ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2020 р. Справа№ 910/2343/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Майданевича А.Г.

Гаврилюка О.М.

За участю секретаря судового засідання Прохорової Г.С.

Представників сторін:

від позивача Шевцов О. А., ордер ВІ №1003669 від 29.10.2019

від відповідача не прибув

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітал Інвест Строй"

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2019

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2019

у справі № 910/2343/19 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод залізобетонних конструкцій "Еталон"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітал Інвест Строй"

про стягнення 554 566,96 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод залізобетонних конструкцій «Еталон» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітал Інвест Строй» про стягнення 554 566,96 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань з оплати поставленого товару, поставка якого була здійснена на підставі договору № 2203/18 від 22.03.2018р.

Короткий зміст оскаржуваного рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.07.2019 у справі №910/2343/19 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітал Інвест Строй" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод залізобетонних конструкцій "Еталон" основний борг у сумі 506 074,97 грн, пеню в сумі 21 541,13 грн, 3% річних у розмірі 3 072,91 грн, інфляційні втрати в сумі 4 500,75 грн та судовий збір у сумі 8 027,85 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог у частині стягнення пені та нарахувань, що передбачено ст. 625 Цивільного кодексу України.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 23.07.2019 у справі № 910/2343/19 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітал Інвест Строй" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод залізобетонних конструкцій "Еталон" витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 615,65 грн.

Згідно з висновком суду першої інстанції, представлені позивачем документи є належними та достатніми доказами понесення витрат на професійну правничу допомогу, тому витрати на правничу професійну допомогу покладаються на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод залізобетонних конструкцій «Еталон».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Капітал Інвест Строй" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2019 у справі №910/2343/19 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2019 у справі №910/2343/19 у повному обсязі, ТОВ "Завод залізобетонних конструкцій "Еталон" відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржувані рішення ухвалені при недоведеності обставин, що мають значення для справи, неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітал Інвест Строй" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2019 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2019 у справі №910/2343/19. Призначено до розгляду апеляційну скаргу у судовому засіданні на 11.11.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 було відкладено розгляд справи на 04.12.2019.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2019, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Коротун О.М., справу №910/2343/19 передано на повторний автоматизований розподіл.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2019 сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №910/2343/19 колегію суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2019 справу №910/2343/19 прийнято до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М., справу призначено до розгляду на 28.01.2020.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010р., "Смірнова проти України" від 08.11.2005р., "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006р., "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004р.)

Водночас, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ за своєю природою потребує регулювання з боку держави, яке може змінюватися у часі та просторі відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб. Встановлені обмеження не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, що підриватимуть саму суть цього права. (див. рішення у справі «Станев проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], заява № 36760/06, п. 230, ECHR 2012). Застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (див. рішення у справі «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), заява № 35787/03, п. 29, від 26 липня 2007 року).

Враховуючи практику Європейського Суду (зокрема рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова та інші проти України від 15.03.2012), апеляційне провадження у даній справі згідно з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод здійснювалося в розумні строки.

Позиції учасників справи

Представник скаржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітал Інвест Строй" у судове засідання не прибув, про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод залізобетонних конструкцій "Еталон" у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітал Інвест Строй" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2019 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2019 залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

22.03.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод залізобетонних конструкцій «Еталон» (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Капітал Інвест Строй» (далі - покупець) було укладено договір поставки №2203/18 (далі - договір №2203/18 від 22.03.2018р.), за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві товари (залізобетонні вироби), визначені у п. 1.2 цього договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар.

У п. 1.2 договору №2203/18 від 22.03.2018р. вказано, що найменування, одиниці виміру та загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура), визначаються в специфікаціях, які є додатками до цього договору.

Відповідно до п. 2.1 договору №2203/18 від 22.03.2018р. товар за даним договором поставляється товарними партіями, обсяг яких визначається в кожному конкретному випадку відповідно до замовлення на поставку товару. Замовлення на товар формується замовником у письмовій формі (або в електронному вигляді) в повній відповідності до специфікації і направляється постачальнику за допомогою електронної пошти або по факсу.

