ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2020 р. м. Київ Справа № 911/2502/19

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

за участю секретаря Гарбуз Л.В.

розглянувши справу № 911/2502/19

за позовом Фізичної особи-підприємця Ліповцева Юрія Віталійовича, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго», смт. Іванків

про стягнення 558 113,91 грн.

Представники:

від позивача: Мороз В.П., адвокат, ордер серії КВ № 785491 від 02.10.2019;

Ліповцев Ю.В.

від відповідача: Тітов І.С., адвокат, ордер серії ЛГ № 012920 від 20.01.2020;

вільний слухач: ОСОБА_1

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Ліповцев Юрій Віталійович (надалі-позивач) звернувся до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» (надалі-відповідач) про стягнення 558 113,91 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за умовами Договору на транспортні послуги № 18/12/2018-5 від 18.12.2018.

Ухвалою суду від 09.10.2019 відкрито провадження у справі № 911/2502/19, розгляд справи в порядку загального позовного провадження призначений у підготовчому засіданні на 06.11.2019.

Ухвалою суду від 06.11.2019 підготовче засідання у справі № 911/2502/19 було відкладено на 20.11.2019.

15.11.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 21918/19), в якому останній заперечував проти позову та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Так, відповідач заперечує проти отримання послуг на суму 366 400,00 грн., наданих позивачем на підставі акту № 6 від 30.06.2019 і, що вказаний акт не був підписаний з боку відповідача, тобто відсутній факт здійснення господарської операції за відповідним актом, а сам акт взагалі не містить обов`язкових реквізитів первинного документу бухгалтерського обліку. Разом з тим, відповідач вказує на відсутність умов договору щодо строків оплати наданих позивачем послуг, і що обов`язок щодо оплати послуг виник у відповідача на підставі ч. 2 ст. 530 ЦК України.

20.11.2019 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (вх. № 22224/19), в якій позивач вказує на те, що акт № 6 від 30.06.2019 оформлений відповідно до норм чинного законодавства, має підпис уповноваженої особи та відтиск печатки підприємства, що підтверджує здійснення господарської операції.

20.11.2019 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання (вх. № 22225/19) про приєднання доказів до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 20.11.2019 відкладено підготовче засідання на 09.12.2019.

06.12.2019 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання (вх. № 24312/19) про приєднання до матеріалів справи доказів, зокрема, оригінали письмових пояснень свідків, підписи на яких нотаріально засвідчені.

06.12.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшли заперечення (вх. № 24314/19), в яких останній стверджує про оформлення акту № 6 від 30.06.2019 з порушенням норм чинного законодавства.

06.12.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання (вх. № 24317/19) про призначення у справі № 911/2502/19 почеркознавчої експертизи та зупинення провадження у справі № 911/2502/19. В обґрунтування свого клопотання відповідач вказує на те, що генеральним директором Бойком С.В. акт № 6 від 30.06.2019 не підписувався і, що відповідний акт підписаний не відомою особою.

06.12.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання (вх. № 24316/19) про витребування доказів у справі.

Ухвалою суду від 09.12.2019 підготовче засідання відкладено на 23.12.2019, викликано в судове засідання свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

21.12.2019 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання (вх. № 25412/19) про приєднання доказів до матеріалів справи.

23.12.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання (вх. № 25440/19) про витребування доказів.

В підготовчому засіданні 23.12.2019 судом було заслухано показання свідків.

Крім того, в судовому засіданні 23.12.2019 суд, розглянувши клопотання (вх. № 24317/19) дійшов висновку про відмову в його задоволенні, оскільки надані сторонами у справі № 911/2502/19 докази будуть досліджені судом при розгляді справи по суті з врахуванням належності, достовірності та вірогідності доказів, а також будуть з`ясовуватись заперечення відповідача щодо кожного доказу позивача на підтвердження здійснення господарської операції - надання транспортних послуг, в тому числі факт не підписання акту № 36 від 30.06.2019 керівником відповідача.

Ухвалою суду від 23.12.2019 закрито підготовче провадження у справі № 911/2502/19, справа призначена до розгляду по суті на 20.01.2020.

В судовому засіданні 20.01.2020 оголошено перерву з розгляду справи по суті на 14.02.2020.

