РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2020Справа № 910/14157/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Картавцевої Ю.В., за участю секретаря судового засідання Вишняк Н.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Ніколаєвського Дмитра Сергійовича

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик"

Державної організації (установи; закладу) "Фонд гарантування вкладів

фізичних осіб"

про солідарне стягнення 54000,00 грн.

Представники:

від позивача: Ніколаєвський Д.С.

від відповідача 1: не з`явився

від відповідача 2: Музичук Л.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Ніколаєвський Дмитро Сергійович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" та Державної організації (установи; закладу) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" про солідарне стягнення 54000,00 грн.

Позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди обґрунтовані невиконанням відповідачем 1 зобов`язання за договором на здійснення розрахунково - касового обслуговування фізичних осіб-підприємців від 28.05.2009, а саме невиконанням прийнятого платіжного доручення №14 від 05.04.2016 та блокуванням грошових коштів у розмірі 4000,00 грн., з огляду на що, зважаючи на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/6665/16 від 19.01.2017, якою визнано протиправною та скасовано постанову правління Національного банку України №234 від 04.04.2016 про віднесення відповідача 1 до категорії неплатоспроможних, позивач просить стягнути солідарно з відповідача 1 та відповідача 2 грошові кошти у розмірі 54000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2019 суд ухвалив: позовну заяву Фізичної особи-підприємця Ніколаєвського Дмитра Сергійовича залишити без руху; встановити позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом: зазначення повного найменування юридичної особи відповідача 2; надання до суду доказів, які підтверджують відправлення відповідачу 1 та відповідачу 2 копії позовної заяви і доданих до неї документів (зокрема, опис вкладення у лист); надання належним чином засвідчених копій документів, ксерокопії яких долучені до позову; встановити позивачу строк для усунення недоліків - протягом семи днів з дня вручення даної ухвали.

24.10.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2019 суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

08.11.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів на виконання вимог ухвали суду від 29.10.2019 та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Так, у клопотанні позивач зазначає, що справа № 910/14157/19 є складною, тому просить здійснювати розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження, у зв`язку з чим призначити розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Статтею 247 Господарського процесуального кодексу України визначено, що при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Статтею 181 Господарського процесуального кодексу України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій. Підготовче засідання має бути розпочате не пізніше ніж через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

У підготовчому засіданні суд, зокрема, може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи, з`ясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше, вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста, здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті (ст. 182 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 6 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України якщо суд вирішив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, але в подальшому за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи починається зі стадії відкриття провадження у справі. У такому випадку повернення до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не допускається.

Враховуючи клопотання позивача, судом вбачається необхідність розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження, тому вказане клопотання підлягає задоволенню.

Ухвалою суду від 11.11.2019 суд ухвалив здійснювати розгляд справи № 910/14157/19 у порядку загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначити на 10.12.2019.

14.11.2019 до відділу діловодства суду від відповідача 2 надійшов відзив на позов, згідно з яким відповідач 2 заперечує проти позову з підстав того, що у банку - відповідач 1 - запроваджено процедуру ліквідації та Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним у даних правовідносинах; вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку; позивача повідомлено про включення його кредиторських вимог до 7-ої черги Реєстру кредиторів.

Також 14.11.2019 до відділу діловодства суду від відповідача 2 надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала висновки, що спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду є публічно-правовим і не є спором у зв`язку з процесом ліквідації банку, а має окремий характер і стосується виконання окремої функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами, а тому, на думку відповідача, даний спір слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

18.11.2019 до відділу діловодства суду від відповідача 1 надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач 1 вказує, що з моменту введення в банку тимчасової адміністрації поширюються обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; позивачем не обґрунтовано, на якій підставі позивач просить стягнути солідарно з відповідачів грошові кошти, тоді-як за ЦК України солідарність зобов`язання не може встановлюватись заповітом, звичаєм ділового обороту або ж судовим рішенням.

У підготовче засідання 10.12.2019 прибули представники позивача та відповідача 2. Представник відповідача 1 у підготовче засідання не прибув, про дату, час та місце підготовчого засідання був повідомлений належним чином.

У підготовчому засіданні 10.12.2019 оголошено перерву до 20.12.2019.

16.12.2019 до відділу діловодства суду від позивача надійшли заперечення на клопотання про закриття провадження з тих підстав, що посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.04.2018 у справі №820/11591/15 є необгрунтованим, оскільки вказана постанова стосується спору між фізичною особою та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, жодних інших відповідачів у справі немає, тоді-як даний позов подано також до банку; характер вимог позивача є похідним від вимог у приватно-правовому спорі.

У підготовче засідання 20.12.2019 прибули представники сторін.

