ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2020м. ДніпроСправа № 904/5253/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Татарчука В.О. за участю секретаря судового засідання Нечепоренко Є.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» (м. Дніпро)

до акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» (м. Дніпро)

про відшкодування збитків у сумі 177720грн

Представники:

від позивача: Пилипчук С.В.

від відповідача: Серьогіна С.В.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» звернулось з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення збитків в розмірі 177720грн.

Також, позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2665,80грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18000грн.

Позивач звернувся з клопотанням про подання додаткових доказів щодо судових витрат в порядку ч. 6 ст. 129 ГПК України та зазначає, що ним додатково до вже наданих доказів понесення судових будуть не пізніше 5 днів після ухвалення рішення по справі подані докази щодо збільшення розміру судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

- відповідачем неналежно виконанні умови договору № ПР/М-15103/НЮі від 09.11.2015 про надання послуг власнику, орендатору або оператору щодо організації курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування;

- у травні та червні 2019 року АТ «Українська залізниця» здійснювало перевезення вантажних вагонів позивача №№ 64050719, 63993075, 64050636, 54411129, 60788080, які були пошкоджені та відчеплені із зазначенням причини відчеплення - розукомплектація деталей, про що були складені повідомлення форми ВУ-36М та повідомлення про ремонт форми ВУ-23М;

- відповідно до повідомлень вагони були прийняті структурним підрозділом експлуатаційного вагонного депо регіональної філії АТ «Укрзалізниця» для проведення ремонту та технічного огляду і після виконання поточного ремонту вагону було складено акт встановлення та акт виконаних робіт;

- на підставі актів виконаних робіт ТОВ «Металургтранс» прийняло відремонтовані вагони та оплатило поточний ремонт на суму 177720грн;

- ремонт вагонів на замовлення позивача проводились ТОВ «Ремвагонторг» згідно з договором про надання послуг № 25у/14 від 19.02.2014;

- загальна сума збитків складає 177720грн

Відповідач проти позову заперечує з таких підстав:

- відповідно до залізничної накладної, вантажовідправником є ТОВ «Металургтранс», а вантажоодержувачем є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»;

- в матеріалах справи відсутні будь-які документи, що засвідчують передачу вантажоодержувачем, зазначеним у накладній, ТОВ «Металургтранс» права на пред`явлення позову;

- згідно з правовою позицією Вищого господарського суду України щодо права звернення до залізниці з претензією або з позовом, з підстав, що випливають із Статуту залізниць України або договору перевезення вантажу, то пункт 130 Статуту залізниць України таке право надає сторонам у договорі перевезення вантажовідправнику або вантажоодержувачу у відповідних випадках, передбачених Статутом. Власник вантажу (якщо він не є відправником або одержувачем вантажу) не має права від свого імені заявляти позов до залізниці з приводу втрати, нестачі, порчі або псування вантажу під час перевезення;

- посилання позивача на постанови Вищого господарського суду України від 23.03.2017 по справі № 904/4195/16 та від 17.01.2017 по справі № 904/3013/16 є безпідставними, оскільки обставини цих справ не є аналогічними, предмет спору інший;

- позивачем не доведено належними та допустимими доказами всіх елементів складу правопорушення для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків з відповідача;

- договір № 25у/14 послуг від 19.02.2014, укладений між ТОВ «Металургтранс» та ТОВ «Ремвагонторг» стосується лише організації ремонту і в матеріалах справи відсутні договори з вагоноремонтними підприємствами;

- позивачем не надано доказів закупівлі виконавцем запасних частин, безпосереднього проведення ремонту та вартості такого ремонту.

- позивачем не надано належних доказів понесення витрат як то, комерційні акти та акти загальної форми;

- наявні в матеріалах справи акти загальної форми складені за неправильною формою.

Також, відповідач заперечує проти стягнення витрат на правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі з огляду на незначну складність справи та недоведеність зазначених в позові затрат часу.

