УХВАЛА

м. Київ

26.02.2020Справа № 910/2836/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши заяву

Державного агентства автомобільних доріг України

про забезпечення до його пред`явлення

до Компанії «Сіньцзян Комм`юнікейшнз Констракшн Груп Ко. Лтд» (Xinjiang Communications Construction Group Co. Ltd)

без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

Державне агентство автомобільних доріг України звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову до його пред`явлення до Компанії «Сіньцзян Комм`юнікейшнз Констракшн Груп Ко. Лтд» (Xinjiang Communications Construction Group Co. Ltd).

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що між Державним агентством автомобільних доріг України та Компанією «Сіньцзян Комм`юнікейшнз Констракшн Груп Ко. Лтд» (Xinjiang Communications Construction Group Co. Ltd) укладено контракт від 10.10.2017 № ICB 2.4 на виконання робіт з покращення безпеки руху (реконструкція та капітальний ремонт) відповідно до рекомендації EuroRAP на ділянці автомобільної дороги М-12 Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка (через Вінницю), км 291+240 - км 332+052. У подальшому, 03.06.2019 дію контракту позивачем припинено у зв`язку з істотним порушенням відповідачем контрактних зобов`язань.

Водночас, заявник зазначив, що під час реалізації вказаного контракту сплатив на користь відповідача авансовий платіж у розмірі 3848539,70 доларів США в якості безвідсоткової позики на мобілізацію і підтримку потоку грошових коштів. Проте, на вимогу повернути авансовий платіж ані відповідач, ані емітент виданої у забезпечення банківської гарантії, кошти не повернув. При цьому, банк гаранта - Bank of China, повідомив про припис Народного суду проміжної інстанції міста Урумчі Сіньцзян-Уйгурського автономного району від 15.08.2019 щодо заборони здійснювати будь-які платежі згідно зі вказаною банківською гарантією.

Відтак, оскільки заявник не зміг реалізувати своє право на повернення авансового платежу через наявність ухвали (рішення) іноземного юрисдикційного органу, останній просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно компанії «Сіньцзян Комм`юнікейшнз Констракшн Груп Ко. Лтд» (Xinjiang Communications Construction Group Co. Ltd) згідно з доданими переліками до заяви (витяг зі звіту про хід виконання робіт № 01 листопад 2017 - жовтень 2018, сторінка 3, та витяг зі звіту про хід виконання робіт за січень 2019, сторінки 6, 7, 8) у звіті та заборони іншим особам вчиняти будь-які щодо вказаного рухомого майна; накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах суми стягнення, розміщених на рахунку р/р НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк» МФО 351005, а також на будь-яких інших рахунках, що будуть виявлені органами ДВС при виконанні ухвали суду.

За приписами статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позов. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 79 ГПК України).

Посилаючись на необхідність накладення арешту на грошові кошти в розмірі 3848539,70 доларів США Компанії «Сіньцзян Комм`юнікейшнз Констракшн Груп Ко. Лтд» (Xinjiang Communications Construction Group Co. Ltd), позивач послався на перерахування компанії вказаних коштів в якості авансового платежу за контрактом від 10.10.2017 № ICB 2.4. У зв`язку з цим заявник просив накласти арешт на таку суму грошових коштів, розміщених на р/р НОМЕР_1 компанії в АТ «УкрСиббанк» МФО 351005, а також на будь-яких інших рахунках, що будуть виявлені органами ДВС.

Однак, матеріали поданої заяви не містять доказів перерахування позивачем на рахунок Компанії «Сіньцзян Комм`юнікейшнз Констракшн Груп Ко. Лтд» (Xinjiang Communications Construction Group Co. Ltd) суми грошових коштів у розмірі 3848539,70 доларів США, у межах якої заявник просить накласти арешт. При цьому, заявник по тексту поданої заяви зазначив про долучення електронної копії такої квитанції про сплату авансового платежу, однак відповідний доказ у матеріалах заяви та на доданому до неї CD-R диску відсутній.

Також надані до матеріалів заяви витяг із контракту на 9 аркушах та розділи 8-10, процедурні правила, додатки до контракту (усього на 122 аркушах), подані на електронному носії, не містять інформації, що р/р НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк» відкритий та належить компанії «Сіньцзян Комм`юнікейшнз Констракшн Груп Ко. Лтд» (Xinjiang Communications Construction Group Co. Ltd). Інші докази на підтвердження вказаної інформації до матеріалів заяви не надано.

Частинами 1, 2 статті 144 ГПК України передбачено, що ухвала господарського суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Суд також зауважує, що одним із принципів господарського судочинства є диспозитивність, суть якого визначена у статтею 14 ГПК України та полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Проте, звернувшись із проханням застосувати такий спосіб забезпечення позову, як накладення арешту на рухоме майно компанії, заявник у прохальній частині позову не визначив на яке саме рухоме майно має бути накладений арешт, пославшись лише на наведення переліку такого майна на певних сторінках витягів зі звіту про хід виконання робіт компанією «Сіньцзян Комм`юнікейшнз Констракшн Груп Ко. Лтд» (Xinjiang Communications Construction Group Co. Ltd).

Водночас, невизначеність у прохальній частині заяви конкретного індивідуалізованого рухомого майна, на яке заявник просить накласти арешт, не дає змоги в разі задоволення заяви про забезпечення позову викласти резолютивну частину такої ухвали у відповідності до законодавчо закріплених вимог. Зважаючи на диспозитивність господарського судочинства, суд позбавлений права самостійно визначати межі заявлених вимог та предмет заяви, у зв`язку з чим невизначеність відповідних даних заявником унеможливлює доповнення чи конкретизацію їх судом.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку відмовити в задоволені заяви Державного агентства автомобільних доріг України про вжиття заявлених заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 140, 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви № 910/2836/20 Державного агентства автомобільних доріг України про забезпечення позову до його пред`явлення відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені статтями 254-257 ГПК України.

Дата підписання: 26.02.2020.

Суддя К.В. Полякова