вони пов`язані із поставкою. За приписами ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі ГК України), ст.ст. 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таке імперативне врегулювання договірних відносин усуває будь-які сумніви щодо юридичного значення умов договору: вони є юридично обов`язковими, гарантують право учасникам договірних відносин бути впевненими в тому, що кожна зі сторін має виконувати умови договору належним чином, а цивільні права, що ґрунтуються на його умовах, підлягають захисту в тій же мірі і в той же спосіб, що і права, які прямо передбачені актами цивільного законодавства або випливають із них.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність порушеного права позивача та його належне правове обґрунтування.

Як вбачається з наведеного вище, згідно з актом приймання-передачі позивачем поставлено на користь відповідача об`єм газу у розмірі 3, 490 куб. м. Ціну за природний газ у грудні 2018 року встановлено у розмірі 12 407, 76 грн. за 1 000 куб. м. (п. 4.1. спірного Договору).

Таким чином, відповідачем у грудні 2018 року спожито газ на суму у розмірі 43 303, 08 грн., що відповідає даним, узгодженим сторонами в акті звірки.

Відповідно до акту звірки взаємних розрахунків відповідачем сплачено на користь позивача суму у розмірі 36 763, 18 грн. З акту звірки взаємних розрахунків вбачається врахування платежу за платіжним дорученням, на яке посилається відповідач, як на підставу виконання зобов`язань.

Проаналізувавши укладені сторонами договори № 202/2 П № 202/3 П, акт приймання-передачі до вказаних договорів, акт звірки розрахунків, позиції сторін у ході розгляду справи, суд погоджується, що заборгованість відповідача перед позивачем складає 6 539, 90 грн. як вартість газу спожитого поза межами встановлених договором обсягів в порядку п. 4.6 договору.

Стосовно акту звірки взаємних розрахунків суд зазначає, що, преш за все, сторони домовилися , що звірка розрахунків здійснюється Сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу Споживачем та акта приймання-передачі газу протягом 10-ти днів з дати пред`явлення вимоги однієї зі Сторін (п. 4.8 договору), надавши таким чином акту звірки особливий статус документа, підтверджуючого консенсус сторін у визначені обсягів боргових зобов`язань за договором .

Акт звірки не може сам по собі бути належним доказом існування заборгованості, але, в умовах, коли заборгованість підтверджена іншими доказами (платіжними дорученням, актами приймання-передачі, тощо), інформація за якими кореспондується із інформацією, викладеною в акті приймання-передачі товару, наданих сторонами поясненнях та доказах, залишити по за увагою підтверджену відповідачем в акті заборгованість не можливо, у зв`язку з чим акт, у даному випадку, представляє собою переконливий доказ підтвердження обставин, на які посилається позивач.

Враховуючи послідовність укладання сторонами договорів № 202/2П (30.10.2018 року) та 202/3П (26.12.2018) зі строком дії кожного з договорів до 31.12.2018 року, як зазначалося вище, суд розглядає ці договори як взаємопов`язані , проте враховуючи пояснення позивача та відповідача відносно того, що договір № 202/3 був укладений у зв`язку із необхідністю закупівлі додаткових обсягів газу у грудні 2018 року, суд приймає пояснення позивача, що спірна заборгованість склалася у зв`язку із споживанням газу поза межами номінації за договором № 202/3П як укладеного останнім . З цього приводу суд також акцентує, що відповідач, спростовуючи наявність невиконаних грошових зобов`язань , не спростував факт споживання газу поза межами номінації саме за договором № 202/3.

Враховуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги в сумі заборгованості , підтвердженої сторонами у акті звірки , а саме у сумі 6 539,90 грн. При цьому суд зазначає, що позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості 6 539, 92 грн., яка не підтверджена наданими суду доказами.

З огляду на те, що належними доказами у справі встановлено суму заборгованості у розмірі 6 539, 90 грн., суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги частково в рамках зазначеної суми.

Крім основної заборгованості позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 1 153, 73 грн., відсотки річних у розмірі 1 156, 58 грн., інфляційні витрати у розмірі 271, 90 грн.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися у строки, встановлені договором.

Відповідно до ст.ст.611, 612 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав у строк, встановлений договором або законом.

Особливості регулювання відповідальності за порушення грошових зобов`язань у відносинах суб`єктів господарювання визначаються приписами статей 534, 549-552 ЦК України, статей 229-234 ГК України та статей Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Відповідно до ст. ст. 1,3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вбачається з наведеного вище, п. 6.3.2. Договору сторонами узгоджено відповідальність Споживача за невиконання зобов`язань з оплати за природний газ у вигляді нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення.

