ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року Справа № 902/456/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Розізнана І.В.

суддя Філіпова Т.Л.

при секретарі судового засідання Панасюк О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Вінницької області від 24.10.2019 р. у справі №902/456/19 (суддя Маслій І.В., повний текст рішення складено 04.11.2019 р.)

за позовом акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго"

про стягнення 213733,2 грн.

за участю представників:

позивача - Незнамова Т.О.,

відповідача - Зажирко Ю.Д.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 24.10.2019 р. у справі №902/456/19 у задоволенні позову акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" про стягнення 213733,2 грн. відмовлено повністю.

В обґрунтування рішення суд першої інстанції зазначив, що розрахунки між сторонами Договору постачання природного газу від 12.09.2017 № 3103/1718-ТЕ-1 здійснювались двома способами: укладенням спільних протокольних рішень та коштами, які перераховувались відповідачем на користь позивача виключно з рахунку зі спеціальним режимом використання у відповідності до п. 6.3 Договору. Окрім того, як вбачається з наданого позивачем розрахунку штрафних санкцій за період з жовтня 2017 по вересень 2018, крім вище зазначених протокольних рішень, між сторонами проводились оплати відповідно до постанови КМУ від 04.03.02 № 256.

Відтак, з огляду на те, що відповідачем було сплачено позивачу за поставлений природний газ з дотриманням порядку, визначеного постановою Кабінету міністрів України від 11.01.2005 № 20, постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. N 256 та постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217, відповідачем не було порушено свої зобов`язання перед позивачем, що виключає можливість застосування до нього відповідальності у вигляді пені за прострочення виконання зобов`язання.

Відсутність порушення зобов`язання з оплати поставленого газу з боку відповідача також виключає можливість стягнення з нього інфляційних втрат та 3% річних, оскільки ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлює обов`язок боржника сплатити суму боргу з украхуванням індексу інфляції та 3% річних виключно у разі порушення боржником грошового зобов`язання перед кредитором. Відсутність порушення грошового зобов`язання унеможливлює застосування до нього положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Правову позицію про відсутність підстав для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку із не підтвердженням позивачем наявності суми боргу, яка була б несвоєчасно сплачена покупцем (споживачем) природного газу за рахунок власних коштів, наведено у постановах ухвалених Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у справах № 918/181/18, № 918/910/15, № 902/514/18, № 907/864/17 та в постанові Верховного Суду у справі № 908/885/18.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення господарського суду Вінницької області від 24.10.2019 р. у справі №902/456/19 скасувати та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, зокрема, що місцевим господарським судом залишено поза увагою той факт, що штрафні санкції позивачем нараховані виключно на суми заборгованості, що не були предметом регулювання постанови Кабінету міністрів України №20 та постанови Кабінету міністрів України №256, а надійшли від відповідача як несвоєчасна оплата за поставлений природний газ. Зазначає, що здійснення відповідачем оплати за природний газ відбувалася власними коштами та з порушенням умов п. 6.1. договору. Також в апеляційній скарзі посилається на практику Верховного Суду у справах № 921/739/17, № 921/574/17, № 910/16181/18.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому скасуванню не підлягає.

Розглянувши апеляційну скаргу позивача в межах вимог та доводів наведених в ній, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

12.09.2017 року акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник за договором, позивач у справі) та комунальним підприємством "Вінницяоблтеплоенерго" (споживач за договором, відповідач у справі) укладено договір постачання природного газу № 3103/1718-ТЕ-1 (далі за текстом договір).

За умовами пункту 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього Договору.

Пунктом 1.2 договору визначено, що природний газ, що постачається за цим Договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Відповідно до п. 2.1 договору постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 4150 тис. куб. метрів, у тому числі по місяцях (тис.куб.метрів): жовтень 2017 року - 500; листопад 2017 року - 650; грудень 2017 року - 950; січень 2018 року - 800; лютий 2018 року - 700; березень 2018 року - 550.

В пункті 3.7 Договору сторони узгодили, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий місяць означає повне виконання постачальником своїх зобов`язань в частині постачання природного газу за цим договором у відповідному місяці (п. 3.10. Договору).

