РІШЕННЯ

21 лютого 2020 року Справа № 913/716/19

м. Харків Провадження №17/913/716/19

Господарський суд Луганської області у складі судді Фонової О.С., розглянувши матеріали позовної заяви Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, в особі регіональної філії «Енергозбут» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Лиман Донецької області,

до Дочірнього підприємства «Міський молочно-виробничий комбінат» Первомайського колективного ремонтно-будівельного управління, м. Попасна Луганської області,

про стягнення 8830,61 грн,

без виклику представників сторін.

Обставини справи: Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Енергозбут» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - позивач) звернулось з позовом від 04.12.2019 №ЕЕЦ-17/3044 до Дочірнього підприємства «Міський молочно-виробничий комбінат» Первомайського колективного ремонтно-будівельного управління (далі відповідач) про стягнення 8830,61 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язання з повної оплати вартості поставленої електричної енергії в січні та лютому 2018 року відповідно до договору про постачання електричної енергії №181 від 07.10.2009.

Оскільки відповідач свої зобов`язання щодо повної оплати спожитої активної електричної енергії не виконав, за відповідачем утворилась заборгованість у сумі 7549,84 грн, за стягненням якої позивач звернувся до суду.

Крім того, позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України, нараховані та заявлені до стягнення 3 % річних в сумі 396,04 грн та інфляційні втрати в сумі 884,73 грн за періоди, згідно з наданими до матеріалів справи розрахунками.

Ухвалою суду від 28.12.2019 відкрито провадження у справі №913/716/19, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

24.01.2020 до відділу документального забезпечення суду від позивача надійшла заява від 22.01.2020 №ЕЕЦ-17/280, згідно з якою представник позивача надав копію ліцензії серії АВ №399881 від 22.01.2009, копію довіреності від 11.01.2016 №15 на ім`я Максимця С.М., копію довіреності від 11.01.2016 №16 на ім`я Крупинського О.М., копію довіреності на ім`я Міщенка О.М. та ім`я Ворчак М.В. від 22.10.2019 за № 7835, копію Положення про філію «Енергозбуд» АТ «Українська залізниця».

Щодо підтвердження факту надсилання або вручення рахунків за січень і лютий 2018 року представник позивача зазначив, що звіти про використану активну електричну енергію за спірний період, які наявні в матеріалах справи, відповідають вимогам первинних документів згідно з Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки засвідчують факт здійснення господарської операції та договірних відносин.

Як вказує представник позивача, обов`язок та відповідальність щодо подання звіту та отримання рахунків покладається на відповідача відповідно до п. 5 Додатку 5 до Договору.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін.

Згідно з ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. ч. 2, 5, 7 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду даної справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, суд розглядає справу в порядку частини 8 статті 252 ГПК України за наявними в ній матеріалами в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження, суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відповідно до даних витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 02.01.2020 місцезнаходження юридичної особи відповідача - Дочірнього підприємства «Міський молочно-виробничий комбінат» Первомайського колективного ремонтно-будівельного управління є: вул. Миронівська, 2, м. Попасна, Попаснянського району, Луганської області, 93300 (а.с.32-35).

13.02.2020 ухвала суду від 28.12.2019 про відкриття провадження у справі №913/716/19, яка направлялась за адресою місцезнаходження відповідача згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (вул. Миронівська, 2, м. Попасна, Попаснянського району, Луганської області, 93300), повернулась до суду з поштовою відміткою УДППЗ «Укрпошта» : «За закінченням встановленого строку зберігання», про що свідчить довідка від 11.02.2020 (а.с.63,64).

За визначенням п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За загальними вимогами п. 91 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2009 № 270 (далі Правила), поштові відправлення, поштові перекази доставляються оператором поштового зв`язку адресатам на поштову адресу або видаються/виплачуються в об`єкті поштового зв`язку. Рекомендовані поштові відправлення підлягають доставки до дому (п. 92. Правил). Вручення рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка" в об`єкті поштового зв`язку не передбачено (п. 102 Правил).

У разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин, рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення (п. 116 Правил).

