ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
СУДОВИЙ НАКАЗ
"21" лютого 2020 р.м. Одеса Справа № 916/409/20
Положеннями п. 1.1. договору № 29/16 від 29.09.2016 р. сторони передбачили, що відповідно до умов даного договору постачальник зобов`язується постачати та передавати у власність покупця за його замовленнями, а покупець зобов`язується приймати та оплачувати обладнання/запчастини до обладнання, іменовані в подальшому товар. Повне найменування товару, що постачається, його опис та характеристики, кількість товару, ціна одиниці товару, вартість та інші параметри містяться в специфікаціях, накладних, які є невід`ємною частиною даного договору.
Відповідно до п.п. 2.1.3 п. 2.1 договору № 29/16 від 29.09.2016 р. постачальник зобов`язується забезпечити поставку та належну передачу уповноваженій особі товару за місцем знаходження складу (торгової точки) покупця, далі склад покупця, оформити вантажні та супровідні документи на товар.
Згідно п.п. 2.2.5 п. 2.5 договору № 29/16 від 29.09.2016 р. сторони встановлюють, що покупець зобов`язаний своєчасно оплачувати отриманий товар в порядку, передбаченому даним договором.
У п. 4.8 договору № 29/16 від 29.09.2016 р. визначено, що приймання-передача товару покупцю здійснюється на основі накладних, актів приймання-передачі, які підписуються в двох екземплярах представниками обох сторін, що володіють відповідними повноваженнями.
Умовами п. 4.10 договору № 29/16 від 29.09.2016 р. передбачено, що право власності на товар, що постачається, переходить від постачальника до покупця з моменту фактичної передачі товару. Датою поставки товару вважається дата підписання накладної. Постачальник може здійснювати передачу товару окремими партіями (частинами) в кількості, окремо погоджених сторонами. Всі ризики випадкової загибелі або псування товару переходять від постачальника до покупця з моменту підписання накладних уповноваженими представниками сторін.
Пунктом 5.1 договору № 29/16 від 29.09.2016 р. сторонами погоджено, що ціна товару визначається в специфікації (прайс-листі), наданому постачальником, та визначається з урахуванням можливих знижок та бонусів.
Згідно п. 5.3 договору № 29/16 від 29.09.2016 р. ціни на товар установлюються в гривнях та зазначаються в товарних накладних, які є додатками до даного договору.
Відповідно до п. 5.4 договору № 29/16 від 29.09.2016 р. сумою договору вважаться сума всіх поставок по даному договору.
Положеннями п. 5.5. договору № 29/16 від 29.09.2016 р. сторони передбачили, що товар, що постачається по даному договору, підлягає оплаті в порядку відстроченого платежу протягом 7 календарних днів з моменту поставки та моменту підписання накладної.
У п. 6.2 договору № 29/16 від 29.09.2016 р. визначено, що у випадку порушення строків оплати за поставлений товар покупець зобов`язаний оплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми фактичної заборгованості за кожен день прострочення та відшкодувати всі витрати, понесені постачальником у зв`язку з невиконанням покупцем своїх зобов`язань по договору, включаючи упущену вигоду.
Згідно ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 148 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в т.ч. електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно п. 7 ч. 1 ст. 155 ГПК України під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.
Щодо вимог заявника про стягнення пені за прострочення оплати за поставлений товар в розмірі 6538,39 грн., 3% річних за прострочення оплати за поставлений товар в розмірі 1027,60 грн. та інфляційних втрат в розмірі 1002,51 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов`язання.
Таким чином, заявником заявлено вимоги про стягнення із Сільськогосподарського підприємства Векка у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю грошових зобов`язань, що виникли внаслідок невиконання ним договору № 29/16 від 29.09.2016 р. в частині оплати поставленого товару.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 липня 2018 року по справі № 903/125/18.
Керуючись ст.ст. 147-148,154,155 Господарського процесуального кодексу України, суд -
2. Судовий наказ після набрання ним законної сили видати стягувачу.
3. Повідомити заявника та боржника про те, що у відповідності до п.7 ч.1 ст.155 ГПК України під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.
4. Повідомити боржника, що:
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.157 ГПК України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Заява про скасування судового наказу подається в суд у письмовій формі.
Згідно з ч.1 ст.159 ГПК України, у разі ненадходження до суду заяви від боржника про скасування судового наказу протягом п`яти днів після закінчення строку на її подання судовий наказ набирає законної сили.
Дата набрання судовим наказом законної сили: ______________________________.
Наказ дійсний для пред`явлення до виконання у строки, визначені ст.12 Закону України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016р.
Дата видачі судового наказу стягувачу: _____________________________________.
Суддя Петров Володимир Степанович