ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"17" лютого 2020 р.м. Одеса Справа № 916/3400/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Д.О.

секретар судового засідання Голоденко І.О.

розглянувши у судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Науково-виробничого підприємства Промтехснаб Товариства інвалідів Київського району м. Харкова (вул. Чернишевського, буд. 29 А, м. Харків, 61002)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю СПМК-17 (21-й км Старокиївського шосе, буд. 30 А, Комінтернівський район, Одеська обл., 65025)

про стягнення 1046469,56 грн, -

за участю представників учасників справи:

від позивача: Бринза Д.А.;

від відповідача: Ткаченко І.Т.

ВСТАНОВИВ:

Науково-виробниче підприємство Промтехснаб Товариства інвалідів Київського району м. Харкова звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю СПМК-17, в якій просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором виконання бурових робіт №004220 від 17.01.2018 в розмірі 908338,00 грн, пеню в сумі 80578,12 грн, 3% річних в сумі 19082,50 грн та інфляційні втрати в сумі 38470,94 грн.

Позиції учасників справи

Підставою позову позивач визначив неналежне виконання відповідачем умов вищевказаного договору в частині повної та своєчасної оплати за виконані позивачем за заявками відповідача роботи з буріння свердловин.

12.12.2019 від відповідача до суду за вх. № 25671/19 надійшов відзив на позов (а.с.144-152, т.1), в якому відповідач наголосив на тому, що наведений позивачем розрахунок пені не відповідає вимогам ч. 6 ст. 232 ГК України, оскільки від дати початку нарахування цієї санкції сплив шестимісячний термін.

24.01.2020 від позивача до суду за вх. № 1652/20 надійшла відповідь на відзив (а.с.168-174, т.1), в якій позивач не погодився із вищевказаними запереченнями відповідача та наголосив на вірності, відповідності умовам договору та нормам законодавства здійсненого ним розрахунку сум, що заявлені до стягнення з відповідача.

03.02.2020 від відповідача до суду за вх. № 2636/20 надійшли заперечення (а.с.176-190, т.1), в яких відповідач наголосив на безпідставності нарахування пені, про відсутність у відповідача заборгованості за вищевказаним договором та оплату всіх рахунків, які було фактично отримано ним від позивача.

13.02.2020 від позивача надійшов розрахунок судових витрат (а.с.197-204, т.1), відповідно до якого позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати в розмірі 27697,05 грн, з яких: 15697,05 грн судового збору та 12000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Під час розгляду справи по суті позивач повністю підтримав заявлені до відповідача вимоги та просив суд їх задовольнити, а відповідач проти позову заперечив, просив суд відмовити позивачу у його задоволенні.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.11.2019 позовну заяву Науково-виробничого підприємства Промтехснаб Товариства інвалідів Київського району м. Харкова було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №916/3400/19; ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи, підготовче засідання у справі було призначено на "11" грудня 2019 о 12:15.

11.12.2019 судом було протокольно ухвалено оголосити перерву в підготовчому засіданні до "17" січня 2020 об 11год. 45хв., про що представника відповідача було повідомлено під розписку, а позивача шляхом направлення ухвали суду в порядку ст. 120 ГПК України. Крім цього, ухвалою суду від 11.12.2019 було забезпечено участь представника позивача у судовому засіданні 17.01.2020 в режимі відеоконференції, проведення якої було доручено Господарському суду Харківської області.

17.01.2020 судом було протокольно ухвалено продовжити строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та відкласти підготовче засідання на "03" лютого 2020 о 09год. 15хв., про що представника позивача було повідомлено безпосередньо у судовому засіданні, а відповідача шляхом направлення відповідної ухвали суду в порядку ст. 120 ГПК України. Ухвалою суду від 17.01.2020 було забезпечено участь представника позивача у судовому засіданні 03.02.2020 в режимі відеоконференції, проведення якої було доручено Господарському суду Харківської області.

03.02.2020 судом було протокольно ухвалено закрити підготовче провадження у справі та призначити справу для розгляду по суті в засіданні суду на "17" лютого 2020 о 15год. 30хв. Крім цього, ухвалою суду від 03.02.2020 було забезпечено участь представника позивача у судовому засіданні 17.02.2020 в режимі відеоконференції, проведення якої було доручено Господарському суду Харківської області.

17.02.2020 у судовому засіданні судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Обставини справи

17.01.2018 між Науково-виробничим підприємством Промтехснаб Товариства інвалідів Київського району м. Харкова (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю СПМК-17 (замовник) було укладено договір виконання бурових робіт №004220 (а.с.14-21, т.1), відповідно до п. 1.1. якого виконавець відповідно до умов цього договору зобов`язується виконати роботи по бурінню свердловин буровими установками ATLAS COPCO (з екіпажами), а замовник зобов`язується прийняти ці роботи та оплатити їх згідно даного договору.

