РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.02.2020Справа № 910/15567/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Дьогтяр О.О., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовом Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» (04176, м. Київ, вул. Електриків, 29-А, код 20842474)

до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (01033, м. Київ, вул. Сагсаганського, 77, код 22945712)

про стягнення 22 020,97 грн

Представники сторін:

від позивача Пономарьов А.О. за дов.

від відповідача не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (далі - відповідач) про стягнення матеріальної шкоди в порядку суброгації у розмірі 22 020,97 грн, заподіяної внаслідок ДТП, оскільки відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2019 відкрито провадження у справі № 910/15567/19 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання), витребувано у Моторного (транспортного) страхового бюро України наступні відомості щодо полісу № АМ/3895406: якою страховою компанією виданий даний поліс; строк його дії; тип полісу; який автомобіль застраховано; розміри лімітів відповідальності, розмір франшизи; по відношенню до якої особи укладено договір страхування за вказаним полісом.

18.11.2019 до суду надійшли відомості від Моторного (транспортного) страхового бюро України, надані на виконання вимог ухвали суду від 08.11.2019.

21.11.2019 до суду надійшли подані відповідачем відзив на позовну заяву, а також клопотання про витребування доказів, у якому відповідач просив суд:

- витребувати у позивача копію Генерального договору про порядок здійснення факультативного перестрахування (ретроцесії) № 106ФП/13 від 20.11.2013 та акту приймання-передачі страхової справи, яка є предметом розгляду у даній судовій справі;

- зобов`язати позивача направити копії витребуваних документів на адресу відповідача.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував та вказував на відсутність законних підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки транспортний засіб - автомобіль марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходився на території України з простроченням терміну перебування у митному режимі «транзит», тобто водій ОСОБА_1 не мав законних підстав для керування цим транспортним засобом та не є особою, відповідальність якої застрахована за полісом АМ/3895406.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2019 постановлено здійснювати розгляд справи № 910/15567/19 в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 24.12.2019.

У судове засідання, призначене на 24.12.2019, представник позивача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Представник відповідача забезпечив явку, надав усні пояснення, у судовому засіданні заявив усне клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. Крім того, представник відповідача зазначив, що отримав позовну заяву, подану не від імені ПАТ "СК "Країна", а від імені ПАТ "СК "Арсенал". Суд відклав вирішення заявленого клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою суду від 24.12.2019, з урахуванням виправленої описки ухвалою від 21.01.2020, суд відклав розгляд справи на 21.01.2020, постановив повторно витребувати у Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» для долучення до матеріалів справи засвідчені копії: генерального договору про порядок здійснення факультативного перестрахування (ретроцесії) № 106ФП/13 від 20.11.2013; акту приймання-передачі страхової справи, яка є предметом розгляду у даній судовій справі; запропонував позивачу надати письмові пояснення з урахуванням обставин, повідомлених відповідачем в клопотанні про витребування доказів № 492-Ю від 19.11.2019, а також щодо направлення на адресу відповідача позовної заяви, поданої від імені ПАТ "СК "Арсенал".

Ухвалою суду від 21.01.2020 виправлено допущену описки в ухвалі суду від 24.12.2019, змінено найменування відповідача з Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" в особі Запорізької регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" на Акціонерне товариство "Страхова компанія "Країна" в особі Запорізької регіональної дирекції Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна".

У судовому засіданні, призначеному на 21.01.2020, оголошено перерву до 04.02.2020.

У судовому засіданні 04.02.2020 представник позивача подав відповідь на відзив. Представник відповідача у засідання суду не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином у засіданні суду 21.01.2020 під розписку.

Позивач у відповіді на відзив на доводи відповідача зауважив, що відповідачем не надано доказів притягнення водія ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у зв`язку з порушенням митних правил в частині перевищення встановленого строку доставки транспортного засобу в зоні митного контролю України, тому доводи про відсутність законних підстав щодо керування автомобілем є необґрунтованими.

Ухвалою від 04.02.2020 повідомлено відповідача в порядку ст. 120 ГПК України про наступне судове засідання, яке відбудеться 13.02.2020.

10.02.2020 представник позивача через канцелярію суду подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 13.02.2020 підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 13.02.2020 не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином в порядку ст. 120 ГПК України, правом на подачу заперечень на відповідь на відзив не скористався.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, визначений процесуальний строк розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача.

У судовому засіданні 13.02.2020 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представника позивача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

18.10.2018 між ПАТ «Страхова компанія «Країна» (страховик) та ТОВ «Сейвавто» (далі - страхувальник, вигодонабувач) був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 49/УА/0192483/2.1.5 (далі - договір добровільного страхування), предметом якого є страхування транспортного засобу «Volkswagen POLO», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

27.05.2019 у смт Гостомелі Київської області трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen POLO», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок вказаної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Згідно з постановою Ірпінського районного суду Київської області від 16.07.2019 у справі № 367/4990/19 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Судом встановлено, що згідно з рахунком № С4368321-1 від 31.05.2019, складеним ТОВ «Автодім Атлант-М», вартість відновлювального ремонту вищевказаного автомобіля «Volkswagen POLO», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , визначена у розмірі 23 020,97 грн.

На підставі вищевказаного рахунку позивачем було оформлено страховий акт № 49/54267/2.1.5.1 від 20.06.2019, згідно з яким загальна сума страхового відшкодування, що підлягала виплаті, склала 23 020,97 грн.

