Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2020 р. м. Рівне Справа № 918/44/20

Господарський суд Рівненської області у складі судді Церковної Н. Ф.,

за участі секретаря судового засідання Оліфер С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сівертранс"

до Фізичної особи-підприємця Скриннікова Олега Віталійовича

про стягнення збитків в сумі 161 748, 67 грн

у засіданні приймали участь:

від позивача: Саповський Л. І.;

від відповідача: Кітовський В. Л.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Сівертранс" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Фізичної особи підприємця Скриннікова Олега Віталійовича про стягнення збитків в сумі 161 748, 67 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору зберігання транспортного засобу, що спричинило збитки позивачеві.

Ухвалою суду від 21.01.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 12.02.2020 року.

12 лютого 2020 року в судовому засіданні оголошено перерву до 26.02.2020 року.

Крім того, 12.02.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності у діях (бездіяльності) Фізичної особи підприємця Скриннікова Олега Віталійовича усіх елементів цивільного правопорушення, а тому позовні вимоги є необґрунтованими.

Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, надані сторонами, суд встановив на їх підставі такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

03 серпня 2018 між ТОВ "Бей-Транс" (експедитор) та ТОВ "Сівертранс" (перевізник) укладено договір перевезення вантажу, за умовами якого перевізник бере на себе зобов`язання доставити ввірений йому експедитором вантаж до пункту призначення в установлений строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі. Експедитор за дорученням свого клієнта зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Сторони виконують свої зобов`язання на підставі даного договору і заявки на перевезення. Експедитор діє за дорученням і за рахунок клієнта, з яким в нього укладений договір доручення на надання транспортно-експедиторських послуг або інші договори. Перевізник несе повну матеріальну відповідальність за вантаж з моменту прийняття вантажу і до моменту вивантаження.

Згідно з п. 2.1 договору перевезення виконуються відповідно до умов Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (КДПВ), Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів з застосуванням книжки МДП, Європейської угоди про режим праці та відпочинку водіїв, Європейської угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів, Європейської угоди про перевезення вантажів, які швидко псуються.

За умовами п. 2.2 договору на кожне перевезення оформляється заявка, яка складається у письмовій формі, підписується уповноваженою особою експедитора і передається перевізнику за допомогою факсимільного зв`язку або електронною поштою та є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 3.3 договору обов`язок перевізника забезпечити страхування цивільної відповідальності перед третіми особами, CMR страхування відповідальності авто перевізника (наявність діючого поліса по страхуванню відповідальності, передбаченого Конвенцією CMR / Конвенцією про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів на суму не менше суми вартості вантажу, який перевозиться. При необхідності та за домовленістю сторін перевізник може здійснювати страхування, митне оформлення вантажу та інші формальності в процесі його перевезення. При виникненні страхового випадку перевізник зобов`язаний негайно в письмовому вигляді повідомити експедитора, а також вислати по факсу або електронною поштою копію заяви про настання страхового випадку, направленої в страхову компанію.

Перевізник зобов`язаний забезпечити збереження вантажу з моменту прийняття для перевезення і до моменту видачі його в пункті призначення вантажоотримувачу зазначеному в товарно-транспортній накладній (CMR,TTH) (п. 3.9 договору).

Відповідно до п. 3.15 договору перевізник несе відповідальність за вантаж у повному обсязі з моменту завантаження і до моменту його вивантаження.

Пунктом 7.3.2 договору передбачено, що перевізник несе повну матеріальну відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу з моменту завантаження і до моменту розвантаження автомобіля. Сплата штрафу за запізнення на завантаження /розвантаження не звільняє перевізника від відповідальності за втрату, нестачу або пошкодження вантажу.

У випадку повної або часткової втрати або пошкодження вантажу, які виникли в проміжок часу між отриманням вантажу та його передачею вантажоотримувачу, перевізник відшкодовує експедитору суму, еквівалентну вартості втраченого або пошкодженого вантажу, яка вказана у калькуляції або претензії чи зазначена у CMR або ТТН, а також підтверджується актом приймання з підписами, посадами і ПІБ осіб, у присутності яких проходило приймання вантажу у т.ч. з підписом або без підпису водія (пункт 7.3.5 договору).

Відповідно до п. 10.1 договору цей договір набуває чинності з моменту підписання сторонами і діє протягом одного року, після чого договір буде автоматично продовжуватись з року в рік, якщо жодна з сторін письмово не заявить про свої наміри припинити його дію за 30 днів до прогнозованого закінчення дії договору.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 11.04.2019 року у справі №927/106/19 за позовом ТОВ "Бей-Транс", за участю третьої особи на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Приватне акціонерне товариство АСК ІНГО Україна до відповідача ТОВ "Сівертранс", за участі третіх осіб на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: фізична особа - підприємець Скринніков Олег Віталійович та Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Перша", про стягнення 105 285,92 грн завданих збитків,серед іншого, встановлено таке.

