ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2020р. Справа № 904/5327/19
За позовом: Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», м. Київ

До: Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпульс-Компані», м. Кам`янське

Про: стягнення 115 200, 00 грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ : не викликалися

СУТЬ СПОРУ :

ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (позивач) звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ТОВ «Імпульс-Компані» (відповідач) про стягнення страхового відшкодування в розмірі 115 200, 00 грн. в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення ст.ст.993, 1172 ЦК України та ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Окрім того - просить стягнути з відповідача 10 000, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою від 02.01.20р. було відкрите провадження у справі №904/5327/19 за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ГПК України, без призначення судового засідання та виклику сторін - за наявними у ній матеріалами.

ТОВ «Імпульс-Компані» (відповідач) у відзиві на позов проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначаючи, що позивачем не доведено, що протиправне діяння виникло саме внаслідок неналежного виконання чи невиконання працівником відповідача або іншою особою покладених на нього трудових (службових) чи інших обов`язків. У зв`язку з чим зазначає, що відповідач не є належним відповідачем у цій справі. Окрім того - посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 28.11.18р. у справі №490/3471/16-ц, від 12.09.2018р. у справі №528/894/15-ц, від 17.10.18р. у справі №1519/9542/12.

ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (позивач) у відповіді на відзив заперечував проти тверджень відповідача, які спростовуються вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області по справі №208/1725/17 від 25.06.18р. (залишеним без змін Дніпровським апеляційним судом), яким встановлені обставини перебування гр. ОСОБА_1 в трудових відносинах з відповідачем.

ТОВ «Імпульс-Компані» (відповідач) своїм правом на надання заперечень на відповідь на відзив не скористався.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд , -

ВСТАНОВИВ :

14.06.16р. між ПрАТ «УПСК» (позивач) та ТОВ «Імпульс-компані» (відповідач) укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом № АЕ/8866952 від 14.06.16р., згідно з яким предметом страхування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу «МАЗ-543230» д.н. НОМЕР_1 . (а.с.27).

23.02.17 р. у м . Кам`янське на вул. Широка, 101 трапилась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу «МАЗ-543230» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок вказаної ДТП загинув пішохід ОСОБА_2 .

Згідно вироку Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25.06.18р. (залишеного без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05.12.18р., а.с.16-22, 23-26) у кримінальній справі №208/1725/17 гр. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2. ст.286 КК України (порушення правил безпеки дорожнього руху особою яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого). Окрім того , стягнуто з ПраТ «УПСК» на користь потерпілої гр. ОСОБА_3 38 400 грн. - відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого; стягнуто з ПраТ «УПСК» на користь гр. ОСОБА_4 38 400 грн. -відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого; стягнуто з ПраТ «УПСК» на користь ОСОБА_4 як законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_5 38 400 грн. відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Цим вироком встановлено ( поміж-іншим) наступне: « …У судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт того, що ОСОБА_1 23.02.2017 року близько 12 години 20 хвилин керував технічно справним автомобілем «МАЗ-543230» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 12.12.2012 року ,що належить ПАТ «ДМК ім. Ф.Е. Дзержинського»№, який відповідно до договору оренди транспортних засобів, приміщень та майна № 14-1511-01 від 02.09.2014 року переданий в оренду ТОВ «Голметресурс-Інвест» (попередня назва відповідача у цій справі), під час настання ДТП гр. ОСОБА_1 перебував з даним підприємством у трудових відносинах з 03 лютого 2017 року на посаді водія автотранспортного засобу, та в час скоєння ДТП безпосередньо виконував свої трудові обов`язки…». (а.с.16-22).

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована на підставі договору, укладеного у формі полісу № АЕ/8866952 від 14.06.2016 р. , ПрАТ «УПСК» 22.07.18 р. на підставі вироку Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 25.06.18р. та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 05.12.19р. здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 115 200, 00 грн. в межах страхової суми (ліміту відповідальності) , визначеного п. 4 полісу ( що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, а.с.11, 13,15).

23.09.19р. позивач звернувся до відповідача із вимогою вих.№4122/17 від 20.09.19р. про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 115 200, 00 грн. ( а.с.8-9 ), яку відповідач залишив без задоволення. У зв`язку з чим позивач був вимушений звернутися з позовом до суду.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст.979 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до вимог п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи».

Згідно з п. 27.1 ст. 27 цього Закону страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Керуючись п. 27.2 ст. 27 цього Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до п. «а» п. 38.1.1 ст. 38 цього Закону, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Таким чином, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з такою особою у трудових відносинах, і шкоду заподіяно нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. (Аналогічної правої позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 12.09.18р. по справі №528/894/15-ц та від 17.10.18р. по справі №1519/9542/12).

Відповідно до приписів ст. 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події; у разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування; питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст.79 ГПК України).

Враховуючи вищевикладені фактичні обставини та приписи чинного законодавства України, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки докази, надані позивачем на підтвердження таких обставин, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування відповідачем.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 178, 233, 238, 240, 241, 247-252 ГПК України, господарський суд , -

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпульс-Компані» ( 51925, м. Кам`янське , вул. Кірова, 18-Б/1-А; ) на користь позивача - Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40; ): 115 200, 00 грн. - страхового відшкодування в порядку регресу ; 1 921, 00 грн. - витрат сплату судового збору, 10 000,00 грн. - витрат на правову допомогу.

Видати відповідний наказ після набрання рішенням чинності .

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення складено та підписано без його проголошення 02.03.2020р.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення . Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення .

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції .

Суддя О.Ю.Васильєв