Згідно пунктів 5.1-5.4 Договору ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється Положенням. У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим Договором з дати набрання чинності відповідних змін. Ціна за 1000 куб. метрів газу на дату укладення договору становить 4942,00 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 5930,40 грн. Постачання природного газу споживачеві за ціною, визначеною в пункті 5.2. цього Договору, здійснюється за умови: - наявності у споживача відповідної ліцензії на виробництво теплової енергії (у випадках, передбачених законодавством); - виконання споживачем, на якого станом на 30 вересня 2015 р. поширювалася дія статті 191 Закону України "Про теплопостачання", обов`язку щодо відкриття рахунка із спеціальним режимом використання; - дотримання вимог пункту 12 Положення. Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

Порядок та умови проведення розрахунків за договором сторони погодили в розділі 6 Договору, зокрема, умовами пункту 6.1. договору встановлено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3. цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Згідно з п. 6.3 договору оплата за природний газ здійснюється таким чином, зокрема, споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством у разі коли на споживача станом на 30 вересня 2015 року поширюється дія статті 191 Закону України "Про теплопостачання".

Розділом 8 договору передбачена відповідальність сторін за цим договором. Так, відповідно до п. 8.1 договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 (пункт 8.2 договору).

Пунктом 12.1 договору визначено, що договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 р. до 31 березня 2018 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

11.01.2018 між сторонами підписано додаткова угода №1 до договору постачання природного газу № 3103/1718-ТЕ-1 від 12.09.2017 р. згідно умов якої, сторони погодили:

Викласти пункт 3.4 розділу 3 "Порядок та умови передачі природного газу" договору в наступній редакції: "3.4. Постачальник застосовує процедуру подання номінацій та реномінацій відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Номінація надається в обсязі необхідному споживачу за цим договором за умови виконання споживачем вимог пункту 12 Положення. При цьому, сторони домовилися, що при визначенні рівня розрахунків споживача за використаний природний газ суми нарахованих (оформлених) та не профінансовованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. №256, враховуються виключно за умови надання споживачем постачальнику оригіналу Акту звіряння розрахунків за надані населенню послуги, на які надаються пільги та житлові субсидії, між виробником теплової енергії та головним розпорядником коштів місцевого бюджету, станом на перше число місяця, що передує місяцю постачання природного газу».

Викласти абзац третій пункту 6.1 розділу 6 «Порядок та умови проведення розрахунків» Договору в наступній редакції: «Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансовованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. № 256, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором».

Викласти пункт 8.2 та пункт 8.3 розділу 8 "Відповідальність сторін" договору в наступній редакції: "8.2. У разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. №256." "8.3. Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3. цього договору, підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансовованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. №256 не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором".

Викласти підпункт 4) пункту 113 розділу 11 «Інші умови» договору в наступній редакції:« 4)будь-які спільні протокольні рішення або надані споживачем будь-які документи щодо оформлених та не профінансовованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. №256, протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами: не можуть бути використані для внесення змін до цього договору; можуть бути застосовані до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору».

Дана додаткова угода складена у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу, набуває чинності з дати її підписання сторонами і діє з 01 січня 2018 року.

Додатковими угодами №2 від 01.04.2018р. (а.с.26), №3 від 04.06.2018р. (а.с.27), №4 від 01.08.2018р. (а.с.28), №5 від 03.09.2018р. (а.с.29), вносились зміни до договору постачання природного газу, зокрема, щодо кількості та фізико-хімічних показників природного газу, а також строку дії договору.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору постачання природного газу №3103/1718-ТЕ-1 від 12.09.2017 та додаткових угод до нього, позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 23898592,78 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2017р., від 30.11.2017р., від 31.12.2017р., від 31.01.2018р., від 28.02.2018р., від 31.03.2018р., від 30.04.2018р., від 31.05.2018р., від 30.06.2018р., від 31.07.2018р., від 31.08.2018р. та від 30.09.2018р. (т.1, а.с. 48-59).

Заборгованість з оплати отриманого згідно договору №3103/1718-ТЕ-1 від 12.09.2017р. та додаткових угод до нього природного газу на суму 23898592,78 грн. у відповідача перед позивачем відсутня, що не заперечується сторонами у справі.

Натомість позовною вимогою у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача 130702,68 грн. - пені, 36080,88 грн. - 3% річних та 46949,64 грн. - інфляційних втрат, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної оплати отриманого природного газу, здійснених з порушенням встановлених договором строків оплати, а саме за отриманий природний газ в період з жовтня 2017 року по вересень 2018 року.