Здійснення зберігання рекомендованих листів із позначкою Судова повістка, які не вручені під час доставки до дому із причин відсутності адресата, Правилами не передбачено, а отже, повернення такого повідомлення із зазначенням причини невручення закінчення встановленого строку зберігання, суперечить вимогам Правил, та фактично відповідає причині повернення у зв`язку з відсутністю адресата.

Аналізуючи зазначені вище положення Правил надання послуг поштового зв`язку, слід дійти висновку, що повернення судового рішення із проставленням у поштовому повідомленні відмітки про закінчення строку зберігання поштового відправлення, є підтвердженням відсутності особи адресата за адресою, а отже, день проставлення такої відмітки в поштовому повідомленні (11.02.2020), слід вважати днем вручення судового рішення в порядку, п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням вищенаведених обставин, суд дійшов висновку щодо належного повідомлення відповідача.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов із викладенням власної правової позиції та будь-яких заяв або клопотань до матеріалів справи не надав.

З огляду на вищевказане, відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши обставини справи, надані позивачем докази на підтвердження своїх доводів, у судовому засіданні без виклику учасників справи, суд встановив таке.

За інформацією Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 04.02.2019 за № в ньому зареєстровано юридичну особу Акціонерне товариство «Українська залізниця» організаційно-правовою формою якого є приватне акціонерне товариство (а.с.21-23).

Статутом Акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 735 від 02.09.2015, передбачено, що Акціонерне товариство «Українська залізниця» є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», Постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Товариство утворено як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Укрзалізниці, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовано шляхом злиття, згідно з додатком 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 31.10.2018 №938 змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано в акціонерне товариство «Українська залізниця». Предметом діяльності Залізниці, окрім іншого, є діяльність у сфері електроенергетики, розподілення електроенергії, торгівля електроенергією.

Відповідно до абз. 16 п.13 Перехідних та прикінцевих положень Закону України «Про ринок електричної енергії» діяльність з розподілу електричної енергії з 01.01.2019 здійснюється на підставі нових ліцензій на провадження діяльності з розподілу електричної енергії.

Згідно з Постановою НКРЕКП № 1395 від 08.11.2018 - AT «Укрзалізниця» () анульовано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії (передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами) та ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, видані відповідно до постанови НКРЕКП № 213 від 19.02.2016, та видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії з 01.01.2019.

Відповідно до абз. 15 п.13 Перехідних та прикінцевих положень Закону України «Про ринок електричної енергії» - ліцензії на провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та постачання електричної енергії за регульованим тарифом підлягають анулюванню з 01.01.2019. До анулювання зазначених ліцензій діяльність з розподілу та постачання електричної енергії провадиться на підставі чинних ліцензій, що були видані до дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 18 Статуту передбачено, що Товариство утворює філії, представництва, інші відокремлені підрозділи без статусу юридичної особи як на території України, так і за її межами, які діють на підставі положень.

Відповідно до ч. 1 ст.104 ЦК України - юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Таким чином, філія «Енергозбут» AT «Укрзалізниця» є правонаступником усіх прав та обов`язків структурного підрозділу «Енергозбут» Державного підприємства «Донецька залізниця».

Згідно з Положенням про філію «Енергозбут» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі Положення) вказана Філія є відокремленим підрозділом Товариства, який не має статусу юридичної особи. Філія діє від імені Товариства та в його інтересах, здійснює делеговані Товариством функції відповідно до мети, завдань та предмету діяльності Товариства (п.2.1 Положення). Філія має право від імені Товариства відповідно до наданих повноважень та довіреності, зокрема: вчиняти правочини, укладати цивільні та господарські договори; представляти інтереси Товариства у судах в межах своїх повноважень (п.2.8 Положення).

Відповідно до п. 3.1. Положення метою діяльності Філії є здійснення діяльності з розподілу електричної енергії, а також отримання прибутку.

Між Державним підприємством «Донецька залізниця» в особі структурного підрозділу «Енергозбут» Державного підприємства «Донецька залізниця», як Постачальник (далі позивач у справі), що здійснює діяльність на підставі ліцензії серії АВ №399881 від 22.01.2009, та Дочірнім підприємством «Міський молочно-виробничий комбінат» Первомайського колективного ремонтно-будівельного управління, як Споживачем (далі відповідач у справі) було укладено договір про постачання електричної енергії №181 від 07.10.2009 (далі - Договір).

