УХВАЛА

м. Київ

10.02.2020Справа № 910/7098/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., дослідивши матеріали справи

за позовом Company Limited by shares Ansalia Corporation (акціонерного товариства «Ансалія Корпорейшн»)

до акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

до UK SPV Credit Finance plc.

про визнання недійсним правочину,

Представники:

від позивача Мороз В.П. (за дов.)

від відповідача-1 Самсонович О.А. (за дов.)

від відповідача-2 Бабічева Л.Б. (за дов.)

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулася з позовом Company Limited by shares Ansalia Corporation (акціонерне товариство «Ансалія Корпорейшн») до акціонерного товариства комерційного банку (далі - АТ КБ) «Приватбанк» (відповідача-1) та UK SPV Credit Finance plc. (відповідача-2) про визнання недійсним договору № 63/2016 про придбання акцій від 20.12.2016.

За договором № 63/2016, який укладено 20.12.2016 між відповідачами, компанія UK SPV Credit Finance plc., в обмін на прості іменні акції АТ КБ «Приватбанк» у кількості 52 127 402 шт. загальною вартістю 14 595 672 560 грн., відступила на користь емітента АТ КБ «Приватбанк» права вимоги за грошовими зобов`язаннями емітента перед компанією UK SPV Credit Finance plc. у загальному розмірі 14 595 672 560 грн. за договором від 17.09.2010, договором від 30.09.2015, договором № LADD від 25.02.2013 та договором першим субординованим.

Позивач вважає, що договір № 63/2016 від 20.12.2016 укладений з порушенням приписів ч. 3 ст. 41-1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. 586 ЦК України та ст. 17 Закону України «Про заставу». Так, АТ КБ «Приватбанк» із залученням посередника - компанії UK SPV Credit Finance plc. було здійснено три випуски облігацій:

- випуск загальною сумою 175 мільйонів доларів США з відсотковою ставкою 10,875 % та строком погашення до 28.02.2018;

- випуск загальною сумою 200 мільйонів доларів США з відсотковою ставкою 10,25 % та строком погашення до 23.01.2018;

- випуск загальною сумою 220 мільйонів доларів США з відсотковою ставкою 11,00 % та строком погашення у 2021 році.

UK SPV Credit Finance рlс. виступив як емітент цінних паперів, кошти від залучення були спрямовані на кредитування АТ КБ «Приватбанк» за договором від 17.09.2010, договором від 30.09.2015, договором № LADD від 25.02.2013 та договором першим субординованим.

Ці облігації були забезпечені згідно з договором довічного управління, укладеного між UK SPV Credit Finance рlс. та компанією Deutsche Trustee Company Limited (довірчим управителем).

Позивач вважає, що оскільки на дату укладення оспорюваного договору емітентом облігацій (компанією UK SPV Credit Finance plc.) були передані довірчим управителям в заставу свої майнові права на суми, які підлягали сплаті позичальником (АТ КБ «Приватбанк») за договором субординованого кредиту та кредитними договорами, на ці кошти були наявні права третіх осіб - довірчих управителів, які є обтяжувачами. Фактично за договором № 63/2016 від 20.12.2016 відчужено право вимоги, яке передано в заставу з метою захисту прав та інтересів власників цінних паперів.

Обґрунтовуючи порушення свого права позивач посилається на те, що він є власником емітованих АТ КБ «Приватбанк» із залученням посередника - компанії UK SPV Credit Finance plc. (яка відповідно до структури власності банківської групи «Приватбанк» станом на 16.12.2016 була учасником банківської групи під контролем незалежно від формального володіння) цінних паперів за проспектом емісії на 300 облігацій за ставкою 10,875% зі строком погашення 28.02.2018 та за проспектом емісії на 400 облігацій за ставкою 11% з погашенням 09.02.2021.

Також позивач вважає, що оспорюваний договір фактично вчинений одноособово Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, що суперечить приписам ст. 238 ЦК України.