За змістом п. 3.2 договору №2203/18 від 22.03.2018р. загальна сума договору визначається згідно суми Специфікацій, які є невід`ємною частиною договору.

У п.п. 4.1, 4.2 договору №2203/18 від 22.03.2018р. визначено, що умови оплати товару вказуються в кожній окремій специфікації. Форма розрахунків безготівкова, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника.

Згідно з п.п. 5.1-5.3 договору №2203/18 від 22.03.2018р. поставка товару здійснюється на умовах СРТ (Інкотермс 2010) у місце поставки згідно п. 6.1 договору. Перехід права власності на товар відбувається в момент підписання накладної на товар. Перехід ризиків на товар відбувається в момент підписання накладної на товар.

Відповідно до п. 6.1 договору №2203/18 від 22.03.2018р. місце поставки товару визначається в додатковій угоді до договору.

Пунктом 11.1 договору №2203/18 від 22.03.2018р. визначено, що у випадку несвоєчасної оплати отриманого товару, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє на момент виникнення заборгованості, від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання припиняється через 30 днів від дня коли зобов`язання мало бути виконано.

Вказаний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений в п.12.1 цього договору та закінчується 31.12.2018р. (п.п. 12.1, 12.2 договору №2203/18 від 22.03.2018р.).

07.06.2018 сторонами було складено специфікацію №1 до договору №2203/18 від 22.03.2018р., якою погоджено поставку фундаментних блоків на загальну суму 486 330,84 грн. з урахуванням податку на додану вартість.

Пунктом 6 специфікації №1 визначено, що оплата товару покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника у вигляді попередньої оплати за товар: 50 000 грн. покупець сплачує протягом 5 банківських днів з дня підписання сторонами договору; 436 330,84 грн. сплачує не пізніше 08.06.2018р.

08.06.2018р. сторонами складено та підписано специфікацію №2 до договору №2203/18 від 22.03.2018р., на підставі якої поставляються перемички брускові, плити перекриття, плити багатопустотні та ОП5-2 на загальну суму 1 507 039,85 грн. з урахуванням податку на додану вартість.

У п. 6 вказаної специфікації зазначено, що оплата товару покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника у вигляді попередньої оплати за товар у розмірі 50% вартості визначеної в специфікації. Остаточний розрахунок у розмірі 50% від вартості товару визначеної в специфікації протягом 3 календарних днів з дати поставки кожної партії товару.

У специфікації №3 від 12.06.2018р. сторонами було погоджено поставку стінових блоків на загальну суму 162 628,56 грн. Визначено, що оплата товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника у вигляді попередньої оплати за товар у розмірі 100% вартості товару визначеної у специфікації.

23.10.2018р. сторонами було складено специфікацію №7 до договору №2203/18 від 22.03.2018р., якою погоджено поставку плит багатопустотних на загальну суму 1 164 800,83 грн. У п. 6 вказаної специфікації погоджено, що оплата товару покупцем здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника у вигляді 100% попередньої оплати за кожну партію товару окремо.

З урахуванням наведених обставин, у зв`язку з невиконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Капітал Інвест Строй" зобов`язання за договором щодо оплати товару в повному обсязі, Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод залізобетонних конструкцій «Еталон» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення 554 566,96 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Статтею 688 Цивільного кодексу України на покупця покладено обов`язок повідомити продавця про порушення умов договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

За твердженнями позивача, на виконання умов договору №2203/18 від 22.03.2018р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод залізобетонних конструкцій «Еталон» було поставлено, а Товариством з обмеженою відповідальністю «Капітал Інвест Строй» прийнято товар на загальну суму 3 752 811,31 грн., проте, відповідачем свого обов`язку з оплати поставленого товару в повному обсязі виконано не було. Внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість на суму 506 074,97 грн., що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

На підтвердження обставин виконання свого обов`язку з поставки позивачем представлено суду видаткові накладні за період з 14.06.2018р. по 28.12.2018р. та товарно-транспортні накладні.

