РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

03.02.2020Справа № 910/15763/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Військової частини НОМЕР_1 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил

України)

до Торгівельно-виробничої фірми «Інтерон»

про стягнення 16.001,80 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

08.11.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Військової частини НОМЕР_1 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України) до Торгівельно-виробничої фірми «Інтерон» про стягнення 16.001,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти № 284/18 від 15.11.2019 на загальну суму 842.200.00 грн. Умовами договору встановлено, що відповідач зобов`язаний виконати свої зобов`язання за договором у термін включно до 01.12.2018. Оскільки відповідачем було порушено строки поставки товару, а саме здійснено поставку 21.12.2018, позивач звернувся до останнього з претензією про сплату нарахованої пені у розмірі 16.001,80 грн. У зв`язку з тим, що відповідачем не було виконано вимоги претензії, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з останнього 16.001,80 грн пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/15763/19 від 12.11.2019 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

29.11.2019 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2019 відкрито провадження у справі № 910/15763/19 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Даною ухвалою суду зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 03.12.2019 було 04.12.2019 направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: АДРЕСА_1 (номер відправлення 720), яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 12.11.2019 є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 03.12.2019, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 09.12.2019, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 720, а отже відповідач мав подати відзив на позовну заяву в строк до 24.12.2020 включно.

23.12.2019 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує повністю посилаючись на наступне. пунктом 5.1 договору сторони погодили, що товар постачається після відправлення замовником постачальнику повідомлення про готовність до виконання умов договору. Замовник у повідомленні визначає обсяги поставки товару (як повного так і партію). Постачальник за 2 (два) робочі дні до дати поставки товару повинен повідомити замовника про дату його постачання (п. 5.3 договору). До позовної заяви доданий лист позивача адресований відповідачу про готовність виконання умов договору, проте доказів його направлення (вручення) відповідачу не подано. Відповідачем складено акт № 30-11-2018 про відсутність надходження від позивача у період з 15 по 30 листопада 2018 року повідомлення про готовність до виконання договору. З огляду на не доведення позивачем факту направлення зазначеного повідомлення від 22.11.2018 твердження позивача що у відповідача виникло зобов`язання поставити товар в термін виключно до 01.12.2018 є необґрунтованим, оскільки в додатку № 1 до договору вказано термін постачання включно до 01.12.2018 за письмовим повідомленням замовника. Враховуючи те, що 21.12.2018 відповідач передав, а позивач прийняв обумовлений договором товар без будь-яких зауважень та заперечень, відповідачем не порушено встановлений договором строк на поставку товару, тому правові підстави для стягнення з нього пені за період з 01.12.2018 по 21.12.2018 відсутні. Позивач ще 14.12.2018 не був готовий для належного прийняття товару і відмови у прийманні товару відповідачу, у зв`язку із неузгодженістю між військовими частинами А0215 та НОМЕР_2 , що свідчить про недобросовісну поведінку позивача. Окрім цього, відповідно до п. 11.6 договору відповідачем було внесено забезпечення виконання умов договору в сумі 16.844,00 грн. Забезпечення виконання договору про закупівлю не повертається замовником у разі невиконання постачальником своїх зобов`язань за договором. Відповідачем платіжним дорученням № 47 від 31.10.2018 перерахував позивачу 48.440,00 грн в якості забезпечення виконання трьох договорів закупівлі. Позивач на вимогу відповідача (лист № 21/12/18 від 21.12.2018) платіжним дорученням № 47 від 03.02.2019 повернув сплачене позивачем забезпечення в повному обсязі, що свідчить про визнання позивачем належного виконання відповідачем умов договору. Акт виконання умов та документальної звірки взаєморозрахунків є підтвердженням взаємного виконання сторонами обов`язків за договором. В цьому акті від 15.07.2019 вказано нульове сальдо станом на 01.01.2019, тому у позивача відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій.