Відповідно до п.1.3. договору сторони домовились, що всі бурові роботи, виконані виконавцем для замовника, вважаються виконаними на підставі цього договору.

За умовами п/п 2.2.4. п. 2.2. договору передплата становить 100% від вартості очікуваних робіт, згідно рахунків-фактур.

Згідно з п. 2.5. договору вартість та обсяг виконаних робіт (кількість погонних метрів буріння) за кожною заявкою зазначається в акті виконаних робіт (наданих послуг), який підписується повноважними представниками сторін протягом трьох календарних днів з моменту виконання виконавцем зобов`язання на підставі фактичних даних після маркшейдерських вимірювань (з урахуванням технологічного переборювання). Підписання акту виконаних робіт (наданих послуг) повноважним представником замовника є підтвердженням відсутності претензій з боку замовника.

Відповідно до п. 2.8. договору замовник зобов`язується здійснити авансовий платіж у розмірі 50% вартості робіт в строк, зазначений в рахунку-фактурі, в безготівковому порядку на поточний рахунок виконавця. Остаточний розрахунок за виконані роботи замовник зобов`язаний здійснити протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту підписання акту виконаних робіт (наданих послуг).

В п. 2.10. договору сторони погодили, що черговість зарахування платежів по даному договору встановлюється на розсуд виконавця незалежно від призначення платежу, зазначеного в платіжних документах замовника. Виконавець має право зарахувати отримані кошти в рахунок минулих заборгованостей замовника. У випадку, якщо від замовника на поточний рахунок виконавця надходить оплата за виконані роботи з невірно вказаним призначенням платежу, виконавець зараховує таку оплату в рахунок погашення заборгованості в порядку її виникнення (від найдавніших дат до теперішніх).

Відповідно до п. п. 4.1., 4.4. договору за невиконання або неналежне виконання обов`язків за даним договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України. За недотримання строків оплати виконаних робіт замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла в період розрахунків від суми несплачених за даним договором коштів за кожну добу прострочення виконання замовником своїх зобов`язань з моменту, коли оплата мала бути здійснена і до моменту остаточного розрахунку (включаючи день оплати), що підтверджується відповідною банківською випискою.

Згідно з п. 5.1. договору він набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до « 31» грудня 2018 року, а в частині грошових зобов`язань до їх повного виконання сторонами. Договір лишається чинним на тих же умовах на наступний календарний рік, якщо жодна із сторін за місяць не повідомить письмово іншу сторону про намір припинити його дію.

17.04.2018 між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до вищевказаного договору (а.с.22, т.1), якою сторони виклали в новій редакції умови щодо ціни робіт.

На виконання умов вищевказаного договору позивачем було виконано, а відповідачем прийнято роботи з буріння свердловин на загальну суму 6845076,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-прийняття бурових робіт (надання послуг) до договору від 17.01.2018 №004220 (а.с. 23-32, т. 1): від 08.02.2018 №1 на суму 768000,00 грн; від 17.04.2018 №2 на суму 810000,00 грн; від 27.06.2018 № 3 на суму 976128,00 грн; від 27.06.2018 №4 на суму 106764,00 грн; від 01.08.2018 №5 на суму 732096,00 грн; від 17.09.2018 №6 на суму 747348,00 грн; від 18.09.2018 №7 на суму 854112,00 грн; від 29.10.2018 №8 на суму 671088,00 грн; від 18.12.2018 №9 на суму 640584,00 грн; від 18.03.2019 №10 на суму 538956,00 грн., заявками на виконання бурових робіт (а.с. 55-62, т. 1), посвідченнями на відрядження (а.с. 63-78, т.1), поясненнями позивача та жодним чином не спростовується відповідачем.

За надані відповідачу вищевказані послуги за договором позивач виставив відповідачу для сплати відповідні рахунки (а.с.42-54, т.1).

За отримані від позивача послуги за вищевказаними актами відповідач розрахувався частково, сплативши позивачу кошти в сумі 5936738,00 грн. Вказане підтверджується наявними у справі виписками по рахунку позивача (а.с.79-107, т.1), платіжними дорученнями (а.с.108-111, т.1), довідкою позивача про залишок заборгованості відповідача за договором станом на 28.10.2019 в сумі 908338,00 грн (а.с.112, т.1), складеними позивачем актами звірки (а.с.40-41, т.1), поясненнями представника позивача та не спростовано відповідачем.

