ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.02.2020 Справа № 905/2025/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Аксьонової К.І. за участю секретаря судового засідання Турко А.В., розглянувши матеріали справи

за первісним позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Львів, Львівська область

до Приватного акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування», м. Краматорськ, Донецька область

про стягнення пені у сумі 289884,00грн та штрафу у сумі 119364,00грн, всього 409248,00грн

та

за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування», м. Краматорськ, Донецька область

до Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Львів, Львівська область

про стягнення пені у сумі 67880,98грн та 3% річних у сумі 11913,04грн, всього 79794,02грн

Представники учасників справи (в режимі відеоконференції):

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом): Бухеник І.Б. - адвокат на підставі довіреності №Ц/6-44/13-20 від 16.01.2020, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю ЛВ№001015 від 06.06.2018 (в режимі відеоконференції)

від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом): Копитова Е.Р. - адвокат за довіреністю №12-12/19 від 23.12.2019, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю ДН№5024 від 25.04.2018

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач за первісним позовом, Акціонерне товариство «Українська залізниця», м.Київ, в особі регіональної філії «Львівська залізниця», м. Львів, Львівська область, Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування», м. Краматорськ, Донецька область, про стягнення пені у сумі 315000,00грн та штрафу у сумі 210000,00грн, всього 525000,00грн.

Первісний позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем умов договору №Л/НРП-18838/НЮ від 16.08.2018 в частині порушення строків виконання ремонтних робіт.

Відповідач за первісним позовом проти заявлених вимог заперечує, посилаючись на те, що порушення строків виконання робіт відбулося поза волею виконавця та незалежно від його дій, а в наслідок істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладанні договору, а саме, виникнення додаткових робіт, що є підставою для звільнення від відповідальності; зазначає про наявність правових підстав для зменшення штрафних санкцій.

У відповіді на відзив позивач за первісним позовом зазначив про те, що посилання відповідача на істотну зміну обставин, як на підставу звільнення від відповідальності за порушення строків надання послуг з ремонту, є необґрунтованими та безпідставними; зазначив про відсутність правових підстав для зменшення розміру штрафних санкцій.

Ухвалою суду від 20.11.2019 до спільного розгляду з первісним позовом у справі №905/2025/19 прийнято зустрічний позов Приватного акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування», м. Краматорськ, Донецька область, до Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Львів, про стягнення пені у сумі 67880,98грн та 3% річних у сумі 11913,04грн, всього 79794,02грн.

Зустрічний позов обґрунтований порушенням відповідачем за зустрічним позовом своїх зобов`язань за договором зі своєчасної оплати виконаних ремонтних робіт.

Відповідач за зустрічним позовом проти задоволення зустрічного позову заперечує, посилаючись на те, що у зв`язку з порушенням строків виконання ремонтних робіт, відповідач за зустрічним позовом був позбавлений можливості здійснити оплату послуг за договором відповідно до плану закупівель на 2018; позивачем за зустрічним позовом не долучено до зустрічного позову калькуляції фактичних витрат, на калькуляції фактичних витрат відсутня дата її підписання сторонами, що позбавляє можливості встановити моменти початку і закінчення строку для оплати наданих послуг, а отже й унеможливлює встановити момент виникнення прострочення і початку нарахування штрафних санкцій; зазначив про необґрунтованість наданого позивачем за зустрічним позовом попереднього розрахунку суми судових витрат у розмірі 41921,00грн.

Справу розглянуто судом в порядку загального позовного провадження. Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 30.10.2019; підготовче засідання призначене на 18.11.2019 з подальшим відкладанням на 18.12.2019 та 15.01.2020; ухвалою суду від 18.12.2019 підготовче провадження продовжено на 30 днів до 31.01.2019; ухвалою суду від 15.01.2020 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті на 29.01.2020 з подальшим оголошенням перерви до 12.02.2020.

У судове засідання 12.02.2020 з`явились представники позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) та відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом); представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) взяв участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримав первісні позовні вимоги, заперечив проти зустрічного позову; представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) заперечив проти первісних позовних вимог, підтримав зустрічний позов; до закінчення судових дебатів представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) надав заяву про подання доказів понесення позивачем витрат на правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, протягом п`яти днів після ухвалення рішення в порядку ч.8.ст.129 Господарського процесуального кодексу України. Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) просив відмовити у відшкодуванні витрат на правничу допомогу з підстав їх необґрунтованості та завищення розміру.