В судовому засіданні 14.02.2020 позивачем та його представником підтримані позовні вимоги, вважаючи їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позові; представник відповідача заперечував проти позову з підстав, викладених у відзив на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

18.12.2018 між Фізичною особою-підприємцем Ліповцевим Юрієм Віталійовичем (перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» (замовник) укладений Договір на транспортні послуги № 18/12/2018-5, відповідно до умов п. 1.1 перевізник зобов`язався на умовах цього договору, у встановлені строки, прийняти та доставити у визначений замовником пункт призначення вантаж замовника, а замовник зобов`язується надати до перевезення вантаж та оплатити послуги з перевезення.

Перевізник виконує для замовника перевезення, завантаження і розвантаження вантажу в обсязі, за ціною, по маршруту, в час, дату та термін, узгоджені сторонами, що підтверджується по факту виконання необхідними транспортними документами/актом виконаних робіт (наданих послуг), підписаним сторонами (п. 1.2 договору).

Умовами розділу 3 договору визначено, що розрахунки між перевізником та замовником здійснюється шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок перевізника.

Загальна вартість послуг вказується в актах виконаних робіт.

Підставою для оплати є підписаний сторонами акт виконаних робіт (наданих послуг) та отриманий замовником рахунок перевізника, який виставляється після погодження вартості робіт (послуг) сторонами.

Умовами п.п. 7.1, 7.2 договору визначено, що договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін.

Строк договору починає свій перебіг у момент, визначений п. 7.1 договору та становить 1 рік. У випадку, якщо жодна із сторін до спливу строку цього договору не заявить письмово про припинення дії договору, договір вважається продовженим на такий самий строк.

Так, на виконання умов Договору № 18/12/2018-5 від 18.12.2018, позивач належним чином та в повному обсязі виконував взяті на себе зобов`язання, надавши відповідачу транспортні послуги (подача відходів лісозаготівель на роточопер) на загальну суму 684 800,00 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи акти наданих послуг № 5 від 31.05.2019 на суму 318 400,00 грн. та № 6 від 30.06.2019 на суму 366 400,00 грн.

Відповідні акти підписані в двосторонньому порядку та скріплені печатками з боку позивача та відповідача.

Для оплати отриманих відповідачем послуг, позивачем були сформовані рахунки на оплату № 14 від 31.05.2019 на суму 318 400,00 грн. та № 15 від 30.06.2019 на суму 366 400,00 грн.

Однак, в порушення умов договору та взятих на себе зобов`язань, відповідач лише частково здійснив оплату отриманих транспортних послуг, наданих позивачем на підставі акту наданих послуг № 5 від 31.05.2019 в сумі 166 800,00 грн.; вартість послуг в сумі 518 000,00 грн. (частково за актом № 5 від 31.05.2019 та повністю за актом № 6 від 30.06.2019) залишені відповідачем не сплаченими.

В порядку досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача із претензіями (№ 888 від 25.07.2019 та № 0830 від 30.08.2019), в яких вимагав сплатити заборгованість за отримані транспортні послуги.

Однак, вимоги позивача залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовник) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Приписами статті 909 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Заперечуючи проти позову, відповідач у своєму відзиві (вх. № 21918/19 від 15.11.2019), в якому останній заперечував проти отримання послуг на суму 366 400,00 грн., наданих позивачем на підставі акту № 6 від 30.06.2019 і, що вказаний акт підписаний невідомою особою, тобто відсутній факт здійснення господарської операції за відповідним актом, а сам акт взагалі не містить обов`язкових реквізитів первинного документу бухгалтерського обліку. Разом з тим, відповідач вказує на відсутність у договорі умов щодо строків оплати транспортних послуг, і що обов`язок щодо оплати послуг виник у відповідача на підставі ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Однак, суд критично оцінює заперечення відповідача виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів кореспондується з пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, згідно якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або у вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 2.5 пункту 2 згаданого Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Дослідивши форму та зміст наявного в матеріалах справи акту надання послуг № 6 від 30.06.2019 на суму 366 400,00 грн., суд дійшов висновку, що останній відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та містять обов`язкові реквізити.

Підпис на акті надання послуг № 6 від 30.06.2019 візуально не відрізняється на актах надання послуг № 2 від 28.02.2019, № 3 від 31.03.2019, № 4 від 30.04.2019 та № 5 від 31.05.2019 (оригінали яких було досліджено в судових засіданнях) і надання послуг за якими та підписання яких не заперечується відповідачем.

Підпис на акті № 6 від 30.06.2019 засвідчений печаткою відповідача. Доказів втрати печатки відповідача у цей період та повідомлення про це у відповідні органи до суду не надано.

