ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2020 р. Справа№ 910/13437/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Пашкіної С.А.

секретар Ковальчук Р.Ю.

за участю

представників: позивача - Винник Р.О.

відповідача - Леньшина О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод"

на рішення Господарського суду м. Києва від 04.12.2019 р. (повне рішення складено 04.12.2019 р.)

у справі № 910/13437/19 (суддя - Маринченко Я.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення заборгованості у розмірі 261860,66 грн

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року Публічне акціонерне товариство "Кременчуцький сталеливарний завод" звернулося з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості за договором поставки № ПВРЗ(ВМТП-18.700)ю від 31.10.2018 р. у загальному розмірі 261860,66 грн, з яких: 164384,70 грн - пеня, 70078,08 грн - інфляційні втрати та 27397,88 грн - 3% річних. Також позивач просив стягнути з відповідача 34500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що на виконання умов укладеного договору ним було здійснено поставку товару, однак відповідач свого обов`язку щодо вчасної оплати не виконав.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 04.12.2019 р. у справі № 910/13437/19 позов Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" задоволено. Також зазначеним рішення зменшено заявлену до стягнення суму витрат на професійну правничу допомогу та стягнуто її у розмірі 10000,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Кременчуцький сталеливарний завод" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 24500,00 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач вказує на те, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу адвоката є обґрунтованими, а відповідачем не надано обґрунтованих підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" у справі № 910/13437/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 р. у справі № 910/13437/19 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" та призначено справу до розгляду на 18.02.2020 р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

31.10.2018 р. між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (далі - покупець) та Публічним акціонерним товариством "Кременчуцький сталеливарний завод" (далі - постачальник) було укладено договір поставки № ПВРЗ(ВМТП-18.700)ю (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити і передати у зумовлені строки у власність покупцю певну продукцію (товар), відповідно до специфікації № 1 (додаток № 1), яка є невід`ємною частиною договору, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату відповідно до умов даного договору.

Згідно з п. 1.3 договору кількість і асортимент товару передбачається у специфікації № 1, яка додається до даного договору (додаток № 1).

Як передбачено п. 3.1 договору, покупець оплачує поставлений постачальником товар за ціною, вказаною у специфікації № 1.

Пунктом 3.4 договору сторони погодили, що ціна цього договору становить 3876000,00 грн з урахуванням ПДВ 20% - 646000,00 грн.

У відповідності до п. 4.2 договору покупець оплачує постачальнику кожну прийняту партію товару не пізніше 10 банківських днів з дати поставки товару покупцю, але не раніше реєстрації податкової накладної, при умові своєчасного надання постачальником належним чином оформлених рахунку-фактури, видаткової накладної, товарно-транспортної накладної або залізничної накладної, акту прийому-передачі товару, документів на поставлений товар та податкової накладної.

Згідно з п. 5.1.1 договору товар постачається на умовах FCA (згідно з Інкотермс 2010) - ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод". Товар повинен бути підготовлений постачальником до вивозу не пізніше 10 календарних днів з дня направлення письмового повідомлення. В разі постачання товару залізничним транспортом постачальник зобов`язується використовувати лише вагони власності ПАТ "Укрзалізниця".

За п. 5.1.4 договору датою поставки товару вважається день підписання покупцем або його уповноваженим представником видаткової накладної при поставці автотранспортом або дата штампу залізничної станції на залізничній накладній про приймання до перевезення.

Прийом товару здійснюється покупцем відповідно до Інструкції № П-6 від 15.06.1965 р. "Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості" та Інструкції № П-7 від 25.04.1966 р. "Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості" при наявності товарно-супровідних документів: товарно-транспортної накладної, податкової накладної, видаткової накладної на кожну партію товару, акту прийому-передачі товару (п. 5.2.1 договору).

Згідно з п. 7.3 договору покупець за даним договором, у разі порушення строків оплати, сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України від суми неоплаченої вартості товару.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018 р., а в частині розрахунків - до повного виконання (п. 10.1 договору).

В додатку № 1 до договору (специфікація № 1) сторони погодили найменування товару, код товару за класифікатором, кількість, ціну товару.

