Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2020 р. м. Житомир Справа № 906/1259/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

секретар судового засідання: Степанченко О.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Литвинчук Ю. В., договір про надання правової допомоги від 16.10.2019;

від відповідача: не з`явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного підприємства "Поліссякомсервіс"

до Фізичної особи - підприємця Стасюк Світлани Анатоліївни

про стягнення 38402,33 грн

Приватне підприємство "Поліссякомсервіс" звернулося до господарського суду із позовом до Фізичної особи-підприємця Стасюк Світлани Анатоліївни про стягнення 38402,33грн, із яких 19000,00грн основного боргу, 14782,00грн пені, 1215,00грн 3% річних, 3405,33грн інфляційного збільшення.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на невиконання відповідачем умов договору про поворотну фінансову допомогу №8 від 23.05.2017 в частині повернення отриманих коштів.

В якості правових підстав позову позивач зазначає ст.ст.525, 526, 530, 610, 612, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України.

Ухвалою суду від 03.12.2019 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09.01.2020.

Ухвалою суду від 09.01.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 21.01.2020.

Ухвалою суду від 21.01.2020 розгляд справи по суті відкладено на 18.02.2020.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, відзиву на позовну заяву не подала, про причини неявки суд не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 43).

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України, неявка у судове засідання будь якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень, та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, відтак, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно позовної заяви позивач вказує, що 23.05.2017 між Приватним підприємством «Поліссякомсервіс» (позивач) та Фізичною особою-підприємцем Стасюк Світланою Анатоліївною (відповідач) укладено договір №8 про поворотну фінансову допомогу, згідно якого у порядку та на умовах, визначених цим договором, позивач передає у власність відповідача кошти у розмірі, визначеному у п.2.1. цього договору, а відповідач зобов`язується повернути поворотну фінансову допомогу у визначений цим договором строк.

Розмір поворотної фінансової допомоги становить 49127,82грн (п.1.1. розділу 2 договору).

Надавач передає поворотну фінансову допомогу отримувачу в день підписання сторонами цього договору (п.3.1. договору).

Договір, який додано позивачем до позовної заяви (а.с.11-12), не містить точної дати його укладення, а лише напис «травня 2017 р.». На підставі даного договору, як зазначає позивач, згідно платіжного доручення №49 від 23.08.2017 позивачем перераховано відповідачу 19000,00грн (а.с.13). В платіжному дорученні вказано призначення платежу: «надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги згідно договору №8 від 23.08.2017».

Позивач зазначає, що відповідно до п.4.1. договору, укладеного із відповідачем, строк повернення поворотної фінансової допомоги розпочинається з часу набрання чинності цим договором і її граничний термін становить 01.10.2017.

Відповідно до п.8.1. Договору про надання поворотної фінансової допомоги цей договір вважається укладеним і набирає чинності з часу надання поворотної фінансової допомоги отримувачу.

10.10.2019 позивачем надіслано на адресу відповідача лист-вимогу (а.с.14), згідно якого позивач зазначає, що 31.05.2017 між сторонами укладено договір про поворотну фінансову допомогу №8, відповідно до якого перераховано відповідачу 19000,00грн, що підтверджується платіжним дорученням №49 від 23.08.2017. Позивач вимагав терміново, протягом 5 днів з дня отримання вимоги, повернути отримані 19000,00грн. Крім того, позивач вказує, що відповідач зобов`язаний сплатити 15941,00грн 0,1% за кожен день прострочення платежу, 4670,00грн 3% річних, 5789,00грн інфляційних втрат.

Оскільки відповідачем, як зазначає позивач, не повернуто 19000,00грн поворотної фінансової допомоги згідно договору №8 від 23.05.2017, позивач звернувся до господарського суду із позовом про стягнення із Фізичної особи-підприємця Стасюк Світлани Анатоліївни 38402,33грн, із яких 19000,00грн основного боргу, 14782,00грн пені, 1215,00грн 3% річних, 3405,33грн інфляційного збільшення.

Згідно постанови Великої Палати Верховного суду від 25.06.2019 у справі №924/1473/15 посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку з цим господарський суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Згідно зі ст.16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Главою 83 ЦК України врегульовано правовідносини, пов`язані із набуттям, збереження майна без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Перелік ситуацій, що міститься в частині 3 ст. 1212 ЦК України, при виникненні яких допускається застосування норм статті 1212 ЦК України, не є вичерпним.

Із змісту наведеного законодавства слідує, що застосовувати ці норми можливо для захисту прав та інтересу у разі набуття або збереження особою майна, але без достатньої правової підстави. Тобто, повинен мати місце факт набуття або збереження майна особою та відсутність на це достатньої правової підстави.