Позивач надав додаткові пояснення, в яких зазначив, що отримав правничу допомогу, зокрема, в рамках додаткової угоди № 7-1 від 03.01.2020 до договору № 01/08/19 від 01.08.19.

У відповіді на відзив позивач посилається на положення статті 1166 ЦК України та вказує, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.06.2010 № 6-469св10). Порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус «вантажу», які залізниця зобов`язана доставити на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній, а одержувач має право у разі пошкодження або розукомплектування, або втрати частини вагонів із групи вимагати від залізниці складання комерційного та інших актів та відшкодування збитків у встановлених Статутом залізниць розмірах. Відповідач, як перевізник, має нести відповідальність за втрату, пошкодження вагонів з моменту прийняття їх до перевезення до моменту видачі, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

В судовому засіданні 13.02.2020 були оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» є орендарем залізничних вагонів (тип вагону - платформа) №№ 64050719, 63993075, 64050636, 54411129, 60788080 на підставі договорів оренди: №142П/ЦВСВ (ВЕ-06.161)ю від 24.03.2006 (укладеного з ДП «Стрійський ВРЗ»), №012 від 06.02.2019 (укладеного з ТОВ «ІЗІ Вей»), №63А від 24.06.2011 (укладеного з ТОВ «Транс Груп»), який використовує при здійсненні своєї господарської діяльності.

Для забезпечення організації курсування власних та орендованих вантажних вагонів на коліях загального користування та надання послуг, пов`язаних із цими перевезеннями між позивачем та ДП «Придніпровська залізниця» було укладено договір про надання послуг власнику, орендатору або оператору щодо організації курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування № ПР/М-15103/НЮі від 09.11.2015 (договір).

Сторони керуються цим договором, законами України, Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів залізничним транспортом України, Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, Соглашением о международном железнодорожном грузовом сообщении (СМГС), Правилами експлуатації власних вантажних вагонів, іншими нормативними документами (п. 1.2 договору).

Дані про власні вантажні вагони повинні бути внесені до Автоматичного банку даних парку вантажних вагонів (АБД ПВ) з ознакою власника (при необхідності орендаря), а оператора в базу даних «Вантажні вагони компаній-операторів» (База операторів) (п. 1.3 договору).

Замовник зобов`язується: на виконання погоджених вантажовідправниками обсягів перевезень вантажів у вагонах замовника забезпечувати його подачу під навантаження в межах заявлених обсягів; використовувати власні вагони для перевезення вантажів відповідно до їх конструкції і спеціалізації (п.п. 2.1, 2.1.4, 2.1.8 договору).

Виконавець зобов`язується повідомляти замовника про випадки несправності вагонів, що виникають під час руху для вирішення питання ремонту таких вагонів (при відсутності договору на гарантоване обслуговування власних вантажних вагонів із залізницею) (п.п. 2.2, 2.2.5 договору).

Замовник має право самостійно вирішувати питання щодо технічного обслуговування власних вагонів, які знаходяться на коліях загального користування (п.п. 3.1, 3.1.2 договору).

Згідно з пунктом 9.1 договору (в редакції додаткової угоди №4 від 28.11.2018) договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2019 включно. Сторони можуть домовитися про внесення змін до договору, шляхом підписання додаткового договору, який має бути виконаний у письмовій формі та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками.

У травні та червні 2019 року АТ «Українська залізниця» здійснювало перевезення орендованих позивачем вантажних залізничних вагонів №№ 64050719, 63993075, 64050636, 54411129, 60788080.

Між відправником (позивачем) та відповідачем укладено договір перевезення у вигляді залізничних накладних №№ 38805578, 38805768, 42272484, 42301341, відповідно до яких, вантажні вагони з вантажем та порожні вагони прямували до пункту призначення.