На виконання умов укладеного договору позивач передав, а відповідач прийняв товар, обумовлений договором на загальну суму 3876000,00 грн, що підтверджується копіями видаткових накладних № КСЗ-0001069 від 02.11.2018 р., № КСЗ-0001070 від 02.11.2018 р., № КСЗ-0001071 від 02.11.2018 р. та актами прийому-передачі товару № 10 від 02.11.2018 р., № 11 від 02.11.2018 р., № 12 від 02.11.2018 р.

Вказані видаткові накладні та акти прийму-передачі підписані уповноваженими представниками обох сторін без зауважень щодо якості та кількості товару.

02.11.2018 р. позивачем було виставлено відповідачу рахунок на оплату товару № КСЗ-100412.

Однак відповідач поставлений товар оплатив з порушенням обумовлених договором строків, а саме 15.02.2019 р., що підтверджується копією банківської виписки по рахунку позивача.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, в порушення умов укладеного між сторонами договору, здійснив оплату за поставлений товар з порушенням строку, внаслідок чого позивач нарахував пеню, інфляційні втрати та 3% річних.

За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Вбачається, що покупець, в порушення укладеного договору та норм чинного законодавства здійснив оплату поставленого товару лише 15.02.2019 р.

За порушення зобов`язання щодо вчасної оплати за поставлений товар позивач нарахував та просив стягнути з відповідача 70078,08 грн інфляційних втрат та 27397,88 грн 3% річних.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Крім того, оскільки інфляційні втрати пов`язані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненнями грошових коштів, а три проценти річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, то ні три проценти річних, ні індекс інфляції не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов`язань.

Як передбачено п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 р. № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права», сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов укладеного договору, у визначені строки оплату за виконані роботи не здійснив, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 27397,88 грн 3% річних та 70078,08 грн інфляційних втрат, є обґрунтованими, розмір їх арифметично вірний, відтак підлягає задоволенню.

Також, за порушення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача 164384,70 грн пені.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до п. 7.3 укладеного договору покупець, у разі порушення строків оплати, сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України від суми неоплаченої вартості товару.

Разом з цим, частиною 6 статті 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Враховуючи викладене, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, встановлено, що вказане нарахування проведено позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства та умов укладеного між сторонами договору, а відтак вимога позивача про стягнення з відповідача 164384,70 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 34500,00 грн витрат на оплату послуг адвоката в суді першої інстанції.

В підтвердження відповідної вимоги позивач надав суду:

- договір про надання правової допомоги адвокатом від 24.01.2018 р., укладений із адвокатом Винник Р.О.;

- угоду про внесення змін до договору від 28.12.2018 р.;

- угоду до договору від 03.01.2019 р. та додаткову угоду № 1 від 15.11.2019 р.;

- детальний опис виконаних адвокатом робіт та акт приймання-передачі наданих послуг від 19.11.2019 р.

Згідно зі ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з акту приймання-передачі наданих послуг від 19.11.2019 р. вартість послуг адвоката із надання послуг становить 34500,00 грн.

Разом з цим, враховуючи наявність заперечень відповідача, категорію складності справи, в межах якої позивачем отримано адвокатські послуги, об`єм роботи, проведеної адвокатом під час підготовки позовної заяви, роботи проведеної під час розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, та з метою дотримання співмірності між заявленими позовними вимогами, обсягом роботи проведеної адвокатом і витратами позивача на оплату адвокатських послуг, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про часткове задоволення вимоги позивача та стягнення з відповідача вартості витрат позивача на оплату послуг адвоката у розмірі 10000,00 грн.

Вимога позивача про стягнення з відповідача 8500,00 грн витрат на оплату послуг адвоката в апеляційній інстанції задоволенню не підлягає у зв`язку з відмовою у задоволенні його апеляційної скарги.

Аргументи, викладені в апеляційній скарзі, наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77, 78 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 04.12.2019 р. у справі № 910/13437/19 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 04.12.2019 р. у справі № 910/13437/19 залишити без змін.

3. Витрати на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції покласти на Публічне акціонерне товариство "Кременчуцький сталеливарний завод".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 25.02.2020 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

С.А. Пашкіна