Крім того, згідно з п. 4.6. Договору, у випадку недоплати вартості постачання газу за розрахунковий період, Споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним. При цьому, за змістом зазначеного положення спірного Договору, за загальним правилом оплата за газ виконується до 25 числа місяця, що передує звітному.

Виходячи з наведеного вище у сукупності з іншими положеннями спірного Договору, судом встановлено, що Сторонами встановлено конкретний об`єм природного газу, що підлягає постачанню, а також оплату авансом за визначений Сторонами об`єм газу. Але, у випадку, коли фактичний розмір спожитого газу перевищує передбачений Договором об`єм Постачальник розраховує фактичну кількість спожитого природного газу у строк до 10 числа наступного за звітним місяця. Таким чином, суд вважає, що оплата за отриманий Споживачем природний газ у випадках, коли розмір фактично спожитого природного газу перевищує договірний оплата за поставлений газ повинна бути виконана у строк до 10 числа наступного за звітним місяця.

Як вже було зазначено вище, Споживачем підписано акт приймання-передачі газу 1 січня 2019 року без зауважень. Таким чином, Постачальник належним чином та завчасно повідомив Споживача про фактично спожитий об`єм газу. Споживачем підписано спірний Договір без зауважень, а отже взято на себе зобов`язання належної сплати коштів за отриманий природний газ.

Позивачем до матеріалів справи наданий розрахунок штрафних санкцій, згідно якого у період з 11 січня 2019 року по 10 липня 2019 року останнім нараховано відповідачу пеню у розмірі 1 153, 73 грн.

Перерахувавши розрахунок позивача в частині пені, судом встановлено, що пеня у визначений позивачем строк складає суму у розмірі 1 153, 89 грн., а тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені в повному обсязі.

Стосовно нарахованих відсотків річних у розмірі 1 124, 33 грн. та інфляційних втрат у розмірі 271, 90 грн. суд зазначає наступне.

Ст. 536 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Умовами п. 6.3.2. Договору встановлено, що у разі прострочення оплати більше ніж на 60 календарних днів також нараховуються 25 відсотків річних.

Згідно з розрахунком позивача, останнім нараховано 3 відсотки річних у розмірі 32, 25 грн. у період з 11 січня 2019 року по 12 березня 2019 року та 25 відсотків річних у розмірі 1 124, 33 грн. за період з 13 березня 2019 року по 19 листопада 2019 року.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, судом встановлено, що 3% річних на суму боргу за перший період становить 32, 79 грн., а 25 % річних за другий період 1 128, 80 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення вимог у повному обсязі в частині стягнення відсотків річних в рамках заявленої позивачем суми у розмірі 1 156, 58 грн.

Також позивач просив стягнути інфляційні втрати у розмірі 271, 90 грн. у період з 11 січня 2019 року по 31 жовтня 2019 року.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду по справі № 905/600/18.

Таким чином, належним до нарахування інфляційних втрат періодом є період з лютого 2019 року по жовтень 2019 року включно.

Перерахувавши розмір інфляційних втрат належним чином, судом встановлено, що стягненню підлягає сума у розмірі 204, 49 грн., а тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 204, 49 грн.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 74, 76, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» до Комунального некомерційного підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про стягнення заборгованості в розмірі 6 539,92 грн., 1 153,73 грн. пені, 1 156, 58 грн. відсотків річних, 271, 90 грн. інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (84331, Донецька обл., місто Краматорськ, вулиця Остапа Вишні, будинок 24, ) на користь Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (84313,Донецька обл., місто Краматорськ, вулиця Південна, будинок 1, ) заборгованість за поставлений природний газ в сумі 6 539, 90 грн., суму пені у розмірі 1 153, 73 грн., відсотки річних у розмірі 1 156, 58 грн., інфляційні втрати у розмірі 204, 49 грн., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 1 906, 78 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення може бути оскаржене в Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку передбаченому розділом IV ГПК України з урахуванням приписів перехідних положень.

Суддя П.В. Демідова

Повний текст рішення складено та підписано 24.02.2020р.

Інформацію щодо руху справи можна отримати на інформаційному сайті http://www.reyestr.court.gov.ua, веб-порталі "Судова влада України" (dn.arbitr.gov.ua).