ТОВ "Сівертранс" отримано заявку ТОВ "Бей-Транс" № 2018-2815.1 на перевезення вантажу від 28.09.2018 у міжнародному сполученні за маршрутом Несу (Франція) - м. Київ (Україна). Вартість перевезення склала - 77264,00 грн. Вантаж: алкогольні напої, вартість інвойсу 281 тис. євро. Номер автомобіля: Volvo НОМЕР_3/ причепу НОМЕР_1 . Водій - ОСОБА_1 . Адреса завантаження і адреса замитнення: ParkindustrielRecy 51520 Recy (Франція). Митний перехід: Ягодин/Dorohusk. Адреса розмитнення: ТОВ РЛЦ Київська обл., Броварський р-н, Трасса М-01/Е-95, с. Дмитрово, вул. Гоголівська 2. Адреса розвантаження: ТОВ Український дім імпорту», м. Київ, вул. Автопаркова 7.

Факт виконання перевізником свого зобов`язання, а саме надання послуг перевезення по заявці № 2018-2815.1 від 28.09.2018 року підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною від 04.10.2018 року та актом надання послуг № 2086 від 12.10.2018 року на суму 77264 грн.

ТОВ "Сівертранс" було виставлено рахунок на оплату транспортних послуг №2086 від 12.10.2018 на суму 77 264, 00 грн.

12 жовтня 2018 року ТОВ "Український дім імпорту" (отримувач вантажу) було складено акт приймання-передачі продукції № 12/10 від 12.10.2018 року, яким встановлено нестачу товару, що перевозився згідно міжнародної товарно-транспортної накладної CMR від 04.10.2018. Акт підписано представниками ТОВ «Український дім імпорту», Страхової компанії "ІНГО Україна", Страхової компанії ПрАТ СК "Перша" та водієм перевізника. Відмітка про складення акту міститься в графі 24 товарно-транспортної накладної CMR від 04.10.2018.

ТОВ "Український дім імпорту" було здійснено розрахунок завданих збитків на суму 538 467,84 грн та направлено на адресу ТОВ "Бей-Транс" претензію № 125 від 12.10.2018 року, в якій повідомлено що між ТОВ "Український дім імпорту" та ТОВ "Бей-Транс" укладено договір транспортного експедирування вантажів автомобільним транспортом № БТ-257-0612. На виконання договору було здійснено перевезення вантажу. Приймальною комісією при прибутті автомобіля в місце доставки встановлено нестачу вантажу, що зафіксовано в акті № 12/10 від 12.10.2018 року та зроблено відповідний запис у CMR від 04.10.2018. ТОВ "Бей-Транс" сплатило ТОВ "Український дім імпорту" платіжними дорученнями № 616 від 04.12.2018 року 232 000, 00 грн, № 671 від 21.12.2018 року 153 233, 00 грн, № 272 від 13.12.2018 року 153 233, 00 грн, № 676 від 21.12.2018 року 1,84 грн, всього - 538 467, 84 грн.

Також, ТОВ "Бей-Тран" сповістило страхову компанію Акціонерну страхову компанію "ІНГО Україна", в якій згідно договору добровільного страхування відповідаль-ності транспортного оператора (експедитора) №642000523.18 від 19.01.2018 року застрахованою є відповідальність ТОВ "Бей-Транс" при здійсненні операцій з міжнародного експедирування автомобільним транспортом. Сума страхового відшкодування склала 199 344, 17 грн. Факт отримання страхового відшкодування підтверджується платіжним дорученням № 9067 від 22.12.2018 року.

ТОВ "Бей-Транс" листом № 1116 від 24.01.2019 року повідомило ТОВ "Сівертранс", що на підставі договору перевезення вантажу від 03.08.2018 року заборгованість ТОВ "Сівертранс" перед ТОВ "Бей-Транс" складає 339 123, 67 грн. У ТОВ "Бей-Транс" заборгованість перед ТОВ "Сівертранс" згідно вказаного договору становить 154 298, 00 грн. Запропонував зарахувати зустрічні однорідні вимоги на підставі ст. 601 ЦК України.