Також матеріли справи містять копію претензії позивача № 888 від 25.07.2019 з відміткою відповідача про отримання претензії 26.07.2019. До вказаної претензії додатками є копії актів виконаних робіт № 5 від 31.05.2019, № 6 від 30.06.2019 та копії рахунків.

Відповідачем не надано доказів заперечення щодо ненадання позивачем послуг у червні 2019 та не підписання відповідачем акту № 6 від 30.06.2019, хоча вказані документи отримані відповідачем з претензією позивача 26.07.2019.

Як вбачається з укладеного між сторонами Договору № 18/12/2018-5 від 18.12.2018, останній не містить умов щодо строків оплати транспортних послуг.

Згідно з частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вже було встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач звертався до відповідача із претензію № 888 від 25.07.2019 з вимогою сплатити за надані послуги.

Як встановлено судом, матеріали справи містять докази отримання відповідачем претензії № 888 від 25.07.2019, що підтверджується штампом про отримання кореспонденції від 26.07.2019 вх. № 187/2607-19вх, а отже й строк виконання зобов`язань щодо оплати послуг спливає 02.08.2019.

Таким чином, оскільки заборгованість відповідача в частині наданих позивачем на підставі Договору № 18/12/2018-5 від 18.12.2018 транспортних послуг, на час прийняття рішення не сплачена, а розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 518 000,00 грн. визнається судом правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Так, звертаючись із позовом, позивач просить суд стягнути з відповідача 36 846,91 грн. пені, нарахованої на підставі п. 4.2 договору від сум заборгованості по кожному акту окремо.

Пунктом 4.2 договору визначено, що за прострочення строків оплати замовник сплачує перевізнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час такого прострочення, від сум заборгованості за кожен день прострочення.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

Як зазначалось вище строк виконання зобов`язань щодо оплати сплинув 02.08.2019, тому нарахування пені починається з 03.08.2019. При розрахунку пені суд не може виходити за межі позовних вимог позивача, тому судом враховано, що за актом № 5 від 31.05.2019 позивач здійснював розрахунок пені з 28.08.2019.

Таким чином, суд здійснивши власний розрахунок пені від сум заборгованості по кожному акту окремо та з урахуванням вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 25 383,11 грн.

Крім цього, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України та у зв`язку із несвоєчасно проведеною відповідачем оплатою отриманих послуг просить суд стягнути з відповідача 3 267,00 грн. 3 % річних, нарахованих від сум заборгованості по кожному акту окремо.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд здійснивши власний розрахунок 3 % річних від сум заборгованості по кожному акту окремо, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України та того, що за актом № 5 від 31.05.2019, позивач здійснював розрахунок з 28.08.2019, дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних в сумі 2 273,02 грн.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України, покладається судом на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Що стосується заявлених до стягнення з відповідача 67 200,00 грн. витрат на правничу допомогу, суд відзначає наступне.

Відповідно до статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, але не виключно, витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ст. 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Положеннями частини 1 статті 1 зазначеного Закону унормовано, що договір про надання правової допомоги визначено як домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з приписами статті 30 наведеного Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

В обґрунтування відшкодування витрат по оплаті послуг адвоката, позивачем було надано копії Договору про надання правової допомоги № 14-08/2019 від 14.08.2019, укладеного між Фізичною особою-підприємцем Ліповцевим Юрієм Віталійовичем та Адвокатським об`єднанням «Супрема Лекс», ордеру серії КВ № 385491 від 02.10.2019 на ім`я Мороза В.П., детального опису робіт (надання послуг), які здійснювались адвокатом АО «Супрема Лекс» Морозом В.П., рахунку № 14-08/2019-1 від 14.08.2019 та платіжного доручення № 11 від 30.09.2019 на суму 67 200,00 грн. з призначенням платежу «оплата за надання правової допомоги».

Однак, суд дослідивши надані позивачем документи, як доказ понесення витрат на оплату послуг адвоката, дійшов висновку про відсутність підстав щодо покладення таких на відповідача виходячи з наступного.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає про необґрунтованість судових витрат у розмірі 67 200,00 грн. на правничу допомогу, а також зазначає, що розмір витрат не є пропорційним до предмету спору.

При дослідженні судом наявного у справі детального опису робіт (надання послуг), які здійснювались адвокатом АО «Супрема Лекс» Морозом В.П., з визначенням кількості годин та вартістю таких послуг, судом встановлено.