17.07.2019 позивач направив відповідачу претензію від 12.07.2019 №12/07-19 (а.с.33-39, т.1), в якій вимагав від відповідача сплатити основний борг за вищевказаними послугами в розмірі 908338,00 грн протягом 10 календарних днів з моменту отримання цієї претензії.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, відповідач спірні кошти не сплатив, а отже станом на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем за договором виконання бурових робіт від 17.01.2018 №004220 складає 908338,00 грн (часткова заборгованість по оплаті послуг за актом від 18.12.2018 № 9 на суму 369382,00 грн та заборгованість по оплаті послуг за актом від 18.03.2019 № 10 на суму 538956,00 грн).

У зв`язку з несплатою відповідачем позивачу вартості наданих за договором послуг, останнім нараховані до стягнення з відповідача відповідно до умов договору пеня в сумі 80578,12 грн, 3% річних в сумі 19082,50 грн та інфляційні втрати в сумі 38470,94 грн. Розрахунок пені позивачем здійснено: за актом від 18.12.2018 на суму 369382,00 грн за період з 24.12.2018 по 24.06.2019; за актом від 18.03.2019 на суму 538956,00 грн за період з 24.03.2019 по 24.09.2019. Розрахунок 3% річних позивачем здійснено: за актом від 18.12.2018 на суму 369382,00 грн за період з 24.12.2018 по 28.10.2019; за актом від 18.03.2019 на суму 538956,00 грн за період з 24.03.2019 по 28.10.2019. Розрахунок інфляційних втрат позивачем здійснено: за актом від 18.12.2018 на суму 369382,00 грн за період грудень 2018 року вересень 2019 року; за актом від 18.03.2019 на суму 538956,00 грн за період з березня 2019 року вересень 2019 року.

Законодавство, застосоване судом до спірних відносин

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Вказане цілком кореспондується з положеннями статті 193 ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 263 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. У відповідності до ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено можливість настання правових наслідків, встановлених договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 статті 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позиція суду

Під час розгляду справи судом встановлений факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за договором виконання бурових робіт від 17.01.2018 №004220 в сумі 908338,00 грн, а отже позов позивача в цій частині позовних вимог належить задовольнити.

У зв`язку з тим, що бездіяльність відповідача у вигляді несплати коштів за фактично отримані від позивача послуги суперечить вищевказаним нормам права та договору, позивачем правомірно нараховані до стягнення з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

При перевірці розрахунку сум пені, 3 % річних та інфляційних втрат, які долучені позивачем до позовної заяви (а.с.12-13, т.1), суд встановив їх часткову невірність, яка виразилась в тому, що при здійснені розрахунку сум пені та 3% річних позивачем не було враховано положення ч. 5 ст. 254 ЦК України. Так, за актом від 18.12.2018 останній день для сплати припав на 23.12.2018 неділя, вихідний день, понеділок 24.12.2018 вихідний день, перенесений на 22.12.2018, 25.12.2018 святковий день, а отже останній день в який зобов`язання відповідачем за цим актом мало бути виконане - це 26.12.2018 року, а прострочення платежу починається з 27.12.2018. За актом від 18.03.2019 останній день для сплати припав на 23.03.2019 субота, вихідний день, наступний робочий день, в який мало бути виконано зобов`язання 25.03.2019 (понеділок), а отже прострочення платежу починається з 26.03.2019. Розрахунок інфляційних втрат позивачем також частково здійснено невірно, оскільки позивачем не було враховано при здійснені розрахунку втрат від інфляції періоду часу, в який індекс інфляції становив менше одиниці (червень-серпень 2019), тобто мала місце дефляція (п.3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

З огляду на зазначене, судом здійснено власний розрахунок вищевказаних спірних сум в межах заявленого позивачем в розрахунках періоду нарахування, згідно якого загальний розмір пені складає 79359,79 грн, 3% річних - 18902,88 грн, інфляційні втрати - 18028,66 грн.

Щодо заперечень відповідача з приводу неправомірності нарахування пені після спливу шестимісячного строку від дня коли зобов`язання мало бути виконано, суд відзначає, що положеннями частини шостої статті 232 ГК України передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Перебіг цього строку починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Так, при перевірці розрахунку позивача суд встановив, що початок перебігу строку у який зобов`язання мали бути виконані відповідачем позивач встановив не вірно, у зв`язку з чим суд при здійснені власного розрахунку ці недоліки врахував, водночас кінцевий строк нарахування пені позивачем визначений без перевищення шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане.