Приписами ст.530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Суд зазначає, що належних доказів того, що обов`язок відповідача з повернення отриманих грошових коштів у сумі 19000грн виник у відповідача саме з 02.10.2017 на підставі договору про поворотну фінансову допомогу №8 (а.с.11-12) матеріали справи не містять.

Згідно п.8.1. Договору про поворотну фінансову допомогу №8, що доданий позивачем до позовної заяви, договір вважається укладеним і набирає чинності з часу надання поворотної фінансової допомоги отримувачу. На підтвердження факту надання такої допомоги позивачем надано копію платіжного доручення №49 від 23.08.2017. Однак суд не має можливості достеменно встановити, що кошти згідно даного платіжного доручення були перераховані ФОП Стасюк С.А. на виконання умов Договору про поворотну фінансову допомогу №8, оскільки копія договору, подана позивачем не містить дати його вчинення, а лише зазначення «травня 2017р.», а платіжне доручення має призначення платежу «надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги згідно договору №8 від 23.08.2017».

Із листом-вимогою про повернення коштів позивач звернувся до відповідача 10.10.2019, що підтверджено відповідним описом вкладення до поштової кореспонденції (а.с.15).

Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що застосуванню підлягають саме положення ст.1212 Цивільного кодексу України, які регулюють положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

З урахуванням вищенаведеного суд вважає, що відповідач обов`язок із повернення 19000,00грн, які отримав від позивача та які позивач вимагав згідно листа-вимоги від 10.10.2019 повернути, мав виконати у період із 11.10.2019 по 17.10.2019 на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України.

Суд вважає, що із 18.10.2019 відповідач прострочив виконання зобов`язання із повернення коштів позивачу, а тому вимога про стягнення 19000,00грн підлягає задоволенню.

Щодо стягнення із відповідача пені у розмірі 14782,00грн суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст. 546, 549, 547 ЦК України відповідальність відповідача за несвоєчасне повернення суми сплачених позивачем коштів передбачається сторонами у письмовому правочині.

Оскільки у суду відсутні підстави вважати, що кошти у сумі 19000,00грн перераховані позивачем відповідачу саме на підставі письмового договору, доданого позивачем до позовної заяви, нарахування позивачем пені є безпідставним.

У постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі №910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 Цивільного кодексу України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі №331/5054/15-у погоджується з цим висновком.

Відтак, враховуючи положення ч.2 ст.625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності).

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідний висновок Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладено в постанові від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Тобто, враховуючи викладене, інфляційні втрати необхідно нараховувати лише за умови існування заборгованості п о в н и й м і с я ц ь.

З розрахунку позивача, що міститься у позовній заяві, вбачається, що він просив стягнути з відповідача суми, передбачені ст. 625 ЦК України (3% річних та інфляційних втрат), за період з 02.10.2017 по 19.11.2019.

Відповідно до ст.14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки суд вважає, що лише із 18.10.2019 відповідач прострочив виконання зобов`язання із повернення коштів позивачу, це є підставою для нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період із 18.10.2019 по 19.11.2019.

Здійснивши власний розрахунок суми 3% річних, суд зазначає, що задоволенню підлягає вимога про стягнення 51,53грн за період із 18.10.2019 по 19.11.2019. В задоволенні вимоги про стягнення 1163,47грн 3% річних суд відмовляє.

Зважаючи на те, що нарахування інфляційних втрат мають здійснюватися за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж (із листопада 2019 року), а також те, що інфляційні втрати необхідно нараховувати лише за умови існування заборгованості п о в н и й м і с я ц ь, суд відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення 3405,33грн інфляційних втрат, оскільки вони могли бути нараховані позивачем лише у період із 01.11.2019 по 19.11.2019, тобто за неповний місяць.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч.1ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п.п.2 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до положень, встановлених ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік", прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року становить 1921,00грн.

Зважаючи на вищевикладене, судовий збір слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Стасюк Світлани Анатоліївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Приватного підприємства "Поліссякомсервіс" (10031, м.Житомир, вул.Танкістів, буд. 33, ідентифікаційний код 36188516):

- 19 000грн - заборгованості;

- 51,53грн - 3% річних;

- 1 921,00грн - судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 25.02.20

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу;

2 - позивачу (вул. Танкістів, 33, м. Житомир, 10031) (рек. з пов.)

3 - відповідачу ( АДРЕСА_2 ) (рек. з пов.)