Згідно п.п.5.1-5.3 договору №2203/18 від 22.03.2018р. поставка товару здійснюється на умовах СРТ (Інкотермс 2010) у місце поставки згідно п.6.1 договору. Перехід права власності на товар відбувається в момент підписання накладної на товар. Перехід ризиків на товар відбувається в момент підписання накладної на товар.

Заперечуючи проти задоволення позову відповідачем вказано, що видаткові накладні на поставку товару за договором № 2203/18 від 22.03.2018р. було підписано представником покупця без довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей. До того ж, вказаним учасником судового процесу наголошено на відсутності доказів передачі покупцю товару за кількістю та якістю у відповідності до Інструкції П-6, затвердженої постановою від 15.06.1965р. Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР, та Інструкції П-7, затвердженої постановою від 25.04.1966р. Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР.

Посилання відповідача на те, що відповідні довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей відсутні спростовуються наявними в матеріалах справи документами.

Зокрема, в матеріалах справи наявні довіреності №49 від 01.11.2018р., №48 від 30.10.2018р., №45 від 24.10.2018р., №41 від 25.09.2018р., №33 від 20.08.2018р., №19 від 13.07.2018р., №13 від 09.07.2018р., №10 від 04.07.2018р., №6 від 14.06.2018р., видані Товариством з обмеженою відповідальністю «Капітал Інвест Строй» ОСОБА_1 на отримання від Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод залізобетонних конструкцій «Еталон» залізобетонних виробів, перелік яких наведено у специфікаціях до договору. Посилання саме на вказані довіреності міститься у видаткових накладних на поставку товару.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідачем частково було оплачено товар поставлений в межах договору №2203/18 від 22.03.2018р., що додатково вказує на належне виконання постачальником своїх обов`язків з поставки товару.

Докази висловлення покупцем постачальнику будь-яких претензій з приводу якості та кількості поставленого в межах спірного договору товару в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що представлені позивачем до матеріалів справи накладні є належними, допустимими та достатніми доказами виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод залізобетонних конструкцій «Еталон» свого обов`язку з поставки Товариству з обмеженою відповідальністю «Капітал Інвест Строй» товару на загальну суму 3 752 811,31 грн.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

У п.п. 4.1, 4.2 укладеного між сторонами договору визначено, що умови оплати товару вказуються в кожній окремій специфікації. Форма розрахунків безготівкова, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника.

Згідно з п. 6 специфікації №1 від 07.06.2018р. оплата товару покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника у вигляді попередньої оплати за товар: 50 000 грн. покупець сплачує протягом 5 банківських днів з дня підписання сторонами договору; 436 330,84 грн. сплачує не пізніше 08.06.2018р.

Згідно з п. 6 специфікації №2 від 08.06.2018р. оплата товару покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника у вигляді попередньої оплати за товар у розмірі 50% вартості визначеної в специфікації. Остаточний розрахунок у розмірі 50% від вартості товару визначеної в специфікації протягом 3 календарних днів з дати поставки кожної партії товару.

У специфікації №3 від 12.06.2018р. визначено, що оплата товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника у вигляді попередньої оплати за товар у розмірі 100% вартості товару визначеної у специфікації.

Згідно специфікації №7 від 22.03.2018р. оплата товару покупцем здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника у вигляді 100% попередньої оплати за кожну партію товару окремо.

За таких обставин, виходячи з приписів чинного законодавства та умов укладеного між сторонами правочину, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що строк оплати поставленого у період з 14.06.2018р. по 28.12.2018р. в межах договору №2203/18 від 22.03.2018р. товару, настав.