З матеріалів справи також вбачається, що позивач за заявою страхувальника від 11.06.2019 сплатив суму страхового відшкодування в загальному розмірі 23 020,97 грн на користь «Автодім Атлант-М», що підтверджується платіжним дорученням № 10328 від 20.06.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків (п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Згідно з приписами ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст.ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

На підставі статей 512, 514 Цивільного кодексу України, страховик стає замість потерпілої особи кредитором у зобов`язанні щодо відшкодування заподіяної шкоди у межах виплаченої суми.

Таким чином, здійснивши виплату страхового відшкодування, позивач набув право вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність винної особи на момент скоєння ДТП була застрахована у відповідача - Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/3895406 з лімітом відповідальності по майну 100 000,00 грн. та франшизою 1 000,00 грн.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, на підставі вищезазначених норм чинного законодавства та у зв`язку з укладенням полісу № АМ/3895406 відповідач прийняв на себе обов`язок відшкодовувати шкоду, заподіяну третім особам внаслідок експлуатації легкового автомобіля марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Матеріали справи свідчать, що 17.07.2019 позивач направив на адресу відповідача претензію за вих. № 8529 від 16.07.2019, в якій просив відшкодувати сплачену ним страхову суму, а відповідач отримав вказану претензію 18.07.2019, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 459 проте.

У відповідь на вказану вимогу відповідач листом за вих. № 218-В від 31.05.2019 просив надати додаткові документи, які позивач відмовив надати листом-відповіддю за вих. № 8231 від 09.07.2019 з огляду на суперечливість вказаних ідентифікацій документів.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

З огляду на наведені приписи п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строк виконання відповідачем грошового обв`язку перед позивачем на момент розгляду та вирішення даного спору по суті настав, проте відповідач доказів виконання вказаного зобов`язання або прийняття остаточного рішення про відмову у виплаті, суду не надав. Відтак, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про відшкодування відповідачем страхової виплати, що була сплачена позивачем, заявлена правомірно.

Пунктом 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Судом встановлено, що за умовами полісу № АМ/3895406 розмір франшизи становить 1 000,00 грн. Крім того, судом встановлено, що оплачена позивачем вартість відновлювального ремонту становила 23 020,97 грн, а ліміт відповідальності по майну за вказаним страховим полісом становить 100 000,00 грн, тому заявлені позивачем вимоги про відшкодування йому сплаченої страхової виплати обмежені зазначеним лімітом відповідальності. Крім того, позивач самостійно вирахував франшизу в розмірі 1 000,00 грн із суми страхового відшкодування, яке просить стягнути на свою користь з відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 22 020,97 грн є правомірними та підлягають задоволенню.

При цьому заперечення та доводи відповідача про те, що водій ОСОБА_1 не мав законних підстав для керування транспортним засобом - автомобілем «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_1 , оскільки термін перебування на території України останнього закінчився 14.08.2016, суд визнає безпідставними з огляду на наступне.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 Цивільного кодексу України).

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права.

Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Тобто володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом. При цьому, вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, необхідно встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 380 Митного кодексу України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Транспортні засоби особистого користування, що класифікуються за товарною позицією 8903, згідно з УКТ ЗЕД, можуть використовуватися громадянами, які ввезли їх в Україну, а також громадянами-резидентами та громадянами-нерезидентами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення, за умови використання транспортного засобу від імені і згідно з інструкціями користувача права на тимчасове ввезення. Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Згідно з пунктом 1.4 частини першої статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частини четвертою статті 397 Цивільного кодексу України особами, відповідальність яких застрахована, вважаються страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом.

Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Отже, для вирішення питання, чи є особа, яка керувала під час скоєння ДТП транспортним засобом, особою, відповідальність якої застрахована відповідно до норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умов договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності, дослідженню підлягають обставини правомірності володіння такою особою зазначеним транспортним засобом.

Суду не надано доказів того, що заволодіння застрахованим автомобілем «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_1 , водієм ОСОБА_1 здійснено неправомірним способом, тому посилання відповідача на відсутність підстав для виплати страхової суми страховою компанією, яка застрахувала цей автомобіль, є безпідставними.

Відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Тож за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується.

При цьому, скаржником не надано належних та допустимих доказів, в розумінні статей 76-77 Господарського процесуального кодексу України, на підтвердження відсутності реєстраційних документів у водія забезпеченого транспортного засобу - автомобіля «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент скоєння ДТП, чи доказів відсутності посвідчення водія у фізичної особи ОСОБА_1 .

Таким чином, факт неправомірності керування забезпеченим транспортним засобом винуватцем ДТП відповідачем не доведений і судом не встановлений.

Виходячи з аналізу положень статті 627 Цивільного кодексу України та статті 44 Господарського кодексу України, сторони є не лише вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, але й здійснюють власну діяльність на основі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Відповідачем не доведено, а судом не встановлено спеціальних заборон щодо страхування автомобілів, ввезених в Україну на умовах тимчасового ввезення для особистого користування.

При цьому, суд бере до уваги те, що договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АМ/3895406) недійсним не визнавався.

Порушення митних правил ввезення автомобілів на територію України може бути предметом адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб. Зазначені обставини, а також обставини неправомірного перебування забезпеченого транспортного засобу на території України під час скоєння ДТП, не є підставою для звільнення від цивільної відповідальності учасників страхових відносин відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування». Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.04.2019 у справі № 910/14693/17.

За таких обставин, суд задовольняє позовні Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» у повному обсязі.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 248-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (01033, м. Київ, вул. Сагсаганського, 77, код 22945712) на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (04176, м. Київ, вул. Електриків, 29-А, код 20842474) страхове відшкодування в розмірі 22 020,97 грн (двадцять дві тисячі двадцять грн 97 коп), судовий збір у розмірі 1 921,00 грн (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну грн. 00 коп).

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.Г. Удалова