11.05.2019 вагони №№ 64050719, 63993075, 64050636 з вантажем згідно із залізничними накладними та інформаційною довідкою - даних ГІВЦ АТ «Укрзалізниця» відправилися зі станції відправлення Максимівка-Тернопільська до пункту навантаження до станції призначення Кривий Ріг-Головний.

30.05.2019 вагон №54411129 згідно із залізничною накладною та інформаційною довідкою - даних ГІВЦ АТ «Укрзалізниця» відправився зі станції відправлення Миколаїв-Вантажний порожнім та направився до пункту навантаження до станції призначення Кривий Ріг-Головний.

31.05.2019 вагон №60788080 згідно із залізничною накладною та інформаційною довідкою - даних ГІВЦ АТ «Укрзалізниця» відправився зі станції відправлення Миколаїв-Вантажний порожнім та направився до пункту навантаження до станції призначення Кривий Ріг-Головний.

При прибутті вагонів 25.05.2019 на станцію призначення Кривий Ріг-Головний при огляді було встановлено, що на вагонах №№ 64050719, 63993075, 64050636 відсутні авторежими, внаслідок чого було складено акти загальної форми ГУ-23 та дефектні відомості форми ВУ - 22 в яких було зазначено про необхідність встановлення авторежиму.

При прибутті вагонів 02.06.2019 на станції призначення Кривий Ріг-Головний при огляді було встановлено, що на вагонах №№ 54411129, 60788080 відсутні головні матеріальні частини, внаслідок чого було складено акти загальної форми ГУ-23.

Уклавши із залізницею угоду на перевезення вантажу, відправник визнав тим самим обмеження та особливості, що встановлені Статутом, щодо меж відповідальності перевізника і вантажовідправника та погодився з ними.

У відповідності до повідомлення форми ВУ-36М та повідомлення форми ВУ-23М вагони було прийнято структурним підрозділом експлуатаційного вагонного депо регіональної філії АТ «Українська залізниця» для проведення ремонту та технічного огляду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на положення статей 16, 22, 397, 924, 1166 ЦК України, ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України, ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт», Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, Правила користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, Правила експлуатації власних вантажних вагонів, затверджені Наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затверджений наказом Міністерства транспорту України від 15.11.99 №551.

Предметом розгляду у даній справі є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення збитків у розмірі 177720грн.

Предметом дослідження є встановлення обставин спричинення відповідачем шкоди, встановлення факту понесення позивачем збитків заподіяних відповідачем, протиправність дій відповідача, розмір збитків та причинний зв`язок між протиправними діями (бездіяльністю) відповідача і заподіяною шкодою.

Суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги з таких підстав.

За положеннями статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача,

пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про залізничний транспорт», законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із законів України «Про транспорт», «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

Частиною 2 вищезазначеної статті передбачено, що нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Згідно зі ст. 5 Статуту, нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем.

Відповідно до п. 5.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 №17 перевезення власних вантажних вагонів у завантаженому і порожньому стані в усіх випадках (передислокація, ремонт тощо) оформляється перевізним документом (накладною) в електронному (із накладенням електронного цифрового підпису) або паперовому вигляді згідно з Правилами оформлення перевізних документів.

Судом встановлено, що акціонерним товариством «Українська залізниця» здійснювалось перевезення вантажних вагонів №№ 64050719, 63993075, 64050636, 54411129, 60788080, за залізничними накладними №№ 38805578, 38805768, 42272484, 42301341.

Згідно зі ст. 8 Статуту перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

За приписами п. 3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 №17, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до п. 4.1 вказаних Правил, випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

За таких обставин, прийняття відповідачем до перевезення вагонів №№ 64050719, 63993075, 64050636, 54411129, 60788080, за залізничними накладними №№ 38805578, 38805768, 42272484, 42301341 свідчить про те, що останні перебували у технічно справному стані на станції відправлення. Отже, вагони були пошкоджені від час прямування на коліях загального призначення, що було виявлено лише по їх прибуттю до станції призначення.