Зважаючи на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених ст.ст. 42, 46 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

16.08.2018 між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (замовник) та Приватним акціонерним товариством «Краматорський завод важкого верстатобудування» (виконавець) був укладений договір №Л/НРП-18838/НЮ, відповідно до п.1.1 якого замовник доручив, а виконавець прийняв на себе зобов`язання надати послуги з капітального ремонту колесотокарного верстата UGB-150 моторвагонного депо Тернопіль. Код за ДКПП 33.12.22.

Об`єкт надання послуг: колесотокарний верстат моделі UGB-150, заводський №15-073, 1984 року випуску (п.1.2 договору). Зміст та обсяги послуг за договором визначені у переліку послуг з ремонту (додаток 1) (п.1.3 договору). Місце надання послуг: територія замовника за адресою: м. Тернопіль, вул. Бродівська, 59 (п.1.5 договору).

Відповідно до п.4.1 договору загальна вартість послуг визначається калькуляцією з розшифровками матеріальних та трудових витрат (додаток 2) та становить 1705200,00грн, в тому числі 284200,00грн.

Розрахунки здійснюються у безготівковій формі в національній валюті України - гривні, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця (п.4.2 договору).

Замовник проводить оплату протягом 30 календарних днів після підписання актів приймання-передачі наданих послуг та калькуляції фактичних витрат з розшифровками матеріальних та трудових витрат, (але не раніше реєстрації податкової накладної відповідно до вимог чинного законодавства України) (п.4.3 договору).

Розділом 5 договору визначені умови надання та порядок приймання-передачі послуг.

Виконавець зобов`язується надати послуги у строк, що не перевищує 120 календарних днів з моменту підписання договору (п.5.1 договору).

Після виконання ремонтних робіт виконавець забезпечує доставку обладнання з ремонту та проводить монтаж і пусконалагоджувальні роботи обладнання на території замовника (п.5.2 договору).

Після проведення пусконалагоджувальних робіт виконавець спільно з замовником проводить випробування обладнання, підтвердженням чого є акт індивідуального випробування обладнання. Акт складається і підписується представниками замовника та виконавця (п.5.3 договору).

Надання послуг та приймання їх результатів оформляється актом приймання-передачі наданих послуг, який підписується повноважними представниками сторін. Акт приймання-передачі наданих послуг зі сторони замовника підписують уповноважені особи замовника (п. 5.4. договору).

Датою завершення надання послуг вважається дата прийняття замовником обладнання в експлуатацію і підписання акту приймання-передачі наданих послуг (п. 5.5 договору).

Відповідно до п.7.2 договору за несвоєчасну оплату за надані послуги замовник сплачує пеню в розмірі однієї облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

За порушення строків надання послуг Виконавець сплачує Замовнику пеню в розмірі 0,1% вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачується штраф у розмірі 7% вказаної вартості послуг (п.7.3 договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.01.2019, а в частині розрахунків - до повного виконання зобов`язань (п.9.1 договору).

У виконання умов договору №Л/НРП-18838/НЮ від 16.08.2018 замовник передав, а виконавець прийняв для виконання капітального ремонту колесотокарний верстат моделі UGB-150, заводський №15-073, 1984 року випуску, підрозділу «Моторвагонного депо Тернопіль», верстат передано в розібраному стані, що підтверджується актом №1 приймання-передачі в ремонт від 04.09.2018.

Вказаний акт підписаний повноважними представниками сторін без зауважень, містить посилання на договір №Л/НРП-18838/НЮ від 16.08.2018, внаслідок чого, враховуючи приписи положень ст.ст. 76, 77, 91 Господарського процесуального кодексу України, приймається судом як такий, що підтверджує передання обладнання замовником та прийняття його в ремонт відповідачем. Вказані обставини відповідачем не заперечуються.

03.06.2019 виконавцем спільно з замовником проведено випробування обладнання, про що свідчить підписаний між сторонами акт індивідуального випробування обладнання.

03.06.2019 між сторонами підписано акт приймання-передачі наданих послуг, з якого вбачається виконання відповідачем капітального ремонту колесотокарного верстата на загальну суму 1705200,00грн.

За наслідком виконання ремонтних робіт виконавцем виставлено замовнику рахунок на оплату №108 від 03.06.2019 на суму 1705200,00грн.

