ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2020 Справа № 917/2183/19

за позовною заявою Моторного (транспортного) страхового бюро України, 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8,

до Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ,

про стягнення 39 225,48 грн.

треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 )

2) Міністерство оборони України (03168, м. Київ-168, Повітрофлотський проспект, 6)

Суддя Мацко Оксана Сергіївна

Представники сторін та третіх осіб: не викликались

Суть спору:
Розглядається позовна заява Моторного (транспортного) страхового бюро України до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 39 225,48 грн. шкоди в порядку регресу.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 24.12.2019 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Цією ж ухвалою залучено у якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 та Міністерство оборони України, зобов"язано позивача направити третім особам копії позовної заяви з додатками. Листом від 11.01.2020р. позивач повідомив суд про виконання цього обов"язку та надав відповідні докази (а.с.76-81). Треті особи письмових пояснень по суті спору не надали.

Аргументи учасників справи:
Викладені в позовній заяві вимоги позивач обґрунтовує тим, що Моторним (транспортним) страховим бюро України було відшкодовано шкоду, заподіяну командиром відділення АВТ військової частини НОМЕР_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а отже, відповідач, як володілець транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зобов`язаний сплатити позивачу розмір вказаної шкоди в порядку регресу.

Відповідач у відзиві № 70 від 17.01.2020 р. проти заявленого Моторним (транспортним) страховим бюро України заперечує, посилаючись на те, що позивачем не дотримано вимоги чинного законодавства України в частині пред`явлення регресивного позову до водія, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Крім того, відповідач стверджує, що Військовою частиною НОМЕР_1 не було отримано копію позову в даній справі з додатками до нього, доказів щодо виплати ним 39 225,48 грн. шкоди, розрахунків сплачених сум, реквізитів установ, куди направлено зазначені суми, призначень платежів та підстав для їх проведення, у зв`язку з чим просить у задоволенні даного позову Моторного (транспортного) страхового бюро України відмовити.

У відповіді на відзив № 53452/ІНС від 23.01.2020 р. (вх. № 1021 від 28.01.2020 р.) позивач стверджує про те, що докази направлення відповідачу позовної заяви з додатками наявні у матеріалах справи. Крім того, обґрунтовуючи звернення з даним позовом саме до Військової частини НОМЕР_1 , позивач посилається на положення ст. 1172 ЦК України якою, зокрема, врегульовано порядок відшкодування юридичною або фізичною особою шкоди, завданої їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Виклад обставин справи, встановлених судом:
Постановою Ленінського районного суду міста Полтави від 16.10.2018 р. у справі № 553/2207/18 ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп.

На момент ДТП водій ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Військовою частиною НОМЕР_1 , що підтверджується вищевказаною постановою Ленінського районного суду міста Полтави.

У результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль «FORD MONDEO», державний номер НОМЕР_2 , водієм якого був гр. ОСОБА_2 .

За оцінкою, проведеною Приватним підприємством «Центр незалежної оцінки та експертизи», вартість матеріального збитку дорівнює ринковій вартості технічно справного КТЗ на момент оцінки та становить 58 690,00 грн. (копія звіту № 690 про оцінку майна (визначення вартості матеріального збитку) міститься в матеріалах справи, а.с. 29-54).

Внаслідок настання страхового випадку до Моторного (транспортного) страхового бюро України звернулась потерпіла сторона - водій ОСОБА_2 із заявою від 10.10.2018 р. про виплату страхового відшкодування.

23.01.2019 року МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування потерпілому ОСОБА_2 у розмірі 38 545,48 грн., відповідно до наказу МТСБУ № 534 від 22.01.2019 р. (а.с. 64), що підтверджується копією платіжного доручення № 589292 від 23.01.2019 р. (а.с. 68).

Крім того, Моторним (транспортним) страховим бюро України було сплачено на користь Приватного підприємства «Центр незалежної оцінки та експертизи» грошові кошти у розмірі 680,00 грн. за послуги експерта, що підтверджується платіжним дорученням № 1014906 від 19.12.2018 р. (а.с. 68).

Посилаючись на обов`язок володільця транспортного засобу відшкодувати шкоду, завдану його працівником, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 39 225,48 грн. шкоди в порядку регресу.

Перелік доказів, якими позивач обґрунтовує наявність обставин, що є предметом доказування у даній справі: постанова Ленінського районного суду міста Полтави від 16.10.2018 р. у справі № 553/2207/18, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 05.10.2018 р., довідка Управління патрульної поліції в Полтавській області № 984945 від 05.10.2018 р., звіт № 690 про оцінку майна (визначення вартості матеріального збитку), заява від 10.10.2018 р. про виплату страхового відшкодування, наказ МТСБУ № 534 від 22.01.2019 р., платіжне доручення № 589292 від 23.01.2019 р., платіжне доручення № 1014906 від 19.12.2018 р. та ін.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:
Відповідно до п. 39.1 ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 Закону одним із основних завдань Бюро є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Відповідно до пп. а п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, зокрема, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

На момент настання вказаної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, що підтверджується довідкою Управління патрульної поліції в Полтавській області № 984945 від 05.10.2018 р. (а.с. 19-20).

Отже, Моторним (транспортним) страховим бюро України було виконано покладений на нього Законом обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п.13.1 ст.13 цього Закону.

З наведеної норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної незабезпеченому транспортному засобу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Факт наявності вини ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 05.10.2018 р., підтверджується постановою Ленінського районного суду міста Полтави від 16.10.2018 р. у справі № 553/2207/18.

Водночас, відповідно до ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України», організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій.

Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України "Про Збройні Сили України", земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.

Статтею 3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" визначено, що військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті).

З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України» майно, закріплене за військовими частинами ЗСУ, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.

Згідно з ч. 1 ст. 133 Господарського кодексу України основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 Господарського кодексу України, правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Як підтверджено матеріалами справи (довідкою Управління патрульної поліції в Полтавській області № 984945 від 05.10.2018 р.), транспортний засіб КАМАЗ 43105, державний номер НОМЕР_3 , належить Військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до ст.1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Також статтею 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» визначено, що за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.

Таким чином, шкода, заподіяна об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і який був закріплений Міністерством оборони України на праві оперативного управління за військовою частиною, що має статус юридичної особи, відшкодовується цією військовою частиною.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 р. у справі № 243/10982/15-ц, що відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України має враховуватись судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Вищезазначеним спростовуються твердження відповідача про недотримання позивачем вимог чинного законодавства України в частині пред`явлення регресивного позову до водія, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Також в матеріалах справи міститься оригінал опису вкладення до цінного листа, яким підтверджується направлення на адресу Військової частини НОМЕР_1 копії позовної заяви в даній справі з додатками до неї, а тому посилання відповідача на недотримання принципу змагальності сторін та рівності всіх учасників судового процесу судом не приймаються.

Крім того, чинним господарським процесуальним законодавством учасникам справи надано право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії. За час перебування срави у провадженні суду відповідач не звертався з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи.

Враховуючи вищевстановлені судом обставини, положення законодавства, з огляду на те, що винний у вчиненні ДТП ОСОБА_1 перебував з відповідачем у трудових відносинах, а також те, що відповідачу належить на праві оперативного управління транспортний засіб, яким було спричинено ДТП, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення страхового відшкодування в сумі 38 545,48 грн. та витрат на послуги експерта в сумі 680,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 237, 238, 252 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8, , п/р 871 в Укрексімбанку м. Києва, МФО 322313) 39 225,48 грн. шкоди в порядку регресу та 1 921,00 грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 24.02.2020 р.

Суддя О.С. Мацко