Відповідно до п. 4.6 Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, обов`язок охорони вагонів і вантажів на під`їзній колії покладається на підприємство. Якщо під`їзна колія обслуговується локомотивом залізниці, то охорону вагонів і вантажів до моменту фактичної подачі вагонів і з моменту збирання вагонів з під`їзної колії організовує залізниця.

Згідно з п.п. 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113 пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці. Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

На виконання вищезазначених Правил, у зв`язку з розукомплектуванням вагонів, вагони було відправлено до структурного підрозділу АТ «Українська залізниця» для проведення ремонтних робіт, що підтверджується повідомленнями про приймання вантажних вагонів форми ВУ-36М та повідомленням про ремонт або технічне обслуговування вагонів форми ВУ-23М.

Відповідно до п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113 сума збитків за пошкодження вагона складається з: витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.1999 №551 з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування; вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин; витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків; плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з п. 14 цих Правил.

За фактом встановлення розукомплектування вагонів, вагони ТОВ «Металургтранс» було направлено на технічне обслуговування, про що свідчать оформлені відповідні повідомлення форми ВУ-23М та ВУ-36М.

Роботи з ремонту вагонів на замовлення позивача проводились ТОВ «Ремвагонторг», відповідно до умов договору послуг №25у/14 від 19.02.2014.

Так, в матеріалах справи наявний акт виконаних робіт №522 від 31.07.2019 на загальну суму 537960грн, яким підтверджується факт виконання ТОВ «Ремвагонторг» ремонту вагонів №№64050719, 63993075, 64050636, 54411129, 60788080.

Відповідно до додатку №1 до акту №522 від 31.07.2019 до договору №25у/14 від 19.02.2014 вартість деталі авторежиму вантажного - 8200грн (без ПДВ), вартість послуг з організації ремонту вагона - 19300грн (без ПДВ), вартість головної частини повітрярозподільника 9000грн.

Вартість ремонту відповідно до додатку №1 до акту №522 від 31.07.2019 до договору №25у/14 від 19.02.2014 та калькуляції вартості ремонту вагонів склала: вагон № 64050719 33000грн, вагон №63993075 33000грн, вагон №64050636 33000грн, вагон №54411129 44760грн, вагон №60788080 33960грн.

Загальна вартість ремонту вагонів становить 177720грн.

Понесення витрат з оплати виконаних робіт, зокрема, вагонів №№ 64050719, 63993075, 64050636, 54411129, 60788080 підтверджується: платіжним дорученням № 10336 від 23.08.2019 на суму 421705,70грн, призначення платежу - за організацію виконання деповського ремонту вагонів згідно дог. №25у/14 від 19.02.2014.

Отже, загальна сума витрат понесених позивачем на ремонт розукомплектованих вагонів склала 177720грн.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Вимогами ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Як зазначено у п. 11 оглядового листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства» від 29.11.2007 №01-8/91, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус «вантажу», і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.

Відповідно до ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

За приписами ст. 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до ст. 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було зниженого його вартість.

Згідно з п. 2 ст. 126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості (схоронності) належного позивачу майна - вагонів №№ 64050719, 63993075, 64050636, 54411129, 60788080, завданої шкоди - пошкодження складових частин вагону, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому, відповідачем, в свою чергу, не доведено суду належними та допустимими доказами, що пошкодження вагонів під час його перевезення залізницею сталось не з вини відповідача.

Дослідивши усі обставини та надавши оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності, врахувавши принцип диспозитивності та змагальності, суд дійшов висновку, що оскільки при перевезенні орендованих позивачем вагонів залізницею не було дотримано вимог щодо їх збереження (схоронності), внаслідок чого ТОВ «Металургтранс» були понесені витрати на оплату вартості ремонту з урахуванням вартості замінених деталей на загальну суму 177720грн, покладення відповідальності на відповідача за заподіяні позивачу збитки є правомірним та справедливим.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Металургтранс» про стягнення збитків підлягають задоволенню повністю.

