ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2020 р. Справа№ 920/1001/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Гаврилюка О.М.

при секретарі Гуцал О.В.

за участю представників

від позивача: не з`явились

від відповідача: не з`явились

розглянувши у відкритому судовому

засіданні апеляційну

скаргу Головного управління Пенсійного фонду в Сумській області

на рішення Господарського суду Сумської області від 03.12.2019р.

у справі № 920/1001/19 (суддя Ю.А. Джепа)

за позовом Сумського обласного центру зайнятості в особі

Тростянецької районної філії Сумського обласного центру зайнятості

до Головного управління Пенсійного фонду в Сумській області

про стягнення 12 400,92 грн,

ВСТАНОВИВ:

Сумський обласний центр зайнятості в особі Тростянецької районної філії Сумського обласного центру зайнятості звернувся до Господарського суду Сумської області з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду в Сумській області, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь шкоду в сумі 12400,92 грн., яка складається з виплаченої допомоги по безробіттю гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 , яка має бути повернута позивачу, а також позивач просить суд витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області заподіяно шкоду Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття у загальному розмірі 12400,92 грн, яка складається з суми виплаченої за період з 08.06.2017 по 17.07.2017 допомоги по безробіттю гр. ОСОБА_1 та суми виплаченої за період з 08.06.2017 по 16.08.2017 гр. ОСОБА_2 у зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 03.12.2019 року у справі №920/1001/19 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду в Сумській області на користь Сумського обласного центру зайнятості в особі Тростянецької районної філії Сумського обласного центру зайнятості шкоду в сумі 12400,92 грн., яка складається з суми виплаченого забезпечення у зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду безробітних гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 , а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду в Сумській області звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 03.12.2019 року у справі №920/1001/19 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову Сумського обласного центру зайнятості в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми процесуального та матеріального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2020 року, справу № 920/1001/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. - головуюча суддя; судді - Калатай Н.Ф., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.20 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в Сумській області на рішення Господарського суду Сумської області від 03.12.2019 року у справі № 920/1001/19 - залишено без руху. Головному управлінню Пенсійного фонду в Сумській області було надано строк 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків шляхом надання до Північного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору, в сумі в сумі 2881 грн. 50коп.

29.01.2020р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшла заява про усунення недоліків, а саме докази сплати судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.01.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду в Сумській області на рішення Господарського суду Сумської області від 03.12.2019 року у справі № 920/1001/19. Призначено справу до розгляду на 19.02.2020 р.

21.02.2020 року через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій останній зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Сумської області від 03.12.2019 року у справі №920/1001/19 без змін.

19.02.2020р. представники сторін у судове засідання не з`явились. Причини неявки суду не повідомили, хоча про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників сторін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до абз. "є" пп. 5 п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про зайнятість населення" Сумський міський центр зайнятості виконує функції територіального органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття; виплачує матеріальне забезпечення та надає соціальні послуги, передбачені статтею 7 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" за рахунок коштів Фонду.

Судом встановлено, що з червня 2017 по липень 2018 року до Тростянецької районної філії Сумського обласного центру зайнятості (відповідно до наказу Сумського обласного центру зайнятості № 16 від 25.01.2018 "Про впровадження Пілотного проекту в центрах зайнятості" утворено Тростянецьку районну філію Сумського обласного центру зайнятості, шляхом реорганізації Тростянецького районного центру зайнятості) звернулись двоє працівників, а саме: гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_1 , після звільнення згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України (скорочення штатів працівників) з Південного об`єднання управління Пенсійного фонду України в Сумській області (зміна назва Пенсійного фонду України в Сумській області, у зв`язку з об`єднання управлінь). Станом на вересень місяць відповідачем у цій справі є Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, так як відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України" від 22.08.2018 № 628, відбулась реорганізація деяких територіальних органів Пенсійного фонду України шляхом приєднання, відповідно до частини першої статті 104 ЦК України в разі проведення реорганізації шляхом приєднання відбувається припинення юридичної особи з правонаступництвом, тобто з переходом прав та обов`язків однієї юридичної особи до іншої.

Після звернення до позивача гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_1 отримали статус безробітного з виплатою допомоги по безробіттю.

У червні 2017 року гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_1 за постановами Сумського окружного адміністративного суду від 17.07.2017 у справі № 818/894/17 та від 15.08.2017 у справі № 818/895/17 були поновлені на посадах і зняті з обліку у центрі зайнятості як безробітні, у зв`язку з поновлення на роботі за рішенням суду, що спричинило повернення коштів.

Гр. ОСОБА_1 01.06.2017 отримала статус безробітної у Тростянецькому районному центрі зайнятості, 08.06.2017 їй було розпочато виплату допомоги по безробіттю. 28.07.2017 гр. ОСОБА_1 надала фахівцю центра зайнятості постанову Сумського окружного адміністративного суду від 17.07.2017 у справі № 818/894/17, де Сумський окружний адміністративний суд постановив звернути до негайного виконання постанову суду в частині поновлення гр. ОСОБА_1 на посаді, а також надала підтвердження виконання зазначеної постанови, а саме, наказ Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі від 18.07.2017 № 25-ос про поновлення на посаді гр. ОСОБА_1 з 18.07.2017. На підставі наданих документів гр. ОСОБА_1 було припинено виплату допомоги по безробіттю з 08.06.2017 відповідно пп. 2 п. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та пп. 2 п. 1 частини V Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплат для організації безробітними підприємницької діяльності, та наказом від 28.07.2017 припинено її реєстрацію як безробітної, у зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду.

