ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.02.2020 Справа № 920/1255/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Яковенка В.В.., за участю секретаря судового засідання Данілової Т.А., розглянувши матеріали справи № 920/1255/19 в порядку спрощеного позовного провадження

за позовом: акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул.. Б.Хмельницького, 6, )

до відповідача: комунального підприємства Буринь-Теплосервіс (41700, Сумська область, Буринський район, м. Буринь, вул.. Набережна, 9, )

про стягнення 1866,84 грн.,

представники сторін:

позивача не з`явився,

відповідача (в режимі відеоконференції) Бондаренко Б.М.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Сумської області надійшла позовна заява до відповідача, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 1866,84 грн., у тому числі: пеня в сумі 1637,42 грн., 3% річних в сумі 110,05 грн., інфляційні втрати в сумі 119,37 грн., а також судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 24.12.2019 відкрито провадження у справі № 920/1255/19 в порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті у судове засідання на 21.01.2020.

Ухвалою суду від 21.01.2020 розгляд справи відкладено в судове засідання на 18.02.2020.

28.01.2020 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить суд у задоволенні позову відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подання доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до укладеного між сторонами договору № 3413/15-ТЕ-29 від 31.12.2014 купівлі-продажу природного газу позивач зобов`язується передати у власність відповідача у 2015 році природний газ, а останній в свою чергу прийняти та оплатити цей природний газ на умовах передбачених договором.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (розділ 11 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з актами приймання-передачі природного газу з січня 2015 року по грудень 2015 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ загальною вартістю 39532,71 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору несвоєчасно оплатив спожитий природний газ, у зв`язку з чим останньому нараховані пеня відповідно до пункту 7.2 договору, інфляційні та 3% річних.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 712 ЦК України, яка кореспондується з частиною першою статті 265 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 1 частини першої статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

За умовами пункту 6.1 договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Додатковою угодою № 3 до договору купівлі-продажу природного газу від 31.12.2014 сторонами погоджено доповнити п. 6.3. статті 6 «Порядок та умови проведення розрахунків», а саме: «За наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець зараховує кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором».

У відзиві відповідач заперечив проти позову та зазначив, що підстав для його задоволення немає у зв`язку зі спливом позовної давності.

Згідно з положеннями ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Разом з цим, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Одночасно, ч. 1 ст. 259 ЦК України унормовано, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 9.3. договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків, річних, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років.

За таких обставин, з огляду на те, що сторонами було збільшено строк позовної давності до 5 років, суд дійшов висновку, що позивачем не було пропущено строку для звернення до суду з позовом про стягнення пені, річних та інфляційних втрат.

Судом встановлено, що поставлений позивачем природний газ у січні 2015 року - грудні 2015 року загальною вартістю 39532,71 грн., оплачений відповідачем повністю, однак з простроченням строків оплати, визначених пунктом 6.1 договору. Природний газ, поставлений у лютому 2015 року повністю оплачений 15.04.2015, у березні 2015 року 22.06.2015, у квітні 2015 року 16.11.2015, у жовтні 2015 року 05.01.2016, у листопаді 2015 року 01.04.2016, у грудні 2015 року 03.10.2017.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» № 2921-ІІІ від 10.01.2002, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 7.2 договору у разі невиконання відповідачем умов пункту 6.1 договору, останній зобов`язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з поданим розрахунком, за несвоєчасну оплату природного газу відповідачеві нарахована пеня в загальній сумі 1637,42 грн. , 3 % річних в загальній сумі 110,05 грн. та інфляційні втрати в загальній сумі 119,37 грн., виходячи з суми заборгованості помісячно з березня 2015 року по жовтень 2017 року з урахуванням строків розрахунків визначених договором та здійснених відповідачем оплат.

Судом встановлено, що 30.11.2016 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі Закон), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до статті 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, в тому числі, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі статтею 2 цього ж Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною третьою статті 7 Закону врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення.

Вказаною нормою передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Частина третя статті 7 Закону «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є нормою прямої дії; цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань.

При цьому застосування приписів частини третьої статті 7 цього ж Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 16.05.2019 у справі № 922/2685/18.

Відповідно до пункту 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

З наявних в матеріалах справи доказів, зокрема з розрахунку штрафних санкцій та довідки з операцій по договору, судом встановлено, що відповідачем до 30.11.2016 повністю погашено заборгованість за поставлений природний газ у період з січня 2015 року по листопад 2015 року, а також частково природний газ поставлений у грудні 2015 року.

Природний газ, поставлений у лютому 2015 року повністю оплачений 15.04.2015, у березні 2015 року 22.06.2015, у квітні 2015 року 16.11.2015, у жовтні 2015 року 05.01.2016, у листопаді 2015 року 01.04.2016. Природний газ, поставлений у грудні 2015 року вартістю 10372 грн. 25 коп. оплачений відповідачем в сумі 10120 грн. 60 коп. 01.04.2016, залишок боргу в сумі 251 грн. 65 коп. 28.02.2017 та 03.10.2017.

Відповідач не заперечував, що сплата залишку боргу в сумі 251,65 грн., яка була здійснена 28.02.2017 та 03.10.2017.

Таким чином, правомірним та обґрунтованим є нарахування інфляційних збитків та 3 % річних, виходячи з суми заборгованості за природний газ, поставлений у грудні 2015 року, що не була погашена до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» та складала станом на 30.11.2016 251 грн. 65 коп.

На підставі викладеного, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1 грн. 89 коп. 3% річних, 14 грн. 24 коп. інфляційних втрат, виходячи з суми заборгованості за природний газ, поставлений у грудні 2015 року, що не була погашена до 30.11.2016 в розмірі 251 грн. 65 коп.

У задоволенні позову в іншій частині, щодо стягнення з відповідача 1637,42 грн. пені, 108,16 грн. 3% річних, 105,13 грн. інфляційних втрат, суд відмовляє, оскільки відповідні нарахування, виходячи з суми заборгованості за природний газ, поставлений у лютому 2015 року - грудні 2016 року, яка була погашена до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», є неправомірними.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з комунального підприємства Буринь-Теплосервіс (41700, Сумська область, Буринський район, м. Буринь, вул.. Набережна, 9, ) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (вул. Б. Хмельницького, буд. 6, м. Київ, 01601, код 20077720) 1 грн. 89 коп. 3% річних, 14 грн. 24 коп. інфляційних втрат, 16 грн. 52 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 21.02.2020.

Згідно зі статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Суддя В.В. Яковенко