ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року Справа № 903/866/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Василишин А.Р.

суддя Розізнана І.В.

при секретарі судового засідання Панасюк О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" на ухвалу господарського суду Волинської області від 17.12.2019 р. у справі №903/866/19

за позовом публічного акціонерного товариства "Діамантбанк"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьк Логістик"

про стягнення 2 074 384, 22 грн.

за участю представників:

позивача - не з`явився,

відповідача - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Волинської області від 17.12.2019 р. у справі №903/866/19 провадження у справі №903/866/19 за позовом публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" до товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьк Логістик" про стягнення 2 074 384,22 грн. зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №912/1120/16.

Суд першої інстанції в обґрунтування винесеної ухвали, посилаючись на п.7 ч.1 ст. 228 ГПК України з метою дотримання єдності судової практики з власної ініціативи дійшов висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі №903/866/19 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №912/1120/16.

В обґрунтування ухвали суд зазначив, зокрема те, що правовідносини сторін у справі №903/866/19 та у справі №912/1120/16 стосуються питання нарахування відсотків за користування кредитом після пред`явлення кредитором вимоги про повернення кредиту, суд вважає такі правовідносини в цих справах подібними.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, публічне акціонерне товариство "Діамантбанк" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та справу направити до господарського суду Волинської області для продовження розгляду.

Скаржник вважає, що господарський суд Волинської області прийшов до помилкового висновку про подібність правовідносин у справах №903/866/19 та №912/1120/16, у зв`язку із чим безпідставно зупинив провадження по справі №903/866/19, оскільки позовні вимоги позивача не обґрунтовані, ані судовим рішенням про дострокове стягнення заборгованості чи заставленого майна відповідача, ані вимогою про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором в порядку ст.1050 ЦК України. Також апелянт вказує, що позивачем не направлялась відповідачу вимога про дострокове повернення кредиту на підставі частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України. Вимога позивача про погашення заборгованості №2386/25.1л від 11.12.2017 року направлялась відповідачу не про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, а після закінчення строку повернення кредиту (строк кредитної лінії відповідачу був відкритий до 12 серпня 2016 року). Тобто, вимога про погашення заборгованості направлялась не на підставі ст.1050 Цивільного кодексу України, а з метою досудового врегулювання спору між сторонами, враховуючи вимоги ст.19 ГПК України. Таким чином, на думку апелянта, судом першої інстанції було неправильно застосовано положення п.7 ч.1 ст.228 ГПК України.

Також апелянт зазначає, що зазначене безпідставне зупинення провадження по цій справі, порушує права тисячі кредиторів (в першу чергу кредиторів фізичних осіб), оскільки за рахунок коштів, що позивач стягує в судовому порядку з відповідача, мають бути задоволені акцептовані вимоги його кредиторів в порядку та черговості, що визначені в ст.52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідач, товариство з обмеженою відповідальністю "Луцьк Логістик", своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу не скористалось.

У судове засідання, призначене на 24.02.2020 року, учасники справи не забезпечили явку своїх представників, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги. Рекомендоване повідомленнями про вручення поштового відправлення, яким направлялись відповідачу ухвала про відкриття апеляційного провадження від 29.01.2020 р. повернулась до суду з відміткою "за зазначеною адресою відсутній" (а.с. 150-151).

У свою чергу поштове повідомлення про вручення поштового відправлення позивача в матеріалах справи відсутні, однак 17.02.2020р. після відкриття апеляційного провадження у справі №903/866/19 від позивача надійшло клопотання про участь 24.02.2020 р. у судовому засіданні в режимі відеоконференції, що свідчить про те, що позивач був повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2020 року клопотання публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №903/866/19 було задоволено, однак апелянт не скористався правом на участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Враховуючи приписи ст.ст.269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, приймаючи до уваги належне повідомлення учасників справи про розгляд справи та той факт, що їх явка в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представників позивача та відповідача.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, вивчивши матеріали оскарження ухвали, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Отже, враховуючи наведені приписи ГПК України, суд має право зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, підставами для зупинення провадження у даній справі суд зазначив те, що правовідносини сторін у справі №903/866/19 та у справі №912/1120/16 стосуються питання нарахування відсотків за користування кредитом після пред`явлення кредитором вимоги про повернення кредиту, у зв`язку з чим суд вважає правовідносини в цих справах подібними.

