ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

24.02.2020 Справа № 908/403/20

м.Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі суду: судді Боєвої О.С., розглянувши матеріали заяви вих. № 267/15 від 29.01.2020 про видачу судового наказу

заявника: Комунального підприємства «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7», (69032 м. Запоріжжя, пр.Металургів, 11) до боржника: ТОВ «Грюндер», (69032, м. Запоріжжя, пр.Металургів, 5)

за вимогою про стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу від 18.02.2020 здійснено автоматичний розподіл зазначеної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/403/20 та визначено до розгляду судді Боєвій О.С.

Із змісту поданої КП «ВРЕЖО №7» заяви слідує, що вимога про стягнення суми грошової заборгованості виникла на підставі договору оренди нежитлового приміщення №53/7 від 26.03.1998 з подальшими змінами. Заявник просить видати судовий наказ про стягнення з боржника:

- на користь місцевого бюджету м. Запоріжжя заборгованості зі сплати 70% орендної плати в розмірі 40528,21 грн.;

- на користь КП «ВРЕЖО №7» - заборгованості зі сплати 30% орендної плати в розмірі 10550,05 грн.

Зі змісту статті 148 ГПК України вбачається, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним в письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Згідно з ч. 2 ст. 12 ГПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про наявність його заявнику невідомо.

Судовий наказ, відповідно до положень статті 232 ГПК України, є судовим рішенням.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.148 цього Кодексу. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 154 ГПК України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Згідно з вимогами ч.ч. 2, 3 ст. 150 ГПК України у заяві повинно бути зазначено: повне найменування заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб); вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються. До заяви про видачу судового наказу, зокрема, додаються: копія договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

В поданій заяві про видачу судового наказу не зазначеного повного найменування боржника (вказано ТОВ «Грюндер»).

Отже, при оформленні заяви про видачу судового наказу не додержано усіх вимог, визначених ч. 2 ст. 150 ГПК України щодо змісту заяви.

Враховуючи вищевикладене, до видачі судового наказу, який є особливою формою судового рішення обов`язкового до виконання за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень, суд повинен перевірити відповідність заяви усім необхідним вимогам, виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів.

Відповідно до ст.ст.76, 77 ГПК України належними та допустимими доказами є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 86 цього Кодексу суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд зазначає, що сам по собі розрахунок боргу не є належним доказом на підтвердження виникнення заявленої до стягнення заборгованості. Тому відомості, які зазначені заявником у розрахунках заборгованості, мають бути підтверджені відповідними доказами.

В розрахунку заборгованості орендної плати до місцевого бюджету станом на 01.01.2020 наведено період нарахування з жовтня 2018 по грудень 2019 на загальну суму 32464,34 грн. В розрахунку також вказана заборгованість станом на 01.10.2018 в розмірі 8063,87 грн., яка додана до нарахованої орендної плати за вищевказаний період, внаслідок чого заявник просить стягнути загальну суму заборгованості на користь місцевого бюджету в розмірі 40528,21 грн. (32464,34+8063,87). Проте, заявником не надано розрахунку та доказів на підтвердження обставин щодо виникнення суми 8063,87 грн. заборгованості, що, як вказано у розрахунку, існувала станом на 01.10.2018. Отже, із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги в частині вказаної суми (за який період вона виникла та як розрахована), в тому числі, її заявлення в межах строку позовної давності.

Крім того, із наданих розрахунків вбачається, що вони не відповідають умовам договору щодо пропорційності сплати орендної плати, а саме: 70% до місцевого бюджету, 30% - балансоутримувачу. Так, зокрема, заборгованість з орендної плати до місцевого бюджету за жовтень 2019 року згідно наданого розрахунку складає 1011,86 грн., а на користь КП «ВРЕЖО №7» 3 011,28 грн.

Враховуючи вищевикладене, вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, не підтверджуються доданими до неї документами; надані заявником розрахунки заборгованості з орендної плати до місцевого бюджету та на користь балансоутримувача, за вказані у них періоди, не підтверджуються відповідними доказами, тому з поданої заяви не вбачається виникнення права грошової вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати станом на 01.01.2020 у заявленому розмірі.

Згідно з п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо: заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ГПК України суддя постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

На підставі викладеного, суд відмовляє у задоволенні заяви про видачу судового наказу на підставі пунктів 1 та 8 частини першої статті 152 ГПК України.

За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 153 цього Кодексу відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків. Крім того, заявник має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

У разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (ч. 2 ст. 151 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ст.150, п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 152, ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Комунальному підприємству «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7» у видачі судового наказу за заявою вих. № 267/15 від 29.01.2020.

Отримати інформацію по справі можливо на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: http://court.gov.ua/sud5009/.

Ухвала підписана 24.02.2020.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її підписання в порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Суддя О.С. Боєва