Відповідно до п.п. 5, 6 опису робіт (надання послуг) адвокатом Морозом В.П., здійснюється написання інших процесуальних документів, які будуть необхідні для подальшого розгляду справи № 2502/19 (3 години витраченого часу); участь у судових засіданнях в межах справи № 911/2502/19 (5 годин витрачено часу).

Тобто, до змісту п. 5 опису, адвокатом Морозом В.П. включені послуг, які можуть бути надані ним на майбутнє, проте вже з визначенням годин та вартості надання таких послуг та включення вартості до витрат, які понесені позивачем та які позивач просить покласти на відповідача.

Щодо передбаченої в п. 6 опису участі адвоката Мороза В.П. у судових засіданнях в межах справи № 911/2502/19 (5 годин витраченого часу) також спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

Зокрема, як вбачається з протоколів судових засідань у справі № 911/2502/19, судом здійснювався розгляд справи у судових засіданнях - 06.11.2019, 20.11.2019, 09.12.2019, 23.12.2019 (розгляд справи в підготовчому засіданні), 20.01.2020, 14.02.2020 (розгляд справи по суті).

З протоколів судових засідань у справі № 911/2502/19, які наявні в матеріалах справи, арифметично, можна зробити висновок, що загальна кількість часу проведених судових засідань, з урахуванням виходу суду до нарадчої кімнати та округленим значенням, становить 3 години.

При цьому, не вірне твердження позивача щодо участі адвоката Мороза В.М. в судових засідань протягом 5 годин (п. 6 опису робіт), оскільки з протоколів судових засідань від 06.11.2019 та 23.12.2019 у справі № 911/2502/19 чітко вбачається участь в судових засіданнях зі сторони позивача іншого адвоката - Євсютіна О.М., а отже невірним є розрахунок затраченого часу адвокатом Морозом В.П.

Матеріали справи містять рахунок № 14-08/2019-1 від 14.08.2019 та платіжне доручення № 11 від 30.09.2019, як доказ перерахування ФОП Ліповцевим Ю.В на рахунок АО «Супрема Лекс» коштів в розмірі 67 200,00 грн.

Тобто, 30.09.2019 позивачем на рахунок адвокатського об`єднання здійснено перерахування коштів в сумі 67 200,00 грн.

Однак, розмір витрат включених до детального опису робіт (надання послуг), які здійснювались адвокатом АО «Супрема Лекс» Морозом В.П., де наведені кількість витрачених годин та розрахунок суми наданих послуг визначений адвокатом ще до прийняття господарським судом матеріалів позовної заяви та відкриття провадження у справі № 911/2502/19, зокрема, за послуги з написання відповіді на відзив на позовну заяву (п. 4), написання інших процесуальних документів (п. 5), участь в судових засідань (п. 6), проте як такі розрахунки є передчасними.

При цьому, укладений між Фізичною особою-підприємцем Ліповцевим Юрієм Віталійовичем та Адвокатським об`єднанням «Супрема Лекс» Договір про надання правової допомоги № 14-08/2019 від 14.08.2019 не містить умов щодо строків та порядку оплати послуг, зокрема й щодо обов`язку замовника здійснити попередню оплату наданих адвокатом послуг.

Тобто, стороною не надано жодного акту приймання-передачі наданих послуг, з конкретним розрахунком наданих послуг та переліком сум, а наданий детальний опис робіт (надання послуг), які, як зазначено, здійснювались адвокатом АО «Супрема Лекс» Морозом В.П. містить відомості щодо можливого надання послуг адвокатом на майбутнє (п.п. 4, 5, 6).

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що вимоги Фізичної особи-підприємця Ліповцева Юрія Віталійовича про покладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу, задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» (07201, Київська область, Іванківський район, смт. Іванків, вул. Розважівська, 192, ) на користь Фізичної особи-підприємця Ліповцева Юрія Віталійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 518 000 (п`ятсот вісімнадцять тисяч) грн. 00 коп. основної заборгованості, 25 383 (двадцять п`ять тисяч триста вісімдесят три) грн. 11 коп. пені, 2 273 (дві тисячі двісті сімдесят три) грн. 02 коп. 3 % річних та 8 184 (вісім тисяч сто вісімдесят чотири) грн. 84 коп. судового збору.

Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано - 27.02.2020.

Суддя О.О. Христенко