23.12.2019 від відповідача надійшло клопотання, в якому відповідач просить залучити до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Військову частину НОМЕР_2 . Клопотання мотивовано тим, що місцем поставки за договором є Військова частина НОМЕР_2 (м. Кропивницький). Станом на 14.12.2018 Військова частина НОМЕР_2 не змогла здійснити приймання товару, оскільки за словами командира цієї частини ОСОБА_1 у останнього не було правових підстав для приймання товару, а саме Військова частина НОМЕР_1 не направила на адресу військової частини НОМЕР_2 затверджених зразків-еталонів та/або їх дублікатів зразків та документації на підставі яких повинна здійснюватись прийомка товару. На думку відповідача рішення у справі може вплинути на права та обов`язки військової частини НОМЕР_2 щодо однієї із сторін.

Суд розглянувши дане клопотання про залучення до участі у справі третьої особи відзначає наступне

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з`ясовувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.

Отже, третя особа без самостійних вимог, має знаходитися з однією зі сторін у матеріальних правовідносинах, які в результаті прийняття судом рішення у справі зазнають певних змін.

Суд дійшов висновку, що прийняття рішення з даного господарського спору не може вплинути на права або обов`язки Військової частини НОМЕР_2 щодо позивача, тому не вбачає підстав для залучення останнього до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

У клопотанні, що надійшло до суду 23.12.2019 відповідач також просить витребувати

у позивача - докази направлення відповідачу письмового повідомлення про готовність до виконання умов договору; докази направлення військовій частині НОМЕР_2 затверджених зразків-еталонів та/або їх дублікатів зразків на підставі яких повинна здійснюватись прийомка товару; докази направлення Військовій частині НОМЕР_2 керівного документа на підставі якого повинна була виконуватись прийомка товару.

у Військової частини НОМЕР_2 докази того, що станом на 14.12.2019 у останньої не було жодних правових підстав для приймання товару.

Суд розглянувши клопотання відповідача про витребування доказів відзначає наступне

Відповідно до ч. 2 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України у клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів);

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу;

5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Суд розглянувши заявлене клопотання відмовив в його задоволенні, оскільки воно не відповідає вимогам ч. 2 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України. Так, відповідачем окрім того, які саме докази він просить витребувати не зазначено жодних інших відомостей.

28.12.2019 відповідачем до суду подано клопотання, яке за своїм змістом є тотожнім клопотанню, що надійшло до суду 23.12.2019.

Клопотання відповідача в частині залучення до у часті у справі третьої особи підлягає залишенню без розгляду, оскільки аналогічне клопотання вже було предметом розгляду судом.

Суд з приводу клопотання відповідача про витребування доказів відзначає наступне

Згідно з ч. 3 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на те, що клопотання про витребування доказів подано з пропуском встановленого строку без відповідного клопотання про поновлення цього строку, суд приходить до висновку, що клопотання відповідача підлягає залишенню без розгляду.

28.12.2019 відповідачем до суду подано клопотання про перенесення розгляду справи на період з 20.01.2020, у зв`язку з вихідними днями та відсутністю працівників відповідача на робочих місцях з 30.12.2019 по 17.01.2020.

Судом відхилено дане клопотання, оскільки суд відкриваючи провадження у даній справі, з огляду на ціну позову дійшов висновку, що справа є малозначною, а тому ухвалив здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
08.01.2020 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що листом № 27/11/18 від 27.11.2018 відповідач повідомив позивача про неможливість поставки товару включно до 01.12.2018 у зв`язку з проблемами, що виникли на кордоні. Отже, цей лист підтверджує факт отримання відповідачем повідомлення про готовність до виконання умов договору. Крім того у листі № 21/11/18 від 21.11.2018 відповідач просив позивача оформити додаткові угоди до договору, у зв`язку з тим, що цикл пошиву експериментального льотно-технічного обмундирування складає 32,5 календарних днів. Від моменту відправлення цього листа до дати виконання договору - 01.12.2018 залишилось повних 10 діб, що підтверджує неможливість відповідача виконати свої зобов`язання за договором. Зазначає, що командир ОСОБА_1 не надавав усних відповідей і повідомлень відповідачу про неможливість прийняти товар. Помилкове повернення коштів на рахунок відповідача не звільняє його від відповідальності та не підтверджує правомірності його дій під час виконання умов договору.