Розглянувши клопотання відповідача 2 про закриття провадження у справі, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12.04.2018 у справі №820/11591/15, правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на отримання гарантованого відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника і не породжують прав та обов`язків для банку. Таким чином, відсутні підстави вважати, що правовідносини між вкладниками та Фондом щодо формування переліку осіб, які мають право на відшкодування вкладів за рахунок коштів Фонду, складаються за участі банку. Тому ці правовідносини не стосуються безпосередньо процедури ліквідації банку. Юридичний факт неплатоспроможності банку є лише підставою для виникнення правовідносин щодо відшкодування вкладникам їх вкладів за рахунок коштів Фонду, проте процес ліквідації має окремий перебіг і не впливає на обсяг відшкодування вкладникам. Наведене свідчить, що спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду є публічно-правовим і не є спором у зв`язку з процесом ліквідації банку, а має окремий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами.

Разом з тим, як вбачається з позовної заяви, позивачем заявлено вимоги не лише до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, але і до ПАТ «КБ «Хрещатик», та вказані вимоги заявлені про солідарне стягнення матеріальної шкоди через протиправну діяльність Національного банку України щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик».

За огляду на наведене, обставини у даній справі відрізняються від тих, які були предметом розгляду у справі №820/11591/15, з огляду на що суд доходить висновку про приватно-правову природу правовідносин, з приводу яких виник спір у даній справі, з огляду на що відсутні підстави для закриття провадження у справі, а тому в задоволенні клопотання відповідача 2 судом відмовлено.

У підготовчому засіданні 20.12.2019 судом з`ясовано, що в процесі підготовчого провадження у даній справі вчинені всі необхідні дії передбачені ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.02.2020.

У судове засідання 11.02.2020 прибули представники позивача та відповідача 2. Представник відповідача 1 не прибув, про дату, час та місце підготовчого засідання був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 11.02.2020 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача 2 та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

28.05.2009 між позивачем та відповідачем 1 укладено договір № 865 на здійснення розрахунково-касового обслуговування фізичних осіб-підприємців, за умовами якого банк зобов`язався відкрити клієнту поточні рахунки та здійснювати його розрахункове обслуговування.

На особовий рахунок позивача 04.04.2016 надійшло 50000,00 грн та 05.04.2016 - 4000,00 грн.

Позивач 05.04.2016 звернувся до Харківського регіонального відділення ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" з платіжним дорученням № 14 від 05.04.2016 на суму 50000,00 грн з призначенням платежу: повернення помилково перерахованих за юридичне обслуговування по договору б/н від 01.01.2015 грошових коштів згідно п/д № 131 від 04.04.2016 без ПДВ.

Вказане платіжне доручення 08.04.2016 банк повернув клієнтові без виконання на підставі п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та п. 1.25 глави 1 розділу ІІІ Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 05.07.2012 № 2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.09.2012. Крім того, як зазначає позивач, 05.04.2016 він намагався отримати зі свого особового рахунку готівкові кошти в сумі 4000,00 грн, проте вказаний рахунок виявився заблокованим.

Вказані обставини встановлені у постанові Харківського апеляційного господарського суду від 24.11.2016 у справі №922/2414/16, яка набрала законної сили, а отже в силу ст. 75 ГПК України не підлягають доказуванню у даній справі.

Так, у липні 2016 року Фізична особа-підприємець Ніколаєвський Дмитро Сергійович звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якій просив стягнути відповідачів 54211,54 грн за договором від 28.05.2009 № 845 на здійснення розрахунково-касового обслуговування фізичних осіб-підприємців, що укладено між позивачем та відповідачем 1.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 04.10.2016 у справі № 922/2414/16 позов задоволено частково; стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь Фізичної особи-підприємця Ніколаєвського Дмитра Сергійовича грошові кошти в сумі 54211,54 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.11.2016 у справі № 922/2414/16 рішення Господарського суду Харківської області від 04 жовтня 2016 року у справі № 922/2414/16 скасовано, прийнято нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вказана постанова мотивована наступним.

Постановою Правління Національного Банку України від 05.04.2016 № 234 "Про віднесення Публічного акціонерного товариство "Комерційний банк "Хрещатик" до категорії неплатоспроможних", з метою захисту інтересів вкладників та інших кредиторів ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик", керуючись ст.ст. 6, 7, 15, 55 Закону України «Про Національний Банк України», ст.ст. 66, 67, 73, 75, 76 Закону України «Про банки», главою 13 розділу ІІ Положення про застосування Національним Банком України заходів впливу, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 17.08.2012 №346 (зі змінами), віднесено ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" до категорії неплатоспроможних.

На підставі Постанови Правління Національного Банку України від 05.04.2016 № 234 Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ухвалено Рішення № 9 від 05.04.2016, яким розпочато процедуру виведення ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на 1 місяць з 05.04.2016 по 04.05.2016 та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків - Костенка І.І.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.04.2016 № 560 подовжено термін дії тимчасової адміністрації та повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації до 04.06.2016.