Проте, як свідчать матеріали справи, відповідачем у повному обсязі отриманий товар, зокрема поставлений в межах специфікації №7 до укладеного між сторонами договору, оплачено не було, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість на суму 506 074,97 грн.

Зважаючи на встановлені обставини та вимоги чинного законодавства, враховуючи те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, та належних і допустимих у розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказів виконання в повному обсязі своїх обов`язків за договором №2203/18 від 22.03.2018р. не надав, місцевий господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод залізобетонних конструкцій «Еталон» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітал Інвест Строй» в частині стягнення основного боргу в сумі 506 074,97 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

У ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України зазначено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Разом із тим, згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 11.1 договору №2203/18 від 22.03.2018р. визначено, що у випадку несвоєчасної оплати отриманого товару, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє на момент виникнення заборгованості, від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання припиняється через 30 днів від дня коли зобов`язання мало бути виконано.

З огляду на порушення відповідачем строків оплати товару, поставленого згідно специфікації №7 до договору №2203/18 від 22.03.2018р., позивачем було нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 36 874,85 грн.

Проте, здійснивши перевірку наведеного позивачем розрахунку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про невірний розрахунок позивачем пені в розмірі 36 874,85 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У п. 11.1 договору №2203/18 від 22.03.2018р. вказано, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання припиняється через 30 днів від дня коли зобов`язання мало бути виконано.

Частиною 3 ст. 6 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

У ст. 627 Цивільного кодексу України зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Конституційним Судом України у рішенні від 11.07.2014р. №7-рп/2013 по справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» наголошено, що свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.

Отже, визначення сторонами у договорі №2203/18 від 22.03.2018р. меншого строку нарахування штрафних санкцій за порушення строків оплати в повному обсязі узгоджується з приписами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та принципом свободи договору, який визначено ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України.

Тобто, з урахуванням погодження сторонами того, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання припиняється через 30 днів від дня коли зобов`язання мало бути виконано вказує на те, що обґрунтованим за порушення строків оплати є нарахування пені за кожною з накладних протягом 30 днів з дня настання строку оплати. При цьому, підсумування за наслідками часткової оплати суми основного боргу вказаного строку ніяким чином не змінює.

Перевіривши здійснений судом першої інстанції перерахунок розміру пені, колегія суддів погоджується, що обґрунтованим є стягнення з відповідача пені на суму 21 541,13 грн.

Колегія суддів вважає також вірним розрахунок позивача за порушення строків виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором №2203/18 від 22.03.2018р. 3% річних на суму 3 072,91 грн на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Крім того, колегія суддів погоджується з розрахованим судом першої інстанції розміром інфляційних втрат позивача на суму 4 500,75 грн.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, місцевий господарський суд дійшов висновку стосовно наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог у частині стягнення пені та нарахувань, що передбачено ст. 625 Цивільного кодексу України.

З урахуванням вищенаведених обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод залізобетонних конструкцій «Еталон» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітал Інвест Строй» про стягнення у розмірі: основного боргу в сумі 506 074,97 грн, пені в сумі 21 541,13 грн, 3% річних у розмірі 3 072,91 грн, інфляційних втрат у сумі 4 500,75 грн, також судового збору в сумі 8 027,85 грн.

Стосовно незгоди скаржника з додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 23.07.2019 у справі №910/2343/19 колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1-4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В обґрунтування розміру понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції, до матеріалів справи позивачем надано:

- договір №15-02/19 від 15.02.2019р. про надання правової допомоги, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод залізобетонних конструкцій «Еталон» та Адвокатським бюро «Олександра Шевцова». У додатку №1 до якого сторонами визначено, що адвокат надає правову допомогу у вигляді представництва інтересів клієнта в Господарському суді міста Києва з приводу стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітал Інвест Строй»;

- ордер №123517 від 24.04.2019р. на надання правової допомоги;

- свідоцтво №2609 від 24.01.2019р. на право зайняття адвокатською діяльністю;

- акт від 11.07.2019р. виконаних робіт (наданих послуг) за договором про надання правової допомоги №15-02/19 від 15.02.2019р. на суму 11000 грн.;

- рахунок-фактуру б/н від 11.07.2019р. на суму 11 000 грн.;

- виписку з рахунку Адвокатського бюро «Олександра Шевцова», в якій відображено надходження 12.07.2019р. грошових коштів в якості оплати гонорара адвоката на суму 11 000 грн.