Суд своєю ухвалою від 11.07.2019 відкрив провадження у справі № 910/7098/19, постановив розглядати справу у порядку загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 20.01.2020 у зв`язку з тим, що UK SPV Credit Finance plc. зареєстрована в Сполученому королівстві Великої Британії та Північної Ірландії.

Відповідач-2 у відзиві на позовну заяву зазначив, що не може ані визнавати позовні вимоги позивача, ані заперечувати проти них. Відповідач-2 здійснив випуски облігацій, кошти від розміщення яких направлялися для надання боргового фінансування Приватбанку. Відповідача-2 не залучали до консультацій з приводу конвертації зобов`язань Приватбанку за облігаціями в акції Приватбанку або з приводу будь-яких питань щодо переходу Приватбанка у власність держави.

Відповідач-1 позовні вимоги відхилив у повному обсязі з огляду на таке:

- позивач не довів факт наявності у нього права власності на будь-які цінні папери;

- позивач не надав жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, натомість просить витребувати докази у відповідача;

Одночасно з позовом позивач подав клопотання про витребування у відповідача належним чином засвідчених копій документів, зокрема, але не обмежуючись: рішення Комісії з питань визначення пов`язаних із банком осіб і перевірки операцій банків із такими особами Національного банку України від 13.12.2016 № 105 про визначення осіб пов`язаними з АТ «КБ «Приватбанк» з усіма додатками; протоколу Комісії Національного банку України з питань визначення пов`язаних із банком осіб перевірки операцій банків із такими особами Національного банку України від 13.12.2016 № 38, на підставі якого було прийняте оскаржуване рішення; звіту інспекційної перевірки, на підставі якого прийнято рішення Комісії з питань визначення пов`язаних із банком осіб і перевірки операцій банків із такими особами Національного банку України від 13.12.2016 № 105 та пропозиції, підготовленої Управлінням моніторингу пов`язаних з банками осіб на підставі інформації та підтвердних документів, на підставі якої прийнято рішення Комісії з питань визначення пов`язаних із банком осіб і перевірки операцій банків із такими особами Національного банку України від 13.12.2016 № 105; копію кредитного договору між ICBC Standard Bank Ріс та АТ КБ «Приватбанк» від 03.02.2006; копію кредитного договору, укладеного між емітентом UK SPV Credit Finance рlс. та боржником АТ КБ «Приватбанк» від 30.09.2015; копію договору № 63/2016 про придбання акцій між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та компанією UK SPV Credit Finance рlс. від 20.12.2016 .

Остаточно позивач клопотання про витребування доказів сформував у такій редакції:

- витребувати копію рішення Комісії з питань визначення пов`язаних із банком осіб і перевірки операцій банків із такими особами Національного банку України від 13.12.2016 № 105 про визначення осіб пов`язаними з АТ «КБ «Приватбанк» з усіма додатками; протоколу Комісії Національного банку України з питань визначення пов`язаних із банком осіб перевірки операцій банків із такими особами Національного банку України від 13.12.2016 № 38, на підставі якого було прийняте оскаржуване рішення; звіту інспекційної перевірки, на підставі якого прийнято рішення Комісії з питань визначення пов`язаних із банком осіб і перевірки операцій банків із такими особами Національного банку України від 13.12.2016 № 105 та пропозиції, підготовленої Управлінням моніторингу пов`язаних з банками осіб на підставі інформації та підтвердних документів, на підставі якої прийнято рішення Комісії з вітань визначення пов`язаних із банком осіб і перевірки операцій банків із такими особами Національного банку України від 13.12.2016 № 105, що знаходяться у відповідача-1 в особі АТ КБ «Приватбанк» або у Національного банку України;

- копії кредитного договору між ICBC Standard Bank рlс та АТ КБ «Приватбанк» від 03.02.2006, що знаходиться у відповідача-1 в особі АТ КБ «Приватбанк» або у Національного банку України;

- копії кредитного договору, укладеного між емітентом UK SPV Credit Finance рlс. та боржником АТ КБ «Приватбанк» від 30.09.2015, що знаходиться у відповідача-1 в особі АТ КБ «Приватбанк» або у Національного банку України;

- копії договору № 63/2016 про придбання акцій між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та компанією UK SPV Credit Finance рlс. від 20.12.2016, що знаходиться у відповідача-1 в особі АТ КБ «Приватбанк»;

- копію матеріалів справи № 910/8012/17, що знаходиться в Касаційному господарському суді.