У відповіді на відзив позивач просить суд розглянути справу з повідомленням (викликом)сторін.

Суд розглянувши дане клопотання відзначає наступне

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з ч. 6 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

З огляду на відсутність обох умов, клопотання позивача про розгляд справи в судовому засідання з повідомленням сторін не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.11.2018 між Військовою частиною НОМЕР_1 (замовник, позивач) та Торгівельно-виробничою фірмою «Інтерон» (постачальник, відповідач) було укладено договір про закупівлю товару за державні кошти № 284/18 (далі договір).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язується поставити замовникові товар, зазначений у пункті 1.2 та у специфікації товару (додаток № 1 до договору). Замовник зобов`язується прийняти та оплатити такий товар.

Згідно з п. 1.2 договору найменування товару: льотне обмундирування (експеримент) (лот № 2 костюм (куртка і штани) спеціальний для льотного складу (експеримент)) (код за ДК 021:2015 0 18130000-9. Спеціальний робочий одяг).

Кількість товару зазначена у специфікації товару (додаток № 1 до договору).

Спір виник в зв`язку з тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором поставку товару своєчасно не здійснив, в зв`язку з чим має сплатити пеню в розмірі 16.001,80 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 10.1 договору цей договір набирає чинності з моменту підписання його двома сторонами. Термін дії договору включно до 31.12.2018, а в частині гарантійних зобов`язань - до повного їх виконання.

Згідно з п. 1.4 договору постачальник здійснює постачання товару за цим договором після відправлення замовником (командиром Військової частини НОМЕР_1 ) письмового повідомлення про готовність до виконання умов договору, яким замовник визначає обсяги закупівлі товару.

Відповідно до п. 3.1 договору сума цього договору становить 842.200,00 грн з ПДВ. Ціна товару визначена у протоколі погодження ціни (додаток № 2 до договору).

Згідно протоколу погодження ціни на закупівлю (додаток № 2 до договору) сторони дійшли згоди про розмір ціни товару за одиницю (комплект) 8.422,00 грн з ПДВ.

Відповідно до п. 5.1 договору строк постачання товару: згідно зі специфікацією товару (додаток № 1 до договору).

Товар постачається після відправлення замовником постачальнику повідомлення про готовність до виконання умов договору.

Замовник у повідомленні визначає обсяги поставки товару. Замовник може надавати повідомлення на поставку як повного обсягу товару, так і на партію товару.

Зі специфікації (додатку № 1 до договору) вбачається, що термін поставки товару (100 комплектів костюму (куртка і штани) спеціальний для льотного складу (експеримент) вартістю 842.200,00 грн) визначено - включно до 01.12.2018 за письмовим повідомленням замовника.

Оскільки за умовами договору замовник може надати повідомлення постачальнику про поставку не лише на повний об`єм товару, а й на партію, тому підставою для здійснення постачальником поставки товару є обов`язкове отримання постачальником відповідного повідомлення замовника про готовність до виконання договору.

З огляду на викладене, суд вважає, що визначений специфікацією строк поставки товару до 01.12.2018 встановлений за наявності письмового повідомлення замовника.

В матеріалах справи наявний лист Військової частини НОМЕР_1 № 350/129/1386/пс від 22.11.2018 адресований відповідачу, в якому повідомляється про готовність замовник до виконання умов договору в обсязі 100 комплектів костюму (куртка і штани) спеціальний для льотного складу (експеримент); місце поставки товару м. Кропивницький, Військова частина НОМЕР_2 . В цьому повідомленні міститься прохання повідомити орієнтовний термін поставки товару.