Відповідно до умов п. 1 Договору Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з дозволеною потужністю 250 кВА, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Точка продажу електричної енергії встановлюється на межі балансової належності електричних мереж Постачальника і Споживача.

20.01.2016 укладено Додаткову угоду №1 до Договору за якою правонаступником всіх зобов`язань (прав і обов`язків) Державного підприємства «Донецька залізниця» за Договором є публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (п. 1). Відповідальним за цим Договором від Постачальника є філія «Енергозбут» ПАТ «Українська залізниця» без права юридичної особи (п. 2). Отримувачем коштів за Договором є публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (п. 3). У тексті Договору та в усіх додатках до нього повне найменування Державне підприємство «Донецька залізниця» замінено відповідно на Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (п. 4.1). У п. 4.2 Додаткової угоди розділ 10 «Юридичні адреси та реквізити Сторін» Договору реквізити Постачальника викладені в новій редакції (а.с.10).

Пунктом 2.1 Договору встановлено, що під час виконання умов цього Договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов`язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ).

Відповідно до п. 2.2.2 Договору Постачальник зобов`язується постачати споживачу електроенергію як різновид товару:

- в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 та з урахуванням умов розділу 6 цього договору (додаток «Обсяги постачання електричної енергії Споживачу та Субспоживачу»);

- згідно з категорією струмоприймачів споживача відповідно до «Правил улаштування електроустановок» (далі ПУЕ) та гарантованого рівня надійності електропостачання схем електропостачання, визначених додатком «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін»;

- із дотриманням граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами;

- забезпечити отримання Споживачем в точках продажу електричної енергії на межі балансової належності електромереж електричної енергії на рівні дозволеної потужності 143,54 кВт, на умовах відповідних договорів, передбачених НКЕЕ.

Відповідно до п. 2.3.1 Договору Споживач зобов`язаний виконувати умови цього Договору.

Пунктом 2.3.3 Договору передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків «Порядок розрахунків» та «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Відповідно до п. 2.3.4 Договору споживач повинен здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії».

Відповідно до п. 7.1 Договору облік електроенергії, спожитої Споживачем та (або) Субспоживачами, приєднаними до електричних мереж Споживача, здійснюється згідно з вимогами ПУЕ та ПКЕЕ. У разі порушення Споживачем вимог нормативно-технічних документів щодо встановлення та експлуатації засобів обліку, їх покази не використовуються при розрахунках за спожиту електроенергію, а обсяги спожитої електроенергії визначаються Постачальником шляхом розрахунку згідно з вимогами додатка «Порядок розрахунків».

Пунктом 7.5 Договору сторони передбачили, що на підставі показів засобів обліку електричної енергії та умов додатка «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» оформлюються такі документи:

- звіт про використану активну (реактивну) електричну енергію;

- акт про прийняття-передавання товарної продукції;

- акт результатів замірів електричної потужності.

За наявності вводів на різних ступенях напруги та різних системах обліку покази надаються окремо за кожною точкою обліку.

Відповідно до Додатку №5 до Договору «Порядок розрахунків за електроенергію та зняття показань електролічильників Споживача» (а.с.11) сторонами узгоджено, зокрема, що:

1. Розрахунковий період починається з 20 числа кожного місяця до такого ж числа наступного місяця.

2. Споживач знімає показання лічильників 20 числа кожного місяця згідно з Додатком №2 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Постачальник електричної енергії може самостійно знімати показання електролічильників як візуально так і за допомогою комп`ютерної техніки та видавати Споживачу платіжні документи для оплати електроенергії.

3. Сума коштів, яку має оплатити Споживач за спожиту в розрахунковому періоді електричну енергію визначається наступним чином: період між датами на початку та в кінці розрахункового періоду прирівнюється до періоду дії тарифу (календарного місяця) і величина коштів, які має сплатити Споживач, визначається як добуток обсягу електричної енергії спожитої (переданої) між датами показів засобів обліку на тариф який діяв на кінець розрахункового періоду.