У виконання зобов`язань за договором №Л/НРП-18838/НЮ від 16.08.2018 з оплати виконаних ремонтних робіт відповідачем за зустрічним позовом шляхом безготівкового переказу виконавцю були перераховані грошові кошти у сумі 1705200,00грн, що вбачається з платіжного доручення №2175882 від 25.09.2019.

Підставою для звернення до суду за первісним позовом стало порушення виконавцем прийнятих на себе зобов`язань в частині своєчасного виконання робіт у встановлений договором строк, що й стало підставою для нарахування позивачем за первісним позовом на підставі п.7.3 договору пені у сумі 289884,00грн за період з 15.12.2018 по 03.06.2019 та штрафу у сумі 119364,00грн, виходячи з вартості послуг.

Підставою для звернення до суду за зустрічним позовом стало порушення замовником прийнятих на себе зобов`язань в частині своєчасної оплати виконаних робіт у встановлений договором строк, що й стало підставою для нарахування позивачем за зустрічним позовом на підставі п.7.2 договору пені у сумі 67880,98грн та 3% річних у сумі 11913,04грн за період з 03.07.2019 по 25.09.2019, виходячи з суми заборгованості.

Розглядаючи первісний позов про стягнення пені у сумі 289884,00грн та штрафу у сумі 119364,00грн, всього 409248,00грн за порушення строків виконання ремонтних робіт за договором №Л/НРП-18838/НЮ від 16.08.2018, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, платити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 Цивільного кодексу України.

Пунктом 1 ч. ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір.

Відповідно до приписів ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як визначено ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Аналіз укладеного сторонами договору №Л/НРП-18838/НЮ від 16.08.2018 дозволяє зробити висновок, що останній за своєю правовою природою є договором підряду, отже, правовідносини сторін підпадають під регулювання Глави 61 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Як визначено ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1,7 ст.193 Господарського кодексу України.

Як зазначалось, 04.09.2018 замовник передав, а виконавець прийняв для виконання послуги з капітального ремонту колесотокарний верстат моделі UGB-150, заводський №15-073, 1984 року випуску, підрозділу «Моторвагонне депо Тернопіль», що підтверджується актом №1 приймання-передачі в ремонт; 03.06.2019 виконавець виконав капітальний ремонт колесотокарного верстата на загальну суму 1705200,00грн, про що свідчить підписаний між сторонами акт приймання-передачі наданих послуг.

Таким чином, обставини справи свідчать, що відповідач передбачені договором №Л/НРП-18838/НЮ від 16.08.2018 ремонтні роботи виконав з порушенням строків, встановлених п.5.1 договору - до 14.12.2018 включно (120 календарних днів з моменту підписання договору).

Посилання відповідача на істотні зміни обставин, що обумовили неможливість виконання ремонту у визначені договором строки, а саме, виникнення додаткових робіт, про що, як стверджує відповідач, було повідомлено позивача листом №23тс/1797 від 20.12.2018, не розцінюються судом в якості підстави для звільнення відповідача від відповідальності за порушення строків виконання робіт за договором з огляду на таке.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України).

За приписами ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 617 Цивільного кодексу України встановлено підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, а саме: особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Як визначено у п.14.2 договору в разі зміни реквізитів фактичної, юридичної адреси, індивідуального податкового номеру інших змін, які можуть перешкодити виконання зобов`язань по договору сторони, зобов`язані повідомити про це один одного протягом 10 календарних днів з моменту встановлення таких змін.

Граничним строком виконання ремонту за договором №Л/НРП-18838/НЮ від 16.08.2018 є 14.12.2018, проте відповідач не виконав вказані роботи у встановлений строк внаслідок, як зазначає відповідач, істотних змін обставин, а саме, виникнення додаткових робіт, про що, як зазначає відповідач було повідомлено позивача листом №23тс/1797 від 20.12.2018.

Відповідач стверджує, що лист №23тс/1797 від 20.12.2018 з повідомленням було направлено на адресу начальника підрозділу «Моторвагонного депо Тернопіль» регіональної філії «Львівська залізниця» Поважному А.В.

Згідно з ч. 1, 4 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно із ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено відсутність доказів виникнення істотних змін обставин, на які відповідач посилається, як на підставу звільнення від відповідальності, та відсутність листа №23тс/1797 від 20.12.2018, на який посилається відповідач, в підтвердження повідомлення позивача про виникнення додаткових робіт, які зумовили порушення строків виконання робіт.