Посилання відповідача на відсутність у позивача права подання позовної заяви є необґрунтованим.

Як було зазначено вище, сторони уклали договір про надання послуг власнику, орендатору або оператору щодо організації курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування № ПР/М-15103/НЮі від 09.11.2015

Відповідач, здійснюючи організацію курсування вагонів, власником чи орендарем яких є позивач, на коліях загального користування у період знаходження вагонів на відповідальності відповідача допускає пошкодження вагонів, що порушує права позивача та спричиняє йому збитки,

Посилання відповідача на те, що позивач не має права від свого імені заявляти позов до залізниці з приводу втрати, нестачі, порчі або псування вантажу під час перевезення, оскільки він не є відправником вказаних у позовній заяві вагонів або одержувачем вантажу є необґрунтованими, у зв`язку з тим, що позивач звертається з даним позовом до суду саме, як власник або орендар порожніх вагонів, який має майновий інтерес у відшкодуванні понесених ним збитків відповідачем, який не забезпечив збереження цілісності вагонів під час здійснення вантажних перевезень.

Згідно з п. 2 ст. 126 Статуту, за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Відтак, вищевказане спростовує твердження відповідача щодо відсутності у позивача права на пред`явлення позову, предметом якого є компенсація вже витрачених позивачем грошових коштів на відновлення цілісності вагонів та не узгоджується з доводами відповідача у справі.

Заперечення відповідача відносно неправомірності посилань позивача на аналогічну позицію, що порожні вагони мають статус «вантажу», викладену у постановах Вищого господарського суду України від 23.03.2017 № 904/4195/16 та від 17.01.2017 № 904/3013/16, є безпідставним з огляду на таке.

В оглядовому листі Вищого господарського суду України «Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства» від 29.11.2007 № 01-8/917 зазначається, що «приватні» (власні) порожні вагони, які перевозяться залізницею за перевізними документами зі сплатою залізничного тарифу, мають правовий статус «вантажу» (вантаж на колесах).

Тобто, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус «вантажу», які залізниця зобов`язана доставити на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній, а одержувач має щодо залізниці права та обов`язки, передбачені Статутом залізниць України.

Отже, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус «вантажу», і якими залізниця не має права розпоряджатися на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній, а одержувач має відносно залізниці права та обов`язки, передбачені Статутом залізниць України, зокрема, право у разі пошкодження або розукомплектування, або втрати частини вагонів із групи - витребувати у залізниці складання комерційного та інших актів та заявити вимоги про відшкодування збитків у встановлених Статутом залізниць розмірах.

Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 08.10.2018 у справі № 904/8012/17.

Щодо відсутності доказів наявності всіх елементів складу правопорушення для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків з відповідача, зокрема: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, вини.

Матеріалами справи підтверджується наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості належного позивачу майна (вагонів), завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому відповідачем, в свою чергу, не доведено суду належними та допустимими доказами, що пошкодження вагону під час його перевезення залізницею сталось не з вини відповідача. АТ «Укразалізниця» як перевізник, має нести відповідальність за втрату, пошкодження вагонів з моменту прийняття їх до перевезення до моменту видачі, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Поданими документами підтверджується, що відповідач прийняв вагони до перевезення без заперечень та зауважень, а обов`язок відповідача забезпечувати схоронність вагонів передбачена ст. 110 Статуту залізниць України, відповідно до якої залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами перевезення вантажів іншому підприємству.

Зазначені питання врегульовані нормами Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - Угода) з останніми змінами та доповненнями, що набули чинності для України 01.07.2017.

Дану угоду було укладено між міністерствами, які відають залізничним транспортом, з метою організації перевезень вантажів в прямому міжнародному залізничному сполученні.

Так, ст. 51 Угоди визначає, що перевізник несе відповідальність за втрату, пошкодження вагона з моменту прийняття до перевезення до моменту видачі, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, с частішою національного законодавства України.