4. Оплата електричної енергії здійснюється у формі попередньої оплати у розмірі 100 % від вартості заявленого обсягу споживання електричної енергії на відповідний розрахунковий або плановий період за три операційних дні до початку наступного розрахункового періоду (дати розрахунку, вказаної у Додатку № 2).

5. Щомісяця 20 числа Споживач зобов`язується направляти свого представника до Постачальника електричної енергії за адресою: Луганська область, м. Попасна, вул. Первомайська, 110, для надання звіту про використану електроенергію. На основі звіту про обсяги спожитої електроенергії Споживачу виписується рахунок з урахуванням виконаних проміжних платежів (попередньої оплати). Кількість спожитої Споживачем електричної енергії визначається як різниця між загальним обсягом споживання Споживача та Субспоживачів за наявності у останніх договору з Постачальником електричної енергії.

6. Споживач здійснює повну поточну оплату вартості обсягу електричної енергії протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня отримання рахунку-фактури.

Датою оплати вважається дата надходження грошових коштів на поточний рахунок, поточний рахунок зі спільним режимом використання Постачальника.

7. У разі неподання Споживачем звіту про використану електроенергію в зазначений термін або якщо зняття показань Постачальником електричної енергії є неможливим, визначення обсягу використаної електроенергії здійснюється за середньодобовим споживанням попереднього розрахункового періоду.

Період розрахунку за середньодобовим споживанням електроенергії не може перевищувати один місяць. Після цього розрахунок спожитої електроенергії здійснюється постачальником електричної енергії за величиною дозволеної потужності струмоприймачів та кількістю годин їх використання до надання споживачем показань електролічильників (або до зняття показань електролічильників постачальником електричної енергії) без подальшого перерахунку.

Договір набирає чинності з дня його підписання Сторонами і укладається на строк до 31.12.2009 включно. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Договір може бути розірвано і в інший термін за ініціативою будь-якої із сторін у порядку, визначеному законодавством України (п. 9.5 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивачем поставлено відповідачу електричну енергію, що підтверджено звітами про використану активну (реактивну) електроенергію за січень та лютий 2018 року, підписаними між сторонами без зауважень та заперечень щодо кількості, ціни та якості товару/послуг (а.с.13,14).

Позивачем виписані рахунки за спожиту активну електричну енергію №991813 від 31.01.2018 на суму 7578,84 грн та №991813 від 28.02.2018 на суму 6949,67 (а.с.15,16).

Як зазначив позивач, повний розрахунок за спожиту електричну енергію у січні 2018 року відповідач повинен був здійснити до 06.02.2018, у лютому 2018 року до 06.03.2018. У зв`язку з тим, що на 01.01.2018 переплата відповідача за спожиту активну електричну енергію становила 6364,55 грн, заборгованість за спожиту активну електричну енергію у січні з урахуванням переплати склала 600,17 грн.

Відповідач у порушення умов Договору за спожиту активну електричну енергію у встановлений строк не розрахувався, заборгованість за спожиту активну електричну енергію у січні-лютому 2018 року склала 7549,84 грн.

З метою отримання коштів за спожиту активну електричну енергію позивачем на адресу відповідача направлялась претензія №СУЦ-17/2244 від 24.09.2019 про сплату її вартості, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Також позивачем заявлені вимоги про стягнення 3% річних у сумі 396,04 грн, інфляційні нарахування у сумі 884,73 грн за періоди, згідно наданих позивачем розрахунків (зворот а.с.3).

Зокрема, за порушення терміну сплати рахунку № 991813 від 31.01.2018 (акт. е/е за січень 2018 року) на суму 600,17 грн нараховані 3 % річних у сумі 1,38 грн за період з 07.02.2018 по 06.03.2018.

За порушення терміну сплати рахунку № 991813 від 28.02.2018 (акт. е/е за лютий 2018 року) на суму 7549,84 грн нараховані 3 % річних у сумі 394,66 грн за період з 06.03.2018 по 02.12.2019.

Крім того, за порушення терміну сплати рахунку № 991813 від 31.01.2018 (акт. е/е за січень 2018 року) на суму 600,17 грн нараховані інфляційні втрати у сумі 5,40 грн за лютий 2018 року.