Більше того, наявність істотних змін обставин (виникнення додаткових робіт) спростовується самим відповідачем у листі від 27.03.2019 №23ст/307, у якому зокрема зазначено, що всі виробничі потужності заводу були задіяні для виконання іншого замовлення, а також наголошено, що саме ці обставини призвели до невчасного виконання зобов`язань за договором №Л/НРП-18838/НЮ від 16.08.2018.

З огляду на зазначене, суд вважає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, передбачених чинним законодавством України та договором №Л/НРП-18838/НЮ від 16.08.2018, для підтвердження обставин, на які відповідач посилається як на підставу для звільнення від відповідальності за порушення прийнятих на себе за договором зобов`язань.

Невиконання відповідачем ремонтних робіт у погоджений сторонами строк є порушенням зобов`язання (неналежним виконанням) в розумінні ст.610 Цивільного кодексу України. З огляду на невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань зі своєчасного виконання робіт у строк, встановлений договором №Л/НРП-18838/НЮ від 16.08.2018, суд дійшов висновку, що відповідач згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України є боржником, який прострочив виконання зобов`язання.

Як свідчать матеріали справи, нарахування заявлених до стягнення в межах даного позову пені у сумі 289884,00грн та штрафу у сумі 119364,00грн на підставі п.7.3 договору зумовлено порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором №Л/НРП-18838/НЮ від 16.08.2018 в частині своєчасного виконання робіт за договором.

Відповідно до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання.

Згідно з приписами ч.2 ст. 193, ч.1 ст. 216 та ч.1 ст. 218 Господарського кодексу України за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарського кодексу України, іншими законами та договором.

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч.2 ст. 217, ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України є штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня).

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Заявлені до стягнення пеню та штраф позивачем нараховано на підставі п.7.3 договору №Л/НРП-18838/НЮ від 16.08.2018, за умовами якого за порушення строків надання послуг Виконавець сплачує Замовнику пеню в розмірі 0,1% вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачується штраф у розмірі 7% вказаної вартості послуг.

Розглядаючи позов в частині стягнення пені та штрафу, суд зауважує, що чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень щодо передбачення в договорі одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17).

Суд також зазначає, що п.7.3 договору №Л/НРП-18838/НЮ від 16.08.2018, яким на виконавця покладається відповідальність у вигляді сплати на користь замовника пені та штрафу за порушення строків надання послуг, не оспорюється відповідачем, в зв`язку з чим в силу вимог ст. 204 Цивільного кодексу України презюмується правомірність вказаного правочину.

Як встановлено судом, відповідач прийняв на себе зобов`язання надати послуги з капітального ремонту колесотокарного верстата моделі UGB-150, заводський №15-073, 1984 року випуску, підрозділу «Моторвагонне депо Тернопіль» у строк встановлений п.5.1 договору (120 календарних днів з моменту підписання договору), тобто, 14.12.2018, є останнім днем надання послуг, у зв`язку з чим за вимогами ст.253 Цивільного кодексу України першим днем порушення строку надання послуг, з якого можливо нарахування штрафних санкцій, є 15.12.2018.

Судом встановлено, позивачем за первісним позовом визначено період нарахування пені з 15.12.2018 до 03.06.2019, тобто кінцевою датою нарахування пені визначено дату фактичного виконання ремонтних робіт, якою є 03.06.2019, що є невірним, оскільки день фактичного виконання ремонтних робіт не включається в період часу, за який здійснюється стягнення.

Проте перевіривши розрахунок пені за період з 15.12.2018 по 02.06.2019, судом встановлено, що фактично нарахування пені здійснювалось за 170 календарних днів без врахування дати фактичного виконання ремонтних робіт.

Таким чином, суд дійшов висновку про відповідність фактичним обставинам справи та арифметичну правильність розрахунку пені та 7% штрафу, з огляду на що первісний позов про стягнення з відповідача пені у сумі у сумі 289884,00грн за період з 15.12.2018 по 02.06.2019 включно та штрафу у сумі 119364,00грн за порушення строків виконання ремонтних робіт підлягає задоволенню.

Задовольняючи первісний позов, суд зазначає, що не вбачає підстав для зменшення штрафних санкцій за заявою відповідача, з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 с. 233 Господарського суду України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що зменшення розміру неустойки є правом суду, при реалізації якого повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість такого випадку. При цьому, саме на відповідача покладається обов`язок довести винятковість конкретного випадку та надати відповідні докази на підтвердження цього.