За змістом частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічний припис містить статті 526 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами, вартість поставленого природного газу за договором постачання природного газу № 3103/1718-ТЕ-1 від 12.09.2017р. та додаткових угод до нього була оплачена відповідачем: частково шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок позивача в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014р. №217; частково (інша частина вартості природного газу) - за рахунок коштів Державного бюджету, отриманих в порядку передбаченому постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005р. та постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р. (т.1, а.с. 62-69).

На підставі постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005р. Головним Управлінням Державної казначейської служби України у Вінницькій області, Департаментом фінансів Вінницької облдержадміністрації, КП «Вінницяоблтеплоенерго» та НАК «Нафтогаз України» складено та підписано спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, які укладались у 2017 році, а саме: спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги постачання, транспортування, розподілу природного газу №4224 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету України від 12.12.2017р.; спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги постачання, транспортування, розподілу природного газу №4225 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету України від 12.12.2017р..

На виконання зазначених спільних протокольних рішень, позивачу перераховано кошти за спожитий природний газ в загальній сумі 1991510,00 грн., що підтверджується наявними в справі доказами (т.1, а.с. 71-78).

Відповідно до розділу 1 вищевказаних протокольних рішень, предметом Спільних протокольних рішень є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з Державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій».

Згідно пункту 2.5 розділу 2 протокольних рішень визначено порядок проведення взаєморозрахунків, а саме: сторона 3 (КП «Вінницяоблтеплоенерго») перераховує стороні останній (Національній акціонерній компанії «Нафтогаз України») кошти за природний газ за 2017 рік згідно з договором від 12.09.2017 № 3103/1718-ТЕ-1 із записом у графі «призначення платежу» «Постанова Уряду від 11.01.2005 № 20, за природний газ за 2017 рік, договір від 12.09.2017 № 3103/1718-ТЕ-1».

Укладаючи спільні протокольні рішення, позивач і відповідач керувалися спеціальними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 р., якою затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 № 493/688, яким затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію.

У відповідності до пунктів 1.1 - 1.3 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 № 493/688 (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин), цей Порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідні департаменти фінансів), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок" та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20. Розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку. Схеми розрахунків узгоджують відповідні департаменти фінансів спільно з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг). Відповідні органи Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) контролюють проведення розрахунків від початку розрахунків до зарахування податків до Державного бюджету України або на рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Згідно з п.п.2.1-2.3 вищевказаного порядку постачальники та/або транспортувальники ресурсів (товарів, послуг), які виявили бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку, складають щомісяця до 10 числа з розпорядниками коштів акти звіряння, а в разі проведення відповідних розрахунків з попередньої оплати ресурсів (товарів, послуг) на строк не більше одного місяця постачальники та/або транспортувальники ресурсів (товарів, послуг) визначають договірну величину споживання ресурсів (товарів, послуг), про що укладають відповідний договір з розпорядниками коштів. Один примірник акта звіряння або договору надається місцевому фінансовому органу для складання зведеного реєстру актів звіряння або договорів. Зведені реєстри актів звіряння або договорів підписуються керівниками місцевих фінансових органів, постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг) та надаються відповідним департаментам фінансів. Відповідні департаменти фінансів узагальнюють отримані дані та подають їх щомісяця до 20 числа Державній казначейській службі України (далі - Казначейство України) та відповідним головним управлінням Державної казначейської служби України в областях, місті Києві (далі - головні управління Казначейства) у формі узгоджених з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг) спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків разом з відповідними зведеними реєстрами актів звіряння або реєстрами договорів за підписами керівників відповідних департаментів фінансів, постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг).

Пунктом 2.7 зазначеного порядку встановлено, що розпорядники коштів за рахунок отриманих субвенцій із загального фонду Державного бюджету України здійснюють розрахунки за природний газ, теплопостачання та електроенергію шляхом перерахування коштів на рахунки постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг), відкриті в органах Казначейства, в разі проведення розрахунків за електроенергію - на поточні рахунки із спеціальним режимом використання енергопостачальників, відкриті в уповноваженому банку.