Доводи позивача про витребування рішення та протоколу Комісії, звіту інспекційної перевірки зводяться до необхідності встановлення відсутності пов`язаності позивача та АТ КБ «Приватбанк». Кредитні договори, як вважає заявник клопотання, підтвердять факт спрямування коштів від емісії облігації на кредитування та АТ КБ «Приватбанк», а договір № 63/2016 - його доводи про відсутність права на розпорядження правами вимоги. Копія матеріалів справи № 910/8012/17, за твердженням позивача, підтвердить його правову позицію, оскільки справа має аналогічний предмет позову.

Відповідач-1 подав клопотання про залишення позову без розгляду на підставі ст. 43 ГПК України як такого, що є завідомо безпідставним, а подання його до суду є зловживанням процесуальними правами. Відповідач-1 вважає, що подання позовної заяви має штучний характер і насправді переслідує мету отримати документи з обмеженим доступом. В обґрунтування своїх доводів відповідач-1 посилається на таке:

- позивачем належним чином не викладено в мотивувальній частині позову обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, не додано до позовної заяви доказів, що підтверджують відповідні обставини;

- позивачем не доведено належними доказами належність йому цінних паперів (облігацій);

- доводи позивача щодо недійсності договору № 63/2016 в частині обміну зобов`язань не узгоджуються з вимогами позову про визнання договору № 63/2016 недійсним в цілому;

- документи, які просить витребувати позивач, містять банківську таємницю і конфіденційну інформацію, саме їх отримання переслідує позивач при поданні позову, що свідчить про його штучність;

- позивач не вперше звертається з аналогічними спорами до суду.

Company Limited by shares Ansalia Corporation заперечило проти залишення позову без розгляду, оскільки:

- позивач вжив всіх заходів для отримання документів, однак в їх наданні було відмовлено;

- право власності на цінні папери підтверджується випискою, наданою фінансовою установою;

- інформація про випуск цінних паперів для фінансування АТ КБ «Приватбанк» є загальнодоступною;

- позов носить реальний характер, і внаслідок невиконання АТ КБ «Приватбанк» обов`язків, передбачених умовами емісії цінних паперів в частині здійснення перерахунку грошових коштів, позивач втратив грошові кошти, які дорівнюють номінальній вартості придбаних ним цінних паперів та відсотків по ним;

- відповідчем-1 не надано обґрунтованих пояснень штучності та надуманості вимог, викладених в позові.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд дійшов висновку про залишення позову без розгляду з огляду на таке.

Положення ст. 4 ГПК України щодо права на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів, є реалізацією ч. 1 ст. 55 Конституції України, відповідно до якої кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, та ч. 2 ст. 124 Конституції України, відповідно до якої юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

У матеріальному сенсі позов - це право на задоволення своїх позовних вимог. У процесуальному сенсі позов - це звернена до суду вимога про захист своїх прав та інтересів. Подання позовної заяви є формою реалізації права на позов.

Водночас, право подання позовної заяви, як будь-яке суб`єктивне право, яким є міра свободи, тобто міра можливої поведінки правомочної особи у правовідносинах, має межі свого здійснення. Об`єктивним критерієм визначення межі здійснення суб`єктивного права є неможливість використання його на шкоду правам інших осіб. Таке використання свого права є зловживання ним, застереження щодо неприпустимості такої поведінки містить процесуальний закон - ст. 43 ГПК України.