Наявність залізничних накладних, є беззаперечним доказом того, що саме відповідач, прийнявши в перевезення визначені в позовній заяві вагони, які під час перевезення були розукомплектовані, має нести відповідальність за збитки, які понесені позивачем в результаті таких неправомірних дій відповідача.

Стосовно відповідності обсягу та суми фактично наданих послуг з ремонту виявленому обсягу несправностей, згідно акту ф. ГУ-23 суд зазначає наступне.

Посилання відповідача на те, що позивач не має права від свого імені заявляти позов до залізниці з приводу втрати, нестачі, порчі або псування вантажу під час перевезення, оскільки він не є відправником вказаних у позовній заяві вагонів або одержувачем вантажу є необґрунтованими.

Позивач звертається з даним позов до суду саме, як власник або орендар порожніх вагонів, який має майновий інтерес у відшкодуванні збитків відповідачем, який не забезпечив збереження цілісності вагонів під час здійснення вантажних перевезень.

Згідно з п. 2 ст. 126 Статуту, за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Оскільки пошкодження вагонів відбулось саме під час знаходження вагонів на залізничній колії загального користування після укладання договору перевезення, то із наведених норм та правил слідує, що відповідальність за дотримання якості проведеного технічного обслуговування та ремонту, безпеки руху вагонів несе відповідач.

За весь час, коли вагони №№ 64050719, 63993075, 64050636, 54411129, 60788080 знаходилися на шляху прямування залізничними коліями загального користування та перебували у володінні відповідача, позивачу було завдано збитків на загальну суму 177720грн.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Суд частково задовольняє вимоги позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням наступного.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на послуги адвоката позивачем надані: договір про надання професійної правничої допомоги № 01/08/19 від 01.08.2019, укладений між позивачем та адвокатським об`єднанням «Снарк», додаткові угоди №12 від 17.10.2019 та №12-1 від 03.01.2020 до договору про надання правничої допомоги № 01/08/19 від 01.08.2019 з актом приймання-передачі наданих послуг № 1 від 06.11.2019, якими погоджена вартість послуг адвоката в сумі 18000грн (визначений перелік наданих послуг на суму 18000грн), платіжне доручення №10697 від 08.11.2018 на суму 18000грн з призначенням платежу: сплата за юридичну допомогу у жовтні 2019р. згідно договору № 01/08/19 від 01.08.2019, ДУ №12 від 17.10.2019, згідно рах. №СФ-0000127 від 06.11.2019.

У позові визначено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18000грн.

Заперечуючи проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу, відповідач вказує на незначну складність справи, підготовка якої не вимагала надмірного обсягу юридичної і технічної роботи, недоведеністю затрат того часу, який вказав позивач у акті №1 від 06.11.2019. Затрати часу загальною тривалістю 15 годин є необґрунтованими та завищеними, а сума у розмірі 18000грн, заявлена позивачем у якості гонорару адвоката, є спробою покласти на відповідача цілком неспіврозмірні з ціною позову витрати.

Суд зазначає, що дана справа не є складною та не потребує проведення значного обсягу правової роботи, а ціна позову становить 177720грн.

Вирішуючи питання про співмірність заявлених ТОВ «Металургтранс» до стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, суд застосовує критерії пропорційності і розумності та вважає за необхідне зменшити розмір стягнення вказаних витрат до 50% - 9000грн.

Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» до акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування збитків у сумі 177720грн задовольнити.

Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» (49602 м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, б. 108, ідентифікаційний код 40081237) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» (49000 м. Дніпро, пл. Героїв Майдану, буд. 1, к. 524, ідентифікаційний код 33074226) 177720грн - збитків, 2665,80грн - витрат по сплаті судового збору, 9000грн - витрат на професійну правничу допомогу.

Відмовити в задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» в частині стягнення з акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» 9000грн витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 24.02.2020

Суддя В.О. Татарчук