Водночас відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.10.2016 р. №705 "Про внесення змін до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій, компенсацій", у пункті 7 в абзаці 4 слова "за згодою учасників" виключено, а також, доповнено пункт абзацами такого змісту: "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", ПАТ "Укртрансгаз", державне підприємство "Енергоринок", виробники електроенергії та вугледобувні підприємства підписують з учасниками розрахунків спільні протокольні рішення протягом п`яти робочих днів. До розрахунків включаються нараховані суми пільг лише в межах обсягів фактичного використання (споживання) ресурсів (товарів, послуг) відповідно до довідки, що надається постачальниками ресурсів (товарів, послуг). Учасник розрахунку має право відмовитися від підписання спільного протокольного рішення виключно за умови відсутності боргу перед учасником за товари/послуги, який планується погасити відповідно до цього Порядку. Так, спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету є частиною законодавства, оскільки укладені на виконання постанови Кабінету Міністрів України, а тому є обов`язковими для виконання всіма сторонами.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції правомірно було враховано, що сторонами за їх взаємною згодою і домовленістю було змінено порядок проведення остаточного розрахунку, та їх відносини були підпорядковані вимогам спільних протокольних рішень і спеціальних нормативно-правових актів, зокрема постанові Кабінету Міністрів України від 11.01.2015 №20.

При цьому доводи апеляційної скарги про те, що штрафні санкції позивачем нараховані виключно на суми заборгованості, що не були предметом регулювання постанови Кабінету міністрів України №20, оцінюються судом апеляційної інстанції критично, оскільки кошти перераховані за спільними протокольними рішеннями від 12.12.2017р. №4224 та №4225 погашали заборгованість відповідача за отриманий природний газ в 2017 році (п. 2.5 вказаних спільних протокольних рішень), у зв`язку з чим неможливо встановити порядок розподілу коштів за спільними протокольними рішеннями та перевірити обґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку заборгованості за поставлений газ в жовтні-грудні 2017 року.

В подальшому, зазначений Порядок, затверджений постановою КМУ № 20 від 11.01.2005р., втратив чинність 01.01.2018р., та після цієї дати вартість пільг компенсувалася відповідачу згідно Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002р..

Як вбачається з наданої позивачем довідки щодо здійснення розрахунків по договору №3103/1718-ТЕ-1, крім вище зазначених протокольних рішень, між сторонами проводились оплати відповідно до постанови КМУ від 04.03.2002 № 256.

Постановою Кабінету міністрів України від 04.03.2002 №256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 08.11.2017р. №951 та від 21.02.2018 №114, запроваджено новий механізм фінансування субвенцій на надання пільг та житлових субсидій населенню.

Затверджений постановою КМУ від 04.03.2002 р. № 256 Порядок визначає, зокрема, відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання).

Відповідно до п.8.1 Порядку, затвердженого постановою КМУ від 04.03.2002 р. №256, кошти на оплату пільг і субсидій за електричну енергію, природний газ, послуги з транспортування, розподілу та постачання природного газу, тепло-, водопостачання і водовідведення, отримані від головних розпорядників місцевих бюджетів згідно з пунктом 8 цього Порядку, використовуються суб`єктами господарювання, розрахунки з якими здійснюються за рахунок таких коштів, за цільовим призначенням з урахуванням вимог цього пункту.

Згідно з ч. 3 п. 8-1 Порядку, затвердженого постановою КМУ від 04.03.2002 р. № 256 суб`єктами господарювання, які мають ліцензію на розподіл природного газу, кошти, отримані згідно з абзацами другим, сьомим, дев`ятим та чотирнадцятим цього пункту, спрямовуються на оплату природного газу оптовим продавцям та власникам ресурсу природного газу (в тому числі ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України").

Відповідно до ч. 23 п. 8-1 Порядку усі учасники розрахунків, що проводяться згідно із цим пунктом, у графі "Призначення платежу" платіжних доручень додатково зазначають" постанова Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. N 256" та вказують вид послуги (енергоносія), за який проводиться розрахунок.

Згідно з ч. 25 п. 8-1 Порядку казначейство не пізніше ніж протягом наступного операційного дня після надходження платіжних доручень учасників розрахунків, передбачених цим пунктом, здійснює їх виконання.

Отже, зі змісту вищезазначеної Постанови вбачається, що змінився порядок оплати, а саме пунктом 8.1. Постанови нормативно закріплено порядок використання коштів на оплату суб`єктами господарювання, зокрема, які здійснюють постачання природного газу, в разі отримання таких коштів від головних розпорядників місцевих бюджетів, укладення додаткових спільних протокольних рішень згідно зі змінами, внесеними в Постанову Кабінету Міністрів України уже не вимагається.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем було здійснено розрахунки за поставлений природний газ у порядку, встановленому постановою Кабінету міністрів України від 11.01.2005 № 20 та постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. N 256, за рахунок коштів Державного та місцевого бюджетів після їх надходження в установленому порядку. Відповідачем було додержано вимог наведених постанов Кабінету міністрів України щодо порядку проведення розрахунків, іншого позивачем не доведено.

Незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування, чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови (аналогічних висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, у справах №906/790/16, №905/1100/18 та у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.05.2019 у справі №924/296/18).

Відповідно до ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання", оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється.

Оплата споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання є обов`язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії.

Кошти, що надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, перераховуються банками згідно з порядком розподілу коштів, затвердженим Кабінетом Міністрів України, виключно на рахунок: гарантованого постачальника; теплогенеруючої організації; теплопостачальної організації; теплотранспортуючої організації.

Цим порядком також визначається механізм перерахування коштів такими організаціями для проведення розрахунків з гарантованим постачальником за весь обсяг спожитого природного газу.

Постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014р. затверджено "Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки" (далі - Порядок № 217).

Згідно з п. 3 Порядку № 217, теплопостачальні організації, що здійснюють продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, для виробництва яких повністю або частково використовується природний газ, куплений у постачальника природного газу із спеціальними обов`язками такими теплопостачальними організаціями або теплогенеруючими організаціями, в яких теплопостачальні організації купують теплову енергію, та їх структурні підрозділи відкривають у місячний строк з дня набрання чинності постановою, якою затверджено цей Порядок, в уповноваженому банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за категоріями споживачів "населення", "релігійні організації", "бюджетні установи", "інші споживачі" (далі - спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними організаціями).

Відповідно до п. 7 Порядку № 217, теплопостачальні і теплогенеруючі організації та їх структурні підрозділи інформують споживачів про відкриті в уповноваженому банку спеціальні рахунки для оплати спожитої теплової енергії та наданих комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

За приписами п. 8 Порядку № 217, усі категорії споживачів, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, сплачують їх вартість шляхом перерахування коштів виключно на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів. У разі коли у платіжному дорученні (касовому документі) споживача теплової енергії або комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води реквізити рахунка одержувача коштів за теплову енергію та/або комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води не відповідають реквізитам спеціального рахунка, відкритого теплопостачальною або теплогенеруючою організацією, банк (підприємство поштового зв`язку або орган Казначейства), що приймає платіжний документ, повертає його без виконання з надісланням відповідного повідомлення споживачеві.

Згідно з п. 9 Порядку № 217, уповноважений банк здійснює перерахування коштів, що надходять на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями, згідно з реєстром нормативів перерахування коштів, що надходять як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів та як плата теплопостачальних організацій за вироблену теплогенеруючими організаціями теплову енергію (далі - реєстр нормативів), що затверджується Комісією.

Як зазначено у пункті 12 Порядку №217, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (далі комісія або НКРЕКП) на підставі даних, визначених у пунктах 10 і 11 цього Порядку, щомісяця:

1) розраховує для кожної категорії споживачів теплопостачальної і теплогенеруючої організації нормативи перерахування коштів:

- на поточний рахунок теплопостачальної і теплогенеруючої організації;

- на рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов`язками, зазначений у договорі купівлі-продажу (постачання) природного газу (далі - рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов`язками);

- на рахунок оператора газотранспортної системи, зазначений у договорі на транспортування природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на транспортування природного газу з оператором газотранспортної системи) (далі - рахунок оператора газотранспортної системи);

- на рахунок оператора газорозподільної системи, зазначений у договорі на розподіл природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на розподіл природного газу з оператором газорозподільної системи) (далі - рахунок оператора газорозподільної системи);

- на спеціальні рахунки, відкриті теплогенеруючими організаціями;

2) затверджує реєстр нормативів;

3) доводить реєстр нормативів до відома уповноваженого банку для виконання не пізніше ніж за один робочий день до початку місяця, в якому застосовуватимуться нормативи;

4) розміщує реєстр нормативів на своєму офіційному веб-сайті.