В подальшому Правління Національного Банку України ухвалило рішення від 02.06.2016 № 46-рш про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик".

На підставі зазначеного рішення Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03.06.2016 № 913, яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" з 06.06.2016 до 05.06.2018, ліквідатором призначено професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків - Костенка І.І.

Таким чином, Харківський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що на здійснення банком (ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик") операцій з коштами на рахунку клієнта (ФОП Ніколаєвський Д.С.) з моменту введення в банку тимчасової адміністрації поширюються обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку;

4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом;

5) нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед кредиторами.

Судом встановлено, що Благодійна організація "Благодійний фонд "Богдана Гаврилишина", Благодійний фонд "Енергетичний центр ім. І.Люндіна", Товариство з обмеженою відповідальністю "Сіріус-1", звернулись до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом, в якому просили визнати протиправними та скасувати постанову Національного банку України від 05 квітня 2016 року № 234 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" до категорії неплатоспроможних з тих підстав, що оскаржувана постанова Національним банком України прийнята безпідставно та з порушенням норм чинного законодавства, тому є протиправною.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 січня 2017 року у справі №826/6665/16, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року, позов Благодійної організації "Благодійний фонд "Богдана Гаврилишина", Благодійного фонду "Енергетичний центр ім. І.Люндіна", Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіріус-1" задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 липня 2017 року касаційну скаргу Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" Костенка Ігоря Івановича - залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року - без змін.

Постановою Верховного Суду від 16.05.2019 скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2017 року, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 20 липня 2017 року (провадження №№ К/800/15366/17, К/800/15779/17, К/800/15968/17); справу № 826/6665/16 передано на розгляд до суду першої інстанції - Окружного адміністративного суду міста Києва.

Судом встановлено, що відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №1503 від 13 червня 2019 продовжено процедуру виведення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ХРЕЩАТИК» (далі - ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК») (код банку (МФО) 300670; ; місцезнаходження: м. Київ, вул. Хрещатик, 8-а) з ринку шляхом продовження в ньому тимчасової адміністрації строком на п`ять днів з 14 червня 2019.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з делегуванням усіх повноважень тимчасового адміністратора ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК», визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), зокрема, статтями 37-39 Закону, строком на п`ять днів з 14 червня 2019 року призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Луньо Іллю Вікторовича.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 18 червня 2019 року № 415-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ХРЕЩАТИК» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення №1548 від 19 червня 2019 року про здійснення процедури ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ХРЕЩАТИК» (далі - ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК») протягом двох років з 20 червня 2019 року до 19 червня 2021 року включно.

Зазначеним рішенням також призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з делегуванням повноважень ліквідатора банку ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК», визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Шевченка Олександра Володимировича строком на два роки з 20 червня 2019 року по 19 червня 2021 року включно.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, позивач вказує на невиконання відповідачем 1 зобов`язання за договором на здійснення розрахунково - касового обслуговування фізичних осіб-підприємців від 28.05.2009, а саме невиконанням прийнятого платіжного доручення №14 від 05.04.2016 та блокуванням грошових коштів у розмірі 4000,00 грн., з огляду на що, зважаючи на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/6665/16 від 19.01.2017, якою визнано протиправною та скасовано постанову правління Національного банку України №234 від 04.04.2016 про віднесення відповідача 1 до категорії неплатоспроможних, позивач зазначає про позбавлення його права власності на грошові кошти у зв`язку з неправомірною діяльністю Національного банку України та просить стягнути солідарно з відповідача 1 та відповідача 2 грошові кошти у розмірі 54000,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, станом на дату подання позову та судового розгляду у відповідача 1 відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації.

Частинами 1 та 3 статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що ліквідація банку з ініціативи власників здійснюється в порядку, передбаченому законодавством про ліквідацію юридичних осіб, у разі якщо Національний банк України після отримання рішення власників про ліквідацію банку не виявив ознак, за якими цей банк може бути віднесено до категорії проблемного або неплатоспроможного. Якщо банк, який ліквідується за ініціативою власників, віднесено Національним банком України до категорії проблемних або неплатоспроможних, Національний банк України та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вживають щодо нього заходи, передбачені цим Законом та Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Таким чином, процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті "Урядовий кур`єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд у семиденний строк з дня початку процедури ліквідації банку розміщує оголошення, що містить відомості про ліквідацію банку відповідно до частини третьої цієї статті, в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються..

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку.