ТОВ "Сівертранс" направлено ТОВ "Бей-Транс" відповідь на претензію №22/02-2019 від 13.02.2019, де повідомлено, що Страховою компанією ПрАТ "СК "Перша" складено страховий акт № ЦМ-18-1356 від 17.01.2019 року, яким визнано страховим випадком обставини втрати вантажу 09.10.2018 року та визначено розмір та порядок виплати страхованого відшкодування. 31.01.2019 року ТОВ "Сівертранс" отримав суму страхового відшкодування - 72 089,08 грн. Вважає що сума збитку, який підлягає компенсації складає 233 837,746 грн - 154298 грн = 79539,746 грн, які перераховані на рахунок ТОВ "Бей-Транс", а тому заборгованість відсутня.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 11.04.2019 року у справі №927/106/19, у задоволенні позову ТОВ "Бей-Транс" за участю третьої особи на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Приватне акціонерне товариство АСК "ІНГО Україна" до ТОВ "Сівертранс", за участю третіх осіб на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: фізична особа - підприємець Скринніков Олег Віталійович та Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Перша", про стягнення 105 285,92 грн відмовлено. Вказане рішення суду набрало законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

ТОВ "Сівертранс" свої вимоги у цій справі обґрунтовує тим, що останнім як перевізником було відшкодовано збитки експедитору - ТОВ "Бей-Транс" на суму 161 748, 67 грн, з яких 154 298, 00 грн - сума зарахованих зустрічних однорідних вимог, яка є сумою не отриманих коштів за послуги перевезення, та 7 450, 67 грн - сума, сплачена експедитору та не охоплена страховим відшкодуванням.

Позивач зазначає, що крадіжка вантажу з рефрижератора СВ6419ХР сталася внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором зберігання, а тому вважає, що має право на відшкодування збитків в порядку регресу шляхом їх стягнення з відповідача.

Судом встановлено, що Сарненським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області листом №13428/205-18 від 23.11.2018 року, повідомлено позивача, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №01069 від 09.10.2018 року внесено відомості про крадіжку за ч. 3 ст. 185 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що 09.10.2018 в період часу до 04 год. 20 хв. по 10 год. 20 хв. невідомі особи перебуваючи на автостоянці "Сарни трак сервіс", що розташована в м. Сарни по вул. Варшавська, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом зриву навісного замка, проникли в середину напівпричепу автомобіля марки "Вольво" та таємно викрали і приблизно 100 ящиків шампанського.

Також, на запит представника відповідача від 28.01.2020 року Сарненським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області листом №1256/205-2020 від 29.01. 2020 року повідомлено, що СВ Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №00001069 від 09.10.2018 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Інформація до ЄРДР була внесена на підставі повідомлення на лінію 102 ОСОБА_2 . Згідно показів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є водіями транспортного засобу марки "VOLVO", р.н. НОМЕР_2 , крадіжка ватажу, а саме шампанського "MOETЈCHANDON" була вчинена невідомою особою, 09.10.2018 року в період часу приблизно з 04 год. 30 хв. по 09 год. 30 хв.

У матеріалах кримінального провадження будь-які інші дані, які б підтверджували факт крадіжки, дату і час зникнення майна, крім показів водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відсутні.

Факт крадіжки, дата і час зникнення майна продовжують перевірятись у ході досудового розслідування, яке на даний час триває.

Листом Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області від 23.11.2018 №13428/205-18 надавалася інформація ТОВ "Сівертранс" щодо обставин кримінального провадження №0001069 від 09.10.2018, які були відомі на той час виключно з показів водіїв - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..

За приписами ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ст. 977 ЦК України, якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним. За договором зберігання транспортного засобу в боксах та гаражах, на спеціальних стоянках зберігач зобов`язується не допускати проникнення в них сторонніх осіб і видати транспортний засіб за першою вимогою поклажодавця. Договір зберігання транспортного засобу поширюється також на відносини між гаражно-будівельним чи гаражним кооперативом та їх членами, якщо інше не встановлено законом або статутом кооперативу.

Прийняття автотранспортного засобу на зберігання посвідчується квитанцією (номером, жетоном). На підтвердження своїх вимог позивачем, зокрема надано квитанцію про оплату послуг стоянки №353 від 09.10.2018 року, видану фізичною особою - підприємцем Скринніковим О. В. за перебування транспортного засобу Volvo НОМЕР_3 на стоянці за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якої за добу сплачено 35 грн.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про дорожній рух", державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Як вбачається з квитанції №353 від 09.10.2018 року, предметом договору зберігання є транспортний засіб Volvo СВ4415ВМ. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази взяття відповідачем на себе будь-яких зобов`язань щодо забезпечення і зберігання рефрижератора СВ6419ХР та майна, яке у ньому знаходилося. Отже, квитація №353 від 09.10.2018 року не є належним, допустимим та достатнім доказом надання відповідачем саме послуг охорони вантажу (майна), що знаходилося у рефрижераторі НОМЕР_4 .

