УХВАЛА

м. Київ

21.02.2020Справа № 910/2578/20

За заявою Приватного акціонерного товариства "Звенигородський сироробний комбінат"

про забезпечення позову до подання позовної заяви

Особи, які можуть отримати статус учасника справи (відповідач):

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГІППО"

Суддя Гумега О.В.

Представники: без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Звенигородський сироробний комбінат" (далі - заявник) звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про вжиття заходів забезпечення позову № б/н від 19.02.2020 (вх. № 2578/19 від 20.02.2020) (далі - заява) до подання позову до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" про стягнення заборгованості за Договором поставки № 150119-05/15 від 15.01.2019 на загальну суму 1 755 697,68 грн.

У поданій заяві заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" (, м. Київ, пров. Новопечерський, буд. 19/3, корпус 2, каб. 33) у межах суми заборгованості, а саме на 1 755 697,68 грн (один мільйон сімсот п`ятдесят п`ять тисяч шістсот дев`яносто сім гривень 68 копійки), що знаходяться на розрахунковому рахунку відповідача № НОМЕР_1 , відкритий в філії Волинське обласне управління AT «Державний ощадний банк України», а також на інших банківських рахунках.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 та 4 ст. 140 ГПК України, суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

За наслідками дослідження вимог заяви, наведеного заявником обґрунтування вимог та доданих ним до заяви доказів, судом не встановлено підстав, які б вказували на необхідність виклику заявника та/або витребування від нього додаткових пояснень або додаткових доказів.

Також, з наведеного у заяві обґрунтування та доданих до неї доказів не вбачається, що наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви.

Враховуючи наведене, заява розглядається за загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 140 ГПК України, не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову до його пред`явлення заявник зазначив, що 15.01.2019 між Приватним акціонерним товариством "Звенигородський сироробний комбінат" (постачальник, заявник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГІППО" (покупець, ТОВ "ГІППО") було укладено Договір поставки № 150119-05/15 (далі - Договір), згідно якого постачальник зобов`язується передати товар у власність покупця у відповідності до замовлень покупця, а покупець зобов`язується приймати його та проводити оплату за товар на умовах даного Договору.

За період дії Договору, а саме з моменту укладення та станом на 17.02.2020 року, заявник стверджує, що здійснив поставку товарів ТОВ "ГІППО" на загальну суму 4 609 611,58 грн, проте ТОВ "ГІППО" лише частково виконало свої зобов`язання на загальну суму 2 853 913,90 грн, у зв`язку з чим, на твердження заявника, сума заборгованості ТОВ "ГІППО" перед заявником станом на 31.12.2019 становила 1 797 959,44 грн.

У відповідь на претензію заявника з вимогою про погашення заборгованості, ТОВ "ГІППО" надіслало гарантійний лист щодо погашення заборгованості за Договором у встановлені строки.

Заявник стверджує, що ТОВ "ГІППО" протягом тривалого часу не сплачує заборгованість за поставлений товар, ігнорує вимоги заявника про сплату заборгованості, причини прострочення оплати товару не аргументує, будь-яких пропозицій щодо врегулювання спору мирним шляхом не вносить, відповіді на претензію, надіслану позивачем, не надає.

Крім того, як вбачається з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, статутний капітал ТОВ "ГІППО" складає всього 18 500,00 грн. Заявнику також стали відомі обставини, які свідчать про значні обсяги невиконання ТОВ "ГІППО" зобов`язань перед іншими контрагентами на значну суму (понад 13 000 000,00 грн.) та те, що ТОВ "ГІППО" виступає відповідачем у ряді справ щодо стягнення заборгованості. Заявник також вказав, що стосовно ТОВ "ГІППО" існує відкрите виконавче провадження № 59539236, а з відкритих джерел стало відомо, що ТОВ "ГІППО" діє недобросовісно не тільки у правовідносинах з контрагентами, а й зі своїми працівниками.

Наведене, на думку заявника, свідчить про систематичну недобросовісність дій ТОВ "ГІППО" та небажання виконувати покладені на нього договорами, законодавством чи судами обов`язків, що може істотно ускладнити або навіть повністю унеможливити виконання рішення суду.

З урахуванням правовідносин, які склалися між сторонами, майнового характеру вимог заявника та їх суттєвого розміру, заявник вважає, що існує дійсна ймовірність того, що невжиття обраного позивачем заходу забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Згідно поданої заяви заявник також гарантував відшкодування ТОВ "ГІППО" можливих збитків, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, проте стверджував, що забезпеченням позову жодних збитків ТОВ "ГІППО" заподіяно не буде. Враховуючи ч. 1 ст. 141 ГПК України, заявник зазначив, що у випадку, якщо суд вимагатиме від заявника здійснення відповідних дій до зустрічного забезпечення, то заявник підтверджує власну готовність щодо виконання зазначених вимог.

Розглянувши заяву заявника про вжиття заходів забезпечення позову, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких вона ґрунтується, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При цьому, вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Так, за приписами статей 73, 74, 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази,надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, питання задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

З огляду на зміст заяви про вжиття заходів забезпечення позову та додані до неї докази, суд дійшов висновку про неподання заявником належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів у розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України на підтвердження того, що невжиття визначеного заявником заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист порушених прав заявника, за захистом якого він має намір звернутись до суду.

Посилання заявника на наявність інших справ про стягнення заборгованості з ТОВ "ГІППО", наявність відкритого виконавчого провадження у іншій справі, недобросовісність дій ТОВ "ГІППО" у правовідносинах з контрагентами та зі своїми працівниками, рівно як і на суму статутного капіталу ТОВ "ГІППО", не є достатньою підставою для вжиття заходів до забезпечення позову.

Подана заявником заява мотивована виключно припущенням про імовірне утруднення або неможливість виконання рішення суду у даній справі, що не створює підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Водночас суд звертає увагу, що з доданого до заяви про вжиття заходів забезпечення позову гарантійного листа ТОВ "ГІППО", на який посилався заявник, вбачається, що ТОВ "ГІППО" надав графік погашення ним спірної заборгованості протягом грудня 2019, січня - квітня 2020 року і станом на час подання заявником заяви про вжиття заходів забезпечення позову такий строк не сплив, тоді як заявником не подано жодних доказів (банківську виписку, бухгалтерську довідку тощо) щодо нездійснення гарантованих ТОВ "ГІППО" платежів за попередній період.

Відтак, подана позивачем заява про вжиття заходів забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких, суд міг би дійти висновку щодо обґрунтованості та адекватності вимог про забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, доцільності та необхідності забезпечення позову у визначений позивачем спосіб та імовірності ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Звенигородський сироробний комбінат" про вжиття заходів забезпечення позову № б/н від 19.02.2020.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 136, 137, 139, 140, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Звенигородський сироробний комбінат" про вжиття заходів забезпечення позову № б/н від 19.02.2020 відмовити.

2. Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 21.02.2020 та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 253 - 259 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В.Гумега