За час перебування на обліку як безробітної, з 08.06.2017 по 17.07.2017, гр. ОСОБА_1 отримала допомогу по безробіттю на загальну суму 5227,60 грн.

Гр . ОСОБА_2 01.06.2017 отримала статус безробітної у Тростянецькому районному центрі зайнятості, 08.06.2017 їй було розпочато виплату допомоги по безробіттю. 16.08.2017 гр. ОСОБА_2 надала фахівцю центра зайнятості постанову Сумського окружного адміністративного суду від 15.08.2017 у справі № 818/895/17, де Сумський окружний адміністративний суд постановив звернути до негайного виконання постанову суду в частині поновлення гр. ОСОБА_2 на посаді, на виконання згаданої постанови Управлінням пенсійного фонду України надано наказ від 16.08.2017 № 27-ос про поновлення на посаді гр. ОСОБА_2 з 16.08.2017. На підставі наданих документів гр. ОСОБА_2 припинено виплату допомоги по безробіттю з 08.06.2017 відповідно пп. 2 п. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та пп. 2 п. 1 частини V Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплат для організації безробітними підприємницької діяльності, та наказом від 16.08.2017 припинено її реєстрацію як безробітної, у зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду.

За час перебування на обліку як безробітної, з 08.06.2017 по 16.08.2017, гр. ОСОБА_2 отримала допомогу по безробіттю на загальну суму 7173,32 грн.

Згідно пп. 1 п. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартість надання соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішення суду.

Після поновлення на роботі гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 , Тростянецький районний центр зайнятості, 08.08.2017 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі з претензією про повернення суми виплаченого забезпечення. Відповідач у відповідь на претензію повідомив позивача про оскарження вищезазначених судових рішень до апеляційної інстанції.

Повторно, з аналогічними вимогами, Тростянецький районний центр зайнятості надіслав претензію до Управління пенсійного фонду України у Тростянецькому районі 16.01.2018. На претензію 02.02.2018 відповідачем повідомлено позивача про оскарження вищезазначених судових рішень до касаційної інстанції.

До 06.11.2018 Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі не надало інформації про результати розгляду скарг, у зв`язку з чим, 06.11.2018 позивачем надіслано претензії про повернення коштів у зв`язку з поновлення на роботі гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 за рішення суду, на загальну суму 12400,92 грн. Однак зазначені кошти відповідачем не повернуто позивачеві.

Стаття 11 ЦК України встановлює, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідності до статті 1173 ЦК України шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Таким чином, на відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 ЦК України передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

Відповідно до частини першої статті 107 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Таким чином, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Суб`єктами відповідальності, відповідно до статті 1173 ЦК України є органи державної влади або місцевого самоврядування.

Згідно статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом 7 Положення, Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

З огляду на викладене Пенсійний фонд є органом виконавчої влади, тобто суб`єктом відповідальності в розумінні статті 1173 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, факт неправомірних дій по відношенню до гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_1 щодо звільнення їх з займаних посад у зв`язку скороченням штату - встановлено постановами Сумського окружного адміністративного суду від 17.07.2017 у справі № 818/894/17 та від 15.08.2017 у справі № 818/895/17, що набрали законної сили.

Відповідно до частини четвертої статті 75 ГПК України, обставина, встановлена рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

Таким чином, обставини протиправної поведінки відповідача у даній справі, яка виявилась у неправомірному звільненні гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_1 , є встановленими та не підлягають доведенню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 43 Закону України "Про зайнятість населення" статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років).

За умови не звільнення відповідачем із займаних посад гр. ОСОБА_2 . та гр. ОСОБА_1 , останні належали б до категорії зайнятих осіб і підстав для виплати допомоги по безробіттю їм не було.

Відтак, причиною перебування гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_1 на обліку безробітними та отримання ними допомоги по безробіттю стала обставина звільнення їх із займаних посад відповідачем, неправомірність якого перевірялась і встановлена Сумським окружним адміністративним судом у постановах від 17.07.2017 у справі № 818/894/17 та від 15.08.2017 у справі № 818/895/17.

Виходячи з наведених вище положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", здійснені позивачем виплати допомоги по безробіттю за рахунок коштів Фонду особі, якій призначено виплату, є додатковими витратами позивача, оскільки така виплата допомоги по безробіттю не здійснювалася б позивачем у випадку не звільнення зазначених працівників відповідачем, що свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з пунктом 2 статті 1 Закону України "Про зайнятість населення" безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна розпочати роботу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 43 зазначеного Закону статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (частина друга статті 43 Закону України "Про зайнятість населення").

Зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону (п. 2 ч. 1 ст. 44 Закону України "Про зайнятість населення").

Сума завданої відповідачем шкоди позивачу вимірюється сумою допомоги по безробіттю, отриманою гр. ОСОБА_1 у період з 08.06.2017 по 17.07.2017 та гр. ОСОБА_2 у період з 08.06.2017 по 16.08.2017 у загальному розмірі 12400,95 грн за рахунок коштів Сумського обласного центру зайнятості на випадок безробіття, яка підтверджується довідками позивача від 08.08.2017 (а.с. 27/1) та від 16.08.2017 (а.с. 33) щодо отриманої гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 допомоги по безробіттю за вказаний період.

Згідно з довідок від 08.08.2017 та від 16.08.2017 гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 отримали допомогу по безробіттю за період з 08.06.2017 по 17.07.2017 та за період з 08.06.2017 по 16.08.2017 в загальній сумі 12400,92 грн.

Пунктом 7 частини першої статті 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку.

Таким чином, виплата допомоги по безробіттю здійснювалася позивачем не добровільно, а на виконання вимог Закону України "Про зайнятість населення", і така виплата відповідно до частини першої статті 43 Закону України "Про зайнятість населення", пункту 7 частини першої статті 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" не здійснювалася би у випадку не вчинення відповідачем протиправних дій стосовно гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 , що свідчить про неправомірність поведінки відповідача, наявність шкоди у позивача та причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача та заподіяною шкодою.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що доводи відповідача в частині добровільного здійснення позивачем виплати допомоги по безробіттю гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки право на отримання допомоги по безробіттю визначається не волею позивача, а пунктом 2 частини першої статті 44 Закону України "Про зайнятість населення", статей 6, 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 922/3435/17.

Факт обізнаності чи необізнаності відповідача про отримання гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 статусу безробітного та пов`язаних з цим виплат допомоги по безробіттю не впливає на судовий спір у справах, за результатами вирішення яких встановлені та набули преюдиційного значення обставини неправомірності дій відповідача по відношенню до гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 .

Відповідно ч. 1 ст. 7, ст. 8 та п. 1 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю здійснюється за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, який є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією, кошти якого не включаються до складу Державного бюджету України.

Встановивши зазначені вище обставини, суд дійшов висновку про наявність складу цивільного-правопорушення та покладення на відповідача обов`язку відшкодувати позивачу понесені ним збитки.

Аналогічна правова позиція щодо застосування приписів статей 1166 та 1173 ЦК України та статті 107 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у подібних правовідносинах, викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 915/282/17, від 18.06.2018 у справі № 904/1284/17, від 07.12.2018 у справі № 922/3435/17, від 21.06.2018 у справі № 916/1371/17 та від 09.07.2018 у справі № 921/202/17-г/4.

З огляду на викладене судом відхиляються доводи відповідача стосовно того, що сама лише наявність шкоди у вигляді безпідставної сплати допомоги по безробіттю, за відсутності інших цивільно-правових елементів шкоди, таких як, протиправність поведінки відповідача, причинно-наслідковий зв`язок між поведінкою відповідача та шкідливим результатом, що настав, не є підставою дійти висновку про наявність обов`язку відповідача відшкодувати позивачу шкоду.

На дату звернення до суду заборгованість в сумі 12400,92 грн відповідачем на користь позивача не оплачена.

Правове регулювання відносин між позивачем та відповідачем не є необхідним елементом для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди.

Оспорювання відповідачем повноважень позивача стягувати з відповідача виплачену допомогу по безробіттю спростовується частиною другою статті 11, статями 15, 16 і 1173 ЦК України, за якими шкода відшкодовується особі, якій її завдано.

Існування прямих правовідносин між суб`єктами деліктної відповідальності не вимагається.

Посилання відповідача на Порядок розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затверджений наказом Мінпраці та соцполітики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 № 60/62, постановою Правління Пенсійного фонду України № 7-1, містить матеріальні норми, що не поширюються на випадки деліктної відповідальності, яка регулюється статтею 1173 ЦК України, тому відхиляються судом.

Незнання, неможливість передбачити чи допустити відповідачем факту реєстрації безробітними та отримання допомоги по безробіттю гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 не змінює факту заподіяння шкоди Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття внаслідок вчинення відповідачем протиправних дій по відношенню до гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 .

З урахуванням вкладеного, колегія суддів погоджується з місцевим судом щодо задоволення позовних вимог, оскільки дані неправомірні дії відповідача привели до наслідків стосовно відшкодування коштів відповідно до пп. 1 п. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», а саме із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартість надання соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішення суду, та п.1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», згідно якого фонд має право стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Сумської області від 03.12.2019р. у справі № 920/1001/19 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 129, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в Сумській області залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Сумської області від 03.12.2019р. у справі № 920/1001/19 - без змін.

2. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Головне управління Пенсійного фонду в Сумській області.

3. Матеріали справи № 920/1001/19 повернути до Господарського суду Сумської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 25.02.2020р.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Н.Ф. Калатай

О.М. Гаврилюк