Аналіз чинного законодавства України свідчить про відсутність вичерпного переліку виняткових випадків, які є безумовними підставами для зменшення неустойки. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст.86 Господарського процесуального кодексу, відповідно до якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з заяви відповідача в обґрунтування необхідності зменшення розміру штрафних санкцій відповідач посилається на те, що розмір пені та штрафу становить 24% від суми основної заборгованості, що є значним тягарем, що зменшить фактичні витрати підприємства, понесені при виконанні робіт та не відповідають наслідкам поведінки відповідача, оскільки роботи виконані в повному обсязі.

Разом з тим, як встановлено судом, відповідачем не доведено те, що неналежне виконання зобов`язань відповідача з виконання робіт в строки встановлені договором сталось внаслідок дії непереборної сили, надзвичайних і невідворотних обставин, а також відсутні докази того, що відповідачем вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

При цьому, суд зауважує, що у вирішенні питання щодо зменшення штрафних санкцій мають бути враховані майнові інтереси обох сторін.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій.

Враховуючи задоволення первісного позову, за приписами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача за первісним позовом зі сплати судового збору покладаються на відповідача за первісним позовом.

Розглядаючи зустрічний позов про стягнення пені у сумі 67880,98грн та 3% річних у сумі 11913,04грн за порушення строків оплати за виконані роботи за договором №Л/НРП-18838/НЮ від 16.08.2018, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1,7 ст.193 Господарського кодексу України.

Як встановлено судом, позивач за зустрічним позовом виконав свої зобов`язання за договором №Л/НРП-18838/НЮ від 16.08.2018 в частині виконання ремонтних робіт.

Між тим, обставини справи свідчать, що відповідачем за зустрічним позовом не здійснено своєчасного розрахунку за виконані ремонтні роботи за актом приймання передачі наданих послуг від 03.06.2019 на суму 1705200,00грн, у визначений п.4.3 договору строк - протягом 30 календарних днів після підписання актів приймання-передачі наданих послуг та калькуляції фактичних витрат з розшифровками матеріальних та трудових витрат, (але не раніше реєстрації податкової накладної відповідно до вимог чинного законодавства України), тобто до 03.07.2019.

При цьому, доводи відповідача щодо відсутності дати підписання сторонами калькуляції фактичних витрат з розшифровками матеріальних та трудових витрат, що унеможливлює встановлення моменту виникнення прострочки спростовуються матеріалами справи.

Крім того, факт наявності чи відсутності прострочення надання позивачем відповідачу послуг, за умови прийняття відповідачем таких послуг у повному обсязі, без застережень та зауважень, тощо не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку здійснити оплату вартості таких послуг у встановлені договором порядку та строки.

Невиконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати виконаних ремонтних робіт у погоджений умовами договору №Л/НРП-18838/НЮ від 16.08.2018 строк є порушенням зобов`язання (неналежним виконанням) в розумінні ст.610 Цивільного кодексу України.

Вказане зумовлює висновок суду, що відповідач згідно з ч. 1 ст.612 Цивільного кодексу України є боржником, який прострочив виконання зобов`язання.

Нарахування заявленої до стягнення в межах зустрічного позову пені за період з 03.07.2019 по 25.09.2019 зумовлено порушенням відповідачем за зустрічним позовом своїх зобов`язань за договором №Л/НРП-18838/НЮ від 16.08.2018 в частині своєчасної оплати за виконані ремонтні роботи.

Відповідно до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання.

Згідно з приписами ч.2 ст. 193, ч.1 ст. 216 та ч.1 ст. 218 Господарського кодексу України за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарського кодексу України, іншими законами та договором.

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч.2 ст. 217, ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України є штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня).

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Заявлену до стягнення пеню позивачем за зустрічним позовом нараховано на підставі п.7.2 договору №Л/НРП-18838/НЮ від 16.08.2018, за умовами якого за несвоєчасну оплату за надані послуги замовник сплачує пеню в розмірі однієї облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Як встановлено судом, відповідач за зустрічним позовом прийняв на себе зобов`язання прийняти та своєчасно здійснити оплату наданих послуг у строк встановлений п.4.3 договору - протягом 30 календарних днів після підписання актів приймання-передачі наданих послуг та калькуляції фактичних витрат з розшифровками матеріальних та трудових витрат, (але не раніше реєстрації податкової накладної відповідно до вимог чинного законодавства України), тобто, до 03.07.2019, у зв`язку з чим за вимогами ст.253 Цивільного кодексу України днем порушення строку оплати, з якого можливо нарахування штрафних санкцій, є 04.07.2019.