Відповідно до ч. 3 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Вимоги за зобов`язаннями банку із сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження: складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Частинами 1, 2 статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Отже, в зв`язку з прийняттям Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію відповідача 1, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється виключно в межах процедури ліквідації банку та в порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що задоволення вимог кредиторів відбувається в особливому порядку. Так статтею 52 Закону встановлено, порядок черговості задоволення вимог кредиторів банку, а саме: 1) зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі покриття витрат Фонду, передбачених пунктом 7 частини другої статті 20 цього Закону; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, платежі яких або платежі на ім`я яких заблоковано; 7) вимоги інших вкладників, які не є пов`язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов`язаними особами банку; 8) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 9) вимоги кредиторів банку (фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, а також юридичних осіб), які є пов`язаними особами банку; 10) вимоги за субординованим боргом. Вимоги до банку, незадоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними, що не позбавляє Фонд або уповноважену особу Фонду права звертатися з вимогами до пов`язаної з банком особи у порядку, визначеному частиною п`ятою цієї статті.

Таким чином, під час ліквідаційної процедури банку встановлюється черговість задоволення вимог кредиторів банку, натомість зазначеним законом не передбачено можливості задоволення вимоги окремого кредитора позачергово на підставі рішення суду.

При цьому, заявляючи позов про стягнення матеріальної шкоди солідарно з відповідачів, позивач серед іншого посилається на норму ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до якої Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

В той же час, суд зазначає, що в основу підстав позову покладено доводи про протиправну діяльність Правління Національного банку України, через що позивача було позбавлено права власності на грошові кошти, тоді-як право на гарантоване відшкодування жодним чином не виникає неправомірної, як зазначає позивач, діяльності Національного банку України.

При цьому, як встановлено судом, у запереченнях на клопотання про закриття провадження у справі, яке в свою чергу було обґрунтоване публічно-правовою природою спору про стягнення гарантованої суми відшкодування, позивач, власне, наголошував зокрема на тому, що характер спірних правовідносин у даній справі є відмінним від тих правовідносин, які описані у клопотанні, а саме характер спірних правовідносин є похідним від вимог саме у приватно-правовому спорі.

Більше того, як встановлено судом, за наслідками прийняття постанови Верховного Суду від 16.05.2019 у справі №826/6665/16, постанова Національного банку України від 05.04.2016 №234 щодо віднесення відповідача 1 до категорії неплатоспроможних не скасована, відповідно, і процедура ліквідації відповідача 1 є такою, що здійснюється відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

З огляду на викладене, суд також зазначає, що Законом України від 16.07.2015 N 629-VIII внесено до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відповідні зміни, зокрема до пункт 4 частини першої статті 2 Закону, відповідно до якого вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (раніше пункт 4 частини першої статті 2 Закону мав наступну редакцію: вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката).

Разом з тим, відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» від 16.07.2015 р. N 629-VIII відшкодування коштів за вкладами фізичних осіб - підприємців здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб незалежно від дня відкриття рахунка починаючи з 1 січня 2017 року щодо банків, віднесених до категорії неплатоспроможних після 1 січня 2017 року.

З огляду на наведене, оскільки постанова Національного банку України від 05.04.2016 №234 щодо віднесення відповідача 1 до категорії неплатоспроможних не скасована, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин норм закону стосовно банків, віднесених до категорії неплатоспроможних після 1 січня 2017 року.

Більше того, як встановлено судом, позивачем заявлено вимоги про солідарне стягнення з відповідачів грошових коштів.

Згідно зі ст. 541 Цивільного кодексу України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

У разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний із кредиторів має право пред`явити боржникові вимогу у повному обсязі. До пред`явлення вимоги одним із солідарних кредиторів боржник має право виконати свій обов`язок будь-кому із них на свій розсуд. Боржник не має права висувати проти вимоги одного із солідарних кредиторів заперечення, що грунтуються на таких відносинах боржника з іншими солідарними кредиторами, в яких цей кредитор не бере участі. Виконання боржником свого обов`язку одному із солідарних кредиторів у повному обсязі звільняє боржника від виконання решті солідарних кредиторів. Солідарний кредитор, який одержав виконання від боржника, зобов`язаний передати належне кожному з решти солідарних кредиторів у рівній частці, якщо інше не встановлено договором між ними (ст. 542 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що грунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Ліквідація солідарного боржника - юридичної особи, смерть солідарного боржника - фізичної особи не припиняють обов`язку решти солідарних боржників перед кредитором та не змінюють його обсягу та умов виконання.

Разом з тим, суд зазначає, що нормами законодавства України чи договору жодним чином не визначений солідарний обов`язок банку та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відшкодування матеріальної шкоди/тощо.

З огляду на викладене у сукупності, суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог Фізичної особи-підприємця Ніколаєвського Дмитра Сергійовича, з огляду на що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на позивача з огляду на відмову в позові.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 21.02.2020

Суддя Ю.В. Картавцева