Відповідно до п. 1 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 року № 115 (далі - Правила), ці правила регламентують організацію та порядок надання послуг щодо зберігання транспортних засобів (автомобілів, автобусів, мотоциклів, моторолерів, мотоколясок, мопедів, причепів), що належать громадянам, а також транзитних транспортних засобів, що здійснюють міжнародні та міжміські перевезення, і поширюється на всі автостоянки.

Пунктом 10 Правил передбачено, що здавання транспортного засобу на автостоянку провадиться власником, а також особою, яка має оформлене відповідно до законодавства доручення на право користування (або) розпорядження даним транспортним засобом; водієм транспортного засобу, що належить суб`єкту господарської діяльності, за умови наявності відповідно оформлених документів.

Отже, Правилами зберігання передбачено передачу на автостоянку лише транспортних засобів за умови наявності відповідних документів на ці транспортні засоби. Передача інших документів, в тому числі на вантаж, які свідчать про майнові права та обов`язки, Правилами не передбачена та відповідно останні вказані правовідносини зберігання вантажу не регулюють.

Водночас, позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності у водія транспортного засобу повноважень щодо передачі вантажу на зберігання іншій особі.

Крім того, Правилами зберігання передбачена можливість зберігання в кабіні (салоні) транспортного засобу речей переважно побутового вжитку.

Так, відповідно до п. 25 Правил, володілець транспортного засобу, який користується послугами автостоянки, зобов`язаний оформити транспортний засіб на зберігання згідно з вимогами Правил, подати при цьому черговому приймальнику перелік предметів, які знаходяться в салоні (кабіні) транспортного засобу, але не входять до комплекту обладнання та приладів, передбачених заводом-виробником (телевізор, магнітофон, холодильник та інше майно). Перелік повинен бути внесений до журналу обліку транспортних засобів довготермінового або тимчасового зберігання і засвідчений підписами володільця та чергового і приймальника.

При передачі транспортного засобу Volvo СВ4415ВМ на стоянку перелік таких предметів відповідачу не надавався, доказів його передання та внесення до журналу обліку транспортних засобів довготермінового або тимчасового зберігання суду не надано.

В якості доказів понесення збитків на заявлену суму з вини відповідача позивач також посилається на матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні зареєстрованим за №01069 від 09.10.2018 року. Проте, суд наголошує, що порушення кримінальної справи за фактом викрадення майна свідчить лише про початок розслідування, проведення досудового розслідування і ніяких фактів не доводить. Вирок суду з кримінальної справи, який би містив дані, що мають значення для розгляду цієї справи, зокрема наявність вини відповідача у викраденні майна позивача, відсутній.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 2 ст. 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За приписами ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Частиною 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Застосування цивільно-правової відповідальності можливе лише при наявності передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який є підставою цивільно-правової відповідальності. Склад цивільного правопорушення, визначений законом для настання відповідальності у формі відшкодування збитків, утворюють наступні елементи: суб`єкт, об`єкт, об`єктивна та суб`єктивна сторона. Суб`єктом є боржник; об`єктом - правовідносини по зобов`язаннях; об`єктивною стороною - наявність збитків у майновій сфері кредитора, протиправна поведінка у вигляді невиконання або неналежного виконання боржником свого зобов`язання, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника і збитками; суб`єктивну сторону цивільного правопорушення складає вина, яка представляє собою психічне відношення особи до своєї протиправної поведінки і її наслідків. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає, тобто для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. При цьому, саме на позивача покладено обов`язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання та шкодою.

Враховуючи відсутність доведеної позивачем протиправної поведінки відповідача, відповідно виключається і наявність самого причинного зв`язку у складі цивільного правопорушення, що доводиться позивачем. Суд також вважає, що вина відповідача, як одна із передумов настання цивільно-правової відповідальності відповідача в цьому господарському спорі також є недоведеною. З огляду на викладене, в діях відповідача відсутні елементи складу правопорушення, а тому неможливе притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

За приписами ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з аналізу наведених учасниками процесу позицій по суті спірних відносин, оцінки їх доводів, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, дійшов висновку, про відсутність підстав для стягнення збитків в сумі 161 748, 67 грн, а відтак у задоволенні позову необхідно відмовити. При цьому, інші доводи позивача, викладені у позовній заяві не спростовують висновків суду про безпідставність позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 76-79, 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Повне судове рішення складене та підписане 27.02.2020 року.

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя Церковна Н. Ф.