За результатом проведеної судом перевірки, судом встановлено, що здійснений позивачем розрахунок пені є неправильним з огляду на те, що позивач за зустрічним позовом невірно визначив початкову та кінцеву дату періоду нарахування пені, включивши день фактичної сплати суми заборгованості, що є невірним, оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення.

Здійснивши власний перерахунок пені за фактичний період прострочення з 04.07.2019 по 24.09.2019 на суму заборгованості 1705200,00грн, суд встановив, що належним розміром пені є 65825,39грн. Отже, заявлені позовні вимоги про стягнення пені у сумі 67880,98грн підлягають задоволенню частково у розмірі 65825,39грн, решта вимог щодо стягнення пені задоволенню не підлягає.

Розглядаючи позов в частині стягнення з відповідача на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України 3% річних у сумі 11913,04грн за період прострочення 03.07.2019 по 25.09.2019, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За результатом проведеної перевірки наданого позивачем розрахунку 3% річних, судом встановлено його невідповідність фактичним обставинам справи в частині невірного визначення початкової та кінцевої дати періоду нарахування 3% річних, включивши день фактичної сплати суми заборгованості, що є невірним, оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення.

Здійснивши перерахунок 3% річних за період з 04.07.2019 по 24.09.2019, суд встановив, що належним розміром 3% річних за вказаний період є 11632,73грн. Отже, заявлені позовні вимоги про стягнення 3% річних у сумі 11913,04грн підлягають задоволенню частково у розмірі 11632,73грн; решта вимог щодо стягнення 3% річних задоволенню не підлягає.

З огляду на часткове задоволення зустрічних позовних вимог за приписами ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача за зустрічним позовом зі сплати судового збору у сумі 1921грн, покладаються на відповідача за зустрічним позовом пропорційно розміру задоволених зустрічних позовних вимог.

З урахуванням того, що до початку судових дебатів позивачем за зустрічним позовом подано заяву в порядку ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України щодо надання доказів понесення відповідачем витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи, протягом п`яти днів після ухвалення рішення, питання щодо розподілу судових витрат позивачем за зустрічним позовом буде вирішено судом в порядку ст.244 Господарського процесуального кодексу України за умови надання позивачем за зустрічним позовом доказів на понесення таких витрат.

Дійшовши висновку про часткове задоволення як первісного позову на загальну суму 409248,00грн, так і зустрічного позову на загальну суму 77458,11грн, судом здійснено зустрічне зарахування на підставі ч. 11 ст.238 Господарського процесуального кодексу, приписами якої визначено, що у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

За наслідком проведення зустрічного зарахування, судом встановлено, що стягненню з Приватного акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» підлягає пеня та штраф у загальній сумі 331789,89грн.

Керуючись ст.ст. 86, 180, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Первісний позов Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Львів, Львівська область, до Приватного акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування», м. Краматорськ, Донецька область, про стягнення пені у сумі 289884,00грн та штрафу у сумі 119364,00грн, всього 409248,00грн, задовольнити в повному обсязі.

Зустрічний позов Приватного акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування», м. Краматорськ, Донецька область, до Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Львів, Львівська область, про стягнення пені у сумі 67880,98грн та 3% річних у сумі 11913,04грн, всього 79794,02грн, задовольнити в частині стягнення пені у сумі 65825,38грн та 3% річних у сумі 11632,73грн, всього 77458,11грн.

Здійснити зустрічне зарахування та стягнути з Приватного акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування» (84306, Донецька область, м.Краматорськ, вул. Олекси Тихого, 6, ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (79007, Львівська область, м. Львів, вул. Гоголя, 1, ) пеню та штраф у сумі 331789,89грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування» (84306, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Олекси Тихого, 6, ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (79007, Львівська область, м.Львів, вул. Гоголя, 1, ) витрати зі сплати судового збору у сумі 6138,72грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.Київ, вул.Тверська, 5, ) в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (79007, Львівська область, м. Львів, вул.Гоголя, 1, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування» (84306, Донецька область, м.Краматорськ, вул. Олекси Тихого, 6, ) витрати зі сплати судового збору у сумі 1864,76грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 12.02.2020 проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 24.02.2020.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя К.І. Аксьонова