Крім цього судом не приймаються заперечення відповідача щодо виконання ним зобов`язання належним чином з огляду на те, що відповідач сплатив рахунки, які були фактично отримані від позивача, оскільки умовами договору визначено кінцевий строк оплати отриманих послуг саме на підставі підписаних актів виконаних робіт, а отже обставина щодо отримання/неотримання відповідачем рахунків за умов наявності в матеріалах справи підписаних актів, не має вирішального значення при вирішенні даного спору.

Враховуючи вищевикладене, позов Науково-виробничого підприємства Промтехснаб Товариства інвалідів Київського району м. Харкова, заявлений до Товариства з обмеженою відповідальністю СПМК-17, підлягає частковому задоволенню та з відповідача слід стягнути на користь позивача основний борг в сумі 908338,00 грн, пеню в сумі 79359,79 грн, 3% річних в сумі 18902,88 грн та інфляційні втрати в сумі 18028,66 грн.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги часткове задоволення позову, судовий збір покладається на сторін пропорційно задоволених вимог та з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 15369,44 грн.

Щодо вимог Науково-виробничого підприємства Промтехснаб Товариства інвалідів Київського району м. Харкова про стягнення з відповідача витрат позивача на правничу допомогу в сумі 12000,00 грн, суд зазначає про таке.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За умовами ч.4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.114-116, т.1), 02.10.2019 між позивачем (клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Харківська юридична компанія «Альфа-Алекс» (адвокатське об`єднання) було укладено договір про надання правової допомоги №8, згідно з п.1.1. якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе, зокрема, зобов`язання надавати клієнту усіма законними методами та способами правову допомогу у всіх питаннях з приводу здійснення клієнтом його діяльності, у справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом або відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів клієнта.

Відповідно до п. 3.1. договору вартість послуг за цим договором визначається сторонами шляхом підписання відповідної додаткової угоди про визначення окремого доручення та узгодження вартості послуг.

Згідно з п. 5.2. договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом 1 року.

02.10.2019 між позивачем та адвокатським об`єднанням було укладено додаткову угоду №1 до вищевказаного договору (а.с.117, т.1), за умовами якої адвокатське об`єднання за дорученням клієнта бере на себе зобов`язання представляти права та законні інтереси клієнта під час судового розгляду справи про стягнення з ТОВ «СПМК-17» на користь клієнта штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання та оплати фактично виконаних клієнтом робіт за договором виконання бурових робіт від 17.01.2018 №004220. За виконання цього доручення клієнт сплачує адвокатському об`єднанню гонорар у розмірі 600,00 грн за кожну годину, витрачену адвокатським об`єднанням на виконання цього доручення, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок адвокатського об`єднання протягом 5 днів, з моменту підписання сторонами відповідного акту наданих послуг.

В матеріалах справи наявний складений адвокатом опис виконаних робіт щодо надання позивачу послуг з правничої допомоги при розгляді даної справи (а.с.197-198, т.1), згідно з яким час, який був витрачений адвокатом для надання цих послуг позивачу, складає 20 годин, вартістю 12000,00 грн.

Згідно з наявних в матеріалах справи платіжних доручень від 16.10.2019 №1059 та від 10.02.2020 №1352 (а.с.199-200, т.1), позивачем було перераховано на користь Адвокатського об`єднання «Харківська юридична компанія «Альфа-Алекс» за надання правової допомоги згідно договору від 02.10.2019 №8 та додаткової угоди від 02.10.2019 №1 кошти в сумі 10000,00 грн та 2000,00 грн відповідно.

Відповідно до ст. 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, приймаючи до уваги, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000,00 грн підтверджуються матеріалами справи, з врахуванням відсутності клопотання відповідача про зменшення витрат позивача на оплату правничої допомоги, ці витрати позивача підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог та з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 11749,56 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю СПМК-17 (21-й км Старокиївського шосе, буд. 30 А, Комінтернівський район, Одеська обл., 65025, ) на користь Науково-виробничого підприємства Промтехснаб Товариства інвалідів Київського району м. Харкова (вул. Чернишевського, буд. 29 А, м. Харків, 61002, ) основний борг в сумі 908338 /дев`ятсот вісім тисяч триста тридцять вісім/ грн 00 коп, пеню в сумі 79359 /сімдесят дев`ять тисяч триста п`ятдесят дев`ять/ грн 79 коп, 3% річних в сумі 18902 /вісімнадцять тисяч дев`ятсот дві/ грн 88 коп, інфляційні втрати в сумі 18028 /вісімнадцять тисяч двадцять вісім/ грн 66 коп, судовий збір в сумі 15369 /п`ятнадцять тисяч триста шістдесят дев`ять/ грн 44 коп та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 11749 /одинадцять тисяч сімсот сорок дев`ять/ грн 56 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 25 лютого 2020 р.

Суддя Д.О. Бездоля