Проте, позивачем жодних доказів в підтвердження надіслання або вручення цього листа (повідомлення про готовність) відповідачу не подано.

Посилання позивача на те, що листом № 27/11/18 від 27.11.2018 відповідач повідомив позивача про неможливість поставки товару включно до 01.12.2018 у зв`язку з проблемами, що виникли на кордоні і цей лист підтверджує факт отримання відповідачем повідомлення про готовність до виконання умов договору не приймаються судом до уваги, оскільки зі змісту вказаного листа відповідача не вбачається, що він є відповіддю на лист (повідомлення про готовність) позивача № 350/129/1386/пс від 22.11.2018; також в ньому не міститься посилання на номер договору, що є предметом у даній справі.

Відповідно до п. 5.2 договору місцем поставки товару визначено Військову частину НОМЕР_2 (м. Кропивницький), склад вантажоотримувача замовника. Товар поставляється силами, засобами постачальника.

Згідно з п. 5.5 договору датою виконання зобов`язань постачальника з постачання товару є дата затвердження замовником (командиром військової частини НОМЕР_1 ) акту прийому поставленого товару (форма - додаток № 3 до договору).

Замовник затверджує акт прийому поставленого товару (форма - додаток № 3 до договору) при наявності акту приймання-передачі (додаток № 22, затверджений наказом Міністра оборони України від 17.08.2017 № 440).

Поставка товару за договором відбулась 21.12.2018, що підтверджується актом приймання-передачі № 41/157 від 21.12.2018, складеного Військовою частиною НОМЕР_2 та відповідачем; актом прийому поставленого товару № 41/157 від 21.12.2018, складеного Військовою частиною НОМЕР_2 та відповідачем, що затверджений військовою частиною НОМЕР_1 .

Позивач вважає, що поставка товару за договором відбулась з простроченням на 19 днів.

Проте суд не погоджується з даними твердженнями позивача, оскільки саме відсутність відправленого позивачем відповідачу повідомлення про готовність до виконання договору, стало наслідком неможливості виконання відповідачем зобов`язань за договором щодо здійснення поставки до 01.12.2018 та відповідно не може свідчити про наявність вини у відповідача.

В пункті 11.6 договору зазначено, що постачальником внесено забезпечення виконання умов договору у розмірі 16.844,00 грн (2% від суми договору). Вид надання забезпечення виконання договору про закупівлю: депозит (безвідсотковий).Забезпечення виконання договору про закупівлю не повертається замовником у разі не виконання постачальником своїх зобов`язань за договором закупівлі.

Посилання відповідача на те, що позивач повернув сплачене ним за договором забезпечення свідчить про визнання позивачем належного виконання відповідачем умов договору та посилання відповідача на те, що повернення вказаних коштів є помилковим не приймаються судом до уваги, оскільки умовами договору визначено повернення вказаних коштів лише у разі не виконання постачальником своїх зобов`язань, тоді як відповідачем виконано зобов`язання за договором та поставлено товар позивачу.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з приписами статей 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що в даному випадку не мало місце прострочення відповідача щодо здійснення поставки товару позивачу.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Пунктом 7.2 договору визначено, що за порушення строків (термінів) постачання товару, або заміну його на якісний понад строки, зазначені у пунктах 2.6, 2.5, 5.1 (специфікація) та 5.6 цього договору, постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1% вартості товару, з якого допущено прострочення постачання за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф в розмірі 7 % від вказаної вартості.

Штрафні санкції до відповідача за порушення строків (термінів) постачання товару не застосовуються з дати затвердження акту приймання-передачі (додаток № 22, затверджений наказом МОУ від 17.08.2017 № 440).

Частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Згідно з ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Позивачем належними засобами доказування не доведено вини відповідача у невиконанні зобов`язання щодо своєчасної поставки товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести обставини на підставі яких він звернувся до суду з позовними вимогами.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В. Сівакова