На підставі пункту 13 Порядку №217, уповноважений банк, згідно з умовами договору банківського рахунку, здійснює перерахування коштів за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води із спеціальних рахунків, відкритих структурними підрозділами теплопостачальних і теплогенеруючих організацій, на спеціальні рахунки теплопостачальних і теплогенеруючих організацій двічі на день, а саме: - до 10-ї години - залишок коштів на початок операційного дня; - до 17-ї години - кошти, що надійшли протягом операційного дня на спеціальні рахунки, відкриті структурними підрозділами теплопостачальних і теплогенеруючих організацій.

Уповноважений банк до 12-ї години операційного дня здійснює відповідно до реєстру нормативів розподіл коштів, що надійшли за попередній день від структурних підрозділів теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та споживачів, і перерахування коштів на рахунки з урахуванням вимог пунктів 14-26 цього Порядку.

Відповідно до наданої позивачем довідки щодо здійснення розрахунків по договору №3103/1718-ТЕ-1 (т.1, а.с. 62-69) всі розрахунки (крім спільних протокольних рішень та розрахунків відповідно до постанови КМУ від 04.03.02 № 256) відповідача з позивачем проводились на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014р. № 217 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки".

Відповідно до ст. 6 Господарського кодексу України (далі - ГК України) свобода підприємницької діяльності обмежується відповідними законами, крім того господарювання в Україні може мати обмеження з боку держави (державних органів) для регулювання економічних процесів у зв`язку з необхідністю забезпечення соціальної спрямованості економіки, добросовісної конкуренції у підприємництві, екологічного захисту населення, захисту прав споживачів та безпеки суспільства і держави.

За приписами ст. 12 ГК України, держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що відповідач позбавлений можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків, тому як державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами.

При цьому, навіть дотримання запропонованого державою алгоритму дій для забезпечення розрахунків за договорами купівлі-продажу природного газу між постачальником зі спеціальними обов`язками та споживачем не створює передумов для безумовного своєчасного перерахування коштів на рахунок продавця природного газу у встановленому порядку. Відповідач не може керуватися загальними принципами здійснення господарської діяльності на власний розсуд за наявності покладених на нього зобов`язань з безперебійного забезпечення споживачів теплопостачанням, оскільки повинен діяти виключно в межах норм чинного законодавства, що регулює енергетичну галузь.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.07.2019р. у справі №918/553/18 та від 17.12.2019р. у справі №922/932/19.

Пунктом 8.2 Договору встановлено, що у разі невиконання споживачем умов пункту 6.1 Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. При цьому, вищевказаними постановами Кабінету міністрів України визначено інший порядок розрахунків за поставлений природний газ.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

З огляду на те, що відповідачем було сплачено позивачу за поставлений природний газ з дотриманням порядку, визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. №20, постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. №256 та постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217, строки та порядок здійснення розрахунків за поставлений природний газ визначаються саме нормами наведених постанов Кабінету Міністрів України, відповідачем не було порушено свої зобов`язання перед позивачем, що виключає можливість застосування до нього відповідальності у вигляді пені за прострочення виконання зобов`язання.

Відсутність порушення зобов`язання з оплати поставленого газу з боку відповідача також виключає можливість стягнення з нього інфляційних втрат та 3% річних, оскільки ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлює обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних виключно у разі порушення боржником грошового зобов`язання перед кредитором. Відсутність порушення грошового зобов`язання унеможливлює застосування до нього положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Правову позицію про відсутність підстав для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку із не підтвердженням позивачем наявності суми боргу, яка була б несвоєчасно сплачена покупцем (споживачем) природного газу за рахунок власних коштів, наведено у постановах ухвалених Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у справах № 918/181/18, № 918/910/15, № 902/514/18, № 907/864/17 та в постанові Верховного Суду у справі № 908/885/18.

При цьому, посилання апелянта на практику касаційного суду щодо наявності підстав для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат на суму боргу, яка була несвоєчасно сплачена покупцем (споживачем) природного газу (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.07.2019 р. у справі №921/739/17, від 20.08.2019 р. у справі №921/574/17 та від 15.10.2019 р. у справі №910/16181/18), не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки у вказаних справах судом касаційної інстанції не приймались остаточні рішення, а справи направлялась на новий розгляд до судів першої чи апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову з огляду на додержання відповідачем вимог законодавства щодо проведення розрахунків за поставлений природний газ.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994 р., серія A, №303-A, п.29).

Згідно з ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 ГПК України.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Вінницької області від 24.10.2019 р. у справі №902/456/19 залишити без змін, апеляційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "26" лютого 2020 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Розізнана І.В.