За приписами частини 2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства. До таких дій, зокрема, віднесено подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Штучний - значить схожий на справжній. Отже, незважаючи на наявність формальних характеристик та дотримання обов`язкових вимог, які є зовнішніми критеріями легітимності позову у процесуальному сенсі як зверненої до суду вимоги, саме мета, як складова матеріального сенсу позову, буде тим критерієм, що розмежовуватиме його дійсний від штучного характери.

Очевидно штучний характер позову є нерозривно пов`язаний з його завідомою безпідставністю, що є необхідним для застосування п. 3. ч. 2 ст. 43 ГПК України. Така вказівка закону свідчить про умисний (цілеспрямований) характер дій позивача та дає змогу відрізнити зловживання процесуальними правами від реалізації права особи на звернення до суду за судовим захистом.

Подання завідомо безпідставного позову означає, що позивач завчасно (заздалегідь наперед) усвідомлював безпідставність свого позову та всупереч інтересам правосуддя, а також завданням господарського судочинства, звернувся з таким позовом.

Про цілеспрямований характер зловживання своїми процесуальними правами, а також завчасне усвідомлення безпідставності позову можуть свідчити дії позивача, які за своєю суттю та наслідками суперечать одна одній.

Аналізуючи у своїй сукупності дії позивача як в рамках процедури подачі позову, так і в рамках підготовки справи до розгляду, суд вважає, що у цій справі позивач у дійсності переслідує іншу мету, ніж захист своїх прав, намагається використати судову справу і суд, відповідно, як спосіб отримання легітимного доступу до документів, які, за інших умов, не могли би ним бути отримані. Незважаючи на наявність зовнішніх формальних критеріїв поданої заяви як адресованої суду вимоги, вона фактично є приводом для витребування документів. Тобто, метою подачі позову є отримання документів, а не навпаки - його розгляд.

Про дійсність такої мети свідчать в першу чергу ті аргументи, які позивач наводить як в обґрунтування вимог про недійсність договору № 63/2016, стороною за яким він не є, так і в обґрунтування клопотань про витребування доказів. Не будучи учасником спірних правовідносин позивач, не наводячи жодних посилань на будь-які конкретні обставини, стверджує, що спірний договір мав наслідком припинення виплат емітентом цінних паперів коштів йому, як їх власнику. За відсутності конкретики таких суджень, тобто аргументованих посилань на обставини, які свідчать про наявність як фактичного, так і правового зв`язку між договором та припиненням виплат емітентом, суд оцінює ці посилання як суто формальні, що носять характер створення видимості зв`язку між оскаржуваним договором і правами позивача, а не реальністю такого впливу.

Характер своїх претензій позивачем у повній мірі розкрито у запереченні на клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, і вони стосуються матеріальних вимог до компанії UK SPV Credit Finance plc. щодо виплати коштів. Не будучи резидентом України, як і компанія UK SPV Credit Finance plc., позивач намагається отримати доступ до документів, на яких не засновані його матеріальні вимоги.

Суд вважає, що у випадку здійснення розгляду справи щонайменше підлягатимуть дослідженню умови оскаржуваного договору, які носять характер комерційної таємниці (ст. 505 ЦК України). Також суд вважає, що за відсутності аргументованих посилань на обставини, які свідчать про наявність як фактичного, так і правового зв`язку між договором та припиненням виплат емітентом, саме цю мету (отримання доступу до документів), переслідує позивач при подачі позову.

Самі ж мотиви клопотання про витребування доказів є досить непереконливими і не стосуються встановлення причин невиплати позивачу коштів, тобто того результату, який переслідував позивач при придбанні облігацій. Таке клопотання, як витребування копій матеріалів справи № 910/8012/17, взагалі суперечить процедурі, передбаченій ст. 80 ГПК України, оскільки матеріали справи складаються з заяв учасників справи з процесуальних питань, процесуальних рішень та документів суду, а також з доказів, які за своєю формою та видом відповідають вимогам ст. 73 ГПК України. А тому матеріали справи, як єдина цілісна форма здійснення судочинства, не можуть бути доказом у розумінні ст. 73 ГПК України.