За порушення терміну сплати рахунку № 991813 від 28.02.2018 (акт. е/е за лютий 2018 року) на суму 7549,84 грн нараховані інфляційні втрати у сумі 879,33 грн за період з березня 2018 року по жовтень 2019 року.

Відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не спростував.

Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані позивачем докази на підтвердження своїх доводів, суд дійшов висновку про таке.

Згідно з ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) одностороння відмова від зобов`язання не допускається, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов, що передбачені договором, вимогами Цивільного кодексу України, тощо.

Як встановлено ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Статтею 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

У ч.ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 276 Господарського кодексу України передбачено, що загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін. Строки постачання енергії встановлюються сторонами у договорі виходячи, як правило, з необхідності забезпечення її ритмічного та безперебійного надходження абоненту.

Частинами 6,7 ст. 276 Господарського кодексу України визначено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено факт поставки позивачем, на виконання умов Договору та Додатків до нього, відповідачу електричної енергії, що підтверджено звітами про використану активну (реактивну) електроенергію за січень та лютий 2018 року, які підписані повноважним представником відповідача (споживача) та позивача (постачальника).

Як встановлено судом, Додатком №5 до Договору «Порядок розрахунків за електроенергію та зняття показань електролічильників Споживача» сторонами узгоджено, зокрема: щомісяця 20 числа Споживач зобов`язується направляти свого представника до Постачальника електричної енергії для надання звіту про використану електроенергію. На основі звіту про обсяги спожитої електроенергії Споживачу виписується рахунок з урахуванням виконаних проміжних платежів (попередньої оплати) (п. 5); Споживач здійснює повну поточну оплату вартості обсягу електричної енергії протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня отримання рахунку-фактури (п. 6).

Отже, обов`язок щодо виписування та надсилання чи вручення рахунку відповідно до умов п. 5 Додатку №5 до Договору «Порядок розрахунків за електроенергію та зняття показань електролічильників Споживача» лежить на Постачальнику, а не на Споживачі, як помилково зазначив в своїх поясненнях позивач.

Суд звертає увагу, що саме від моменту вручення рахунку-фактури, а не від дати його виписки, починає рахуватись строк виконання зобов`язання з повної поточної оплати вартості обсягу електричної енергії поставленої позивачем, а саме протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня отримання такого рахунку.

Отже, для того, щоб зробити висновок про прострочення виконання зобов`язання по оплаті відповідачем, слід встановити, коли саме було отримано ним рахунок та від цієї дати відрахувати 5 банківських днів, і тільки з наступного після цього стоку дня буде мати місце прострочення виконання зобов`язання щодо оплати спожитої електричної енергії.

Разом з тим, позивачем хоча і надані суду рахунки за січень-лютий 2018 року, але не надано, в тому числі на пропозицію суду, докази їх направлення та отримання відповідачем. Отже, підтверджень, що прострочення оплати відбулось у заявлені позивачем дати, суду надано не було, наявність прострочення виконання зобов`язання належними та допустимими доказами не доведена, тому суд дійшов висновку про передчасність звернення з позовом до відповідача з огляду на те, що строк виконання зобов`язання з оплати ще не настав.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч.1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вказане у задоволенні вимоги про стягнення 7549,84 грн основного боргу слід відмовити.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення 3% річних у сумі 396,04 грн, інфляційні нарахування у сумі 884,73 грн за періоди, згідно наданих позивачем розрахунків (зворот а.с.3).

Відповідно до пункту 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові; отже, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов`язання.

Водночас, з огляду на недоведеність позивачем настання стоку виконання зобов`язання з оплати спожитої електроенергії, а отже і відсутність прострочення виконання цього зобов`язання, є безпідставно нарахованими 3% річних та втрати від інфляції на борг за січень та лютий 2018 року.

За вказаних обставин, у задоволенні позову слід відмовити повністю з віднесенням судових витрат, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, на позивача.

Керуючись п.2 ч.1 ст.129, ст.ст.232-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції згідно положень ст.256 Господарського процесуального кодексу України протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Згідно пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 21.02.2020.

Суддя О.С. Фонова