У справі №912/1120/16 Центральний апеляційний господарський суд в постанові від 31.01.2019 року вказав на те, що звернення банку до боржника з позовом про звернення стягнення на предмет застави та, як наслідок, задоволення таких позовних вимог в повному обсязі рішенням господарського суду, змінили порядок, умови та строк дії договору кредитної лінії, а також припинило право банку нараховувати передбачені договором кредитної лінії проценти. При цьому судом зазначено, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 10.09.2019р. у справі №912/1120/16, зокрема, зазначено, що необхідність передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду як такої, що стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики в частині отримання банками процентів як плати за користування кредитом після настання строку погашення кредиту, зумовлена значним суспільним інтересом та наявністю виняткового значення для учасника справи в аспекті забезпечення правильного тлумачення підстав припинення кредитного договору, адже умовами кредитного договору, відповідно до частини другої статті 1048 ЦК України, сторони передбачили іншу домовленість щодо сплати процентів, а саме про сплату позичальником процентів за неправомірне використання кредиту позичальниками після настання строку повернення кредиту.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у даній справі №903/866/19 публічне акціонерне товариство «Діамантбанк» звернулося з позовною заявою до господарського суду Волинської області, в якій просило стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Луцьк Логістик» 2 074 384, 22 грн., з них: 1250 000 грн. простроченої заборгованості по основному боргу за договором кредитної лінії №081 від 05.07.2015 та 824 384,22 грн. простроченої заборгованості по відсоткам.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

09.07.2015 року між ПАТ «Діамантбанк» та ТОВ «Луцьк Логістик» укладено договір кредитної лінії №081, за змістом п.1.1. якого кредитодавець з 09.07.2015р. по 24.01.2016р. включно відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію у розмірі 1250000грн..Відповідно до п. 1.2. договору кредитні кошти надаються позичальнику в межах відкритої згідно цього договору кредитної лінії зі сплатою позичальником процентів за користування кредитом у розмірі 28,5% річних.

Пунктом 3.2.2. договору визначено обов`язок позичальника щомісячно протягом дії цього договору не пізніше останнього робочого дня поточного місяця сплачувати проценти за користування кредитом, що нараховані по 24 число такого місяця включно, у визначеному згідно умов цього договору розмірі, та забезпечити повну сплату процентів за кредитом в останній день періоду, зазначеного в п. 1.1. цього договору, - шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок № НОМЕР_1 .

Пунктом 1 додаткової угоди №2 до договору кредитної лінії №081 від 09.07.2015 року визначено, що сторони домовились викласти п. 1.1 розділу 1 «Предмет договору» у новій редакції, та зокрема визначили продовження терміну дії договору по 12.08.2016 року включно.

Також матеріали справи містять вимогу від 11.12.2017 року ПАТ "Діамантбанк" до ТОВ "Луцьк Логістик" щодо погашення заборгованості за кредитним договором заборгованості на загальну суму 2572666,18 грн.

Колегія судів зауважує, що вказана вимога позивача про погашення заборгованості від 11.12.2017 року направлялась відповідачу не про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, а після закінчення строку повернення кредиту (строк кредитної лінії відповідачу був відкритий до 12 серпня 2016 року).

З вищенаведеного вбачається, що у справі №912/1120/16 предметом розгляду були правовідносини, що склалися в результаті дострокового припинення договору кредитної лінії з підстав звернення стягнення на предмет застави (за рішенням господарського суду), що змінило порядок, умови та строк дії договору кредитної лінії.

Натомість у даній справі предметом позовних вимог є, зокрема, стягнення простроченої заборгованості по відсоткам за договором кредитної лінії, термін дії якого закінчився 12.08.2016р., тобто до моменту звернення позивача з позовом, та умовами якого (п.3.2.2 договору) визначено, порядок та строк сплати позичальником процентів за користування кредитом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що правовідносини у даній справі не є подібними зі справою №912/1120/16, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції про зупинення провадження у даній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №912/1120/16 підлягає скасуванню як така, що прийнята з порушенням норм процесуального права.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що ч. 1 ст.2 ГПК України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої державою Україна, закріплено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального звинувачення.

Таке право кореспондується з обов`язком добросовісного використання як сторонами, так і судом, своїх процесуальних прав та необхідністю утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати наданих процесуальним законом заходів до скорочення періоду судового провадження. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції (пункт 35 Рішення ЄСПЛ від 07.07.1989 у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" та параграфи 66, 69 Рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до практики ЄСПЛ, питання про те, чи є розумним строк розгляду справи, повинен оцінюватись в контексті конкретних обставин справи і з урахуванням критеріїв, встановлених практикою Суду, зокрема, складність справи, дій заявника й учасників справи, а також важливості можливого результату судового процесу для заявника (див. SьЯmann v. Germany, рішення від 16.09.1996, § 48; Kudla v. Poland [GC], no. 30210/96, § 124).

Статтею 271 ГПК України передбачено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал, зокрема про зупинення провадження у справі справа передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно п.4 ч.1 ст.280 ГПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 273, 275, 277, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" на ухвалу господарського суду Волинської області від 17.12.2019 р. у справі №903/866/19 задоволити.

2. Ухвалу господарського суду Волинської області від 17.12.2019 р. у справі №903/866/19 скасувати, справу №903/866/19 передати на розгляд до господарського суду Волинської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "26" лютого 2020 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Василишин А.Р.