За таких обставин, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод залізобетонних конструкцій «Еталон», колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що представлені позивачем документи є належними та достатніми доказами понесення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 615,65 грн.

Стосовно заяви представника позивача про забезпечення позову колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Зі змісту цієї норми вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу.

При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Наведене відповідає позиції Верховного Суду та висновкам щодо застосування норм права, викладеним у постановах від 15.01.2019 у справі №915/870/18, від 25.02.2019 у справі № 924/789/18.

Заявник просить суд апеляційної інстанції вжити заходи забезпечення позову у справі №910/2343/19 шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача, що належать йому або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб, з метою забезпечення задоволених Господарським судом міста Києва позовних вимог на загальну суму 553 833,26 грн.

Заяву обґрунтовано тим, що відповідач жодного разу не з`явився у судове засідання в суд першої інстанції, чим створює умови для найбільш тривалого розгляду справи та неможливості стягнення коштів у примусовому порядку, а також тим, що на даний час триває досудове розслідування кримінального провадження у відношенні посадових осіб ТОВ «Капітал Інвест строй».

Колегія суддів зазаначає, що неучасть відповідача у судових засіданнях під час розгляду у справі в суді першої інстанції не може бути обґрунтуванням підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та/або грошові кошти, оскільки відповідно до ст. 42 ГПК України брати участь у судових засіданнях є правом, а не обов`язком учасників справи, а згідно з приписами ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Стосовно доводів заявника, що на даний час триває досудове розслідування кримінального провадження у відношенні посадових осіб ТОВ «Капітал Інвест строй», колегія суддів враховує наступне.

У частині 3 статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.

Посилаючись на наявність досудового розслідування кримінального провадження стосовно посадових осіб ТОВ «Капітал Інвест строй» як на підставу для застосування судом заходів забезпечення позову, заявник не обґрунтував, як саме потенційна можливість доведення вини посадових осіб ТОВ «Капітал Інвест строй» у межах відповідного кримінального провадження може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у даній справі або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У зв`язку із зазначеним, колегія суддів не вважає доведеною та встановленою обставину, що проведення досудового розслідування стосовно посадових осіб ТОВ «Капітал Інвест строй» є тією обставиною, яка може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у даній справі або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з якою пов`язується застосування заходу забезпечення позову, про який просить заявник.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову у справі №910/2343/19 шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача, що належать йому або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб, з метою забезпечення задоволених Господарським судом міста Києва позовних вимог на загальну суму 553 833,26 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, тому рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2019 у справі №910/2343/19 відповідає вимогам щодо законності та обґрунтованості.

Крім того, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про розподіл витрат Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод залізобетонних конструкцій «Еталон» на правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції, тому додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2019 у справі №910/2343/19 також є законним та обґрунтованим.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, викладені Товариством з обмеженою відповідальністю "Капітал Інвест Строй" в апеляційній скарзі, не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2019 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2019 у справі №910/2343/19 прийняті з повним дослідженням обставин, які мають значення для справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітал Інвест Строй" не підлягає задоволенню.

У зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на Товариство з обмеженою відповідальністю "Капітал Інвест Строй".

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод залізобетонних конструкцій "Еталон" про забезпечення позову - відмовити.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітал Інвест Строй" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2019 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2019 у справі №910/2343/19 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/2343/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст. 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складене 20.02.2020, у зв`язку із перебуванням судді Ткаченка Б.О. на лікарняному.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Гаврилюк