Враховуючи наведене, дії позивача щодо звернення до суду з позовом у цій справі розцінюються судом як зловживання процесуальними правами, що полягає у поданні завідомо безпідставного позову у спорі, який має очевидно штучний характер.

Правовим наслідком зловживання процесуальними правами є право суду залишити без розгляду позовну заяву (ч. 3 ст. 42 ГПК України). При цьому, закон покладає на суд обов`язок вжиття заходів для запобігання зловживання процесуальними правами (ч. 4 ст. 43 ГПК України).

Ефективність судового захисту залежить не тільки від досконалості процедури розгляду судами справ, а й від поведінки осіб, які беруть участь у справі, сумлінного здійснення ними своїх процесуальних прав і обов`язків.

В розумінні Європейського суду з прав людини, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням пункту 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 в справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право суду залишити без розгляду позовну заяву у зв`язку зі зловживання процесуальними правами не є обмеженням права особи на доступ до суду.

Усталеною практикою Європейського суду з прав людини унормовано, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України», від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»).

Крім того, суд вважає, що можливість застосування наслідків зловживання процесуальними правами у цій справі були передбачуваними для позивача.

Зловживання процесуальними правами - це особливий вид юридично значущої поведінки, яка полягає у діях (бездіяльності) учасника процесу, що суперечать завданням господарського судочинства.

Визнання дій позивача зловживанням процесуальними правами, у розумінні ст. 43 ГПК України, та залишення позовної заяви без розгляду не є обмеженням доступу до правосуддя, оскільки провадження у цій справі було відкрито, однак в процесі дослідження всіх обставин у сукупності встановлено беззаперечні та вагомі ознаки завідомої безпідставності та штучності позову, які акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів" усвідомлювало подаючи його до суду.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про залишення без розгляду позовної заяви акціонерного товариства Company Limited by shares Ansalia Corporation (акціонерне товариство «Ансалія Корпорейшн»).

Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands» від 27.10.1993 (п. 33), та «Ankerl v. Switzerland» від 23.10.1996 (п. 38) встановлено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Рівність засобів включає: розумну можливість представляти справу в умовах, що не ставлять одну сторону в суттєво менш сприятливе ніж іншу сторону; фактичну змагальність; процесуальну рівність; дослідження доказів, законність методів одержання доказів; мотивування рішень.

Крім того, принцип змагальності тісно пов`язаний з принципом рівності, тоді як рівноправність сторін - один із необхідних елементів принципу змагальності, «без якого змагальність як принцип не існує». Рівноправність сторін є суттю змагальності, бо тільки через рівні можливості сторін можлива реалізація принципу змагальності.

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (ст. 15 Господарського процесуального кодексу України.

Викладене свідчить, що суд у своїй діяльності має забезпечувати непорушність балансу інтересів сторін, їх рівності та змагальності, зокрема, шляхом запобігання зловживання процесуальними правами окремими учасниками судового процесу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 42, 43, 226, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати подання позовної заяви акціонерним товариством Company Limited by shares Ansalia Corporation (акціонерне товариство «Ансалія Корпорейшн») зловживанням процесуальними правами.

Залишити без розгляду позовну заяву Company Limited by shares Ansalia Corporation (акціонерне товариство «Ансалія Корпорейшн») до акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» та UK SPV Credit Finance plc. про визнання недійсним договору № 63/2016 про придбання акцій від 20.12.2016.

Покласти судові витрати на Company Limited by shares Ansalia Corporation (акціонерне товариство «Ансалія Корпорейшн»)

Ухвала набрала законної сили 10.02.2020.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана в порядку, передбаченому підпунктом 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, протягом 10 днів з дня підписання суддею ухвали.

Повний текст ухвали складено 25.02.2020.

Суддя С. А. Ковтун