ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року Справа № 916/2070/19
м.Одеса, проспект Шевченка, 29

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді М.А. Мишкіної

суддів К.В. Богатиря, В.В. Бєляновського

Секретар судового засідання: Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:

від АТ «НАК «Нафтогаз України» - Єгоров В.С. - за довіреністю;

від КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» - Бочева Л.А. - за довіреністю.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Комунального виробничого експлуатаційного підприємства "Подільськтеплокомуненерго"

на рішення господарського суду Одеської області від 12 листопада 2019 року

у справі №916/2070/19

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Комунального виробничого експлуатаційного підприємства «Подільськтеплокомуненерго»

про стягнення 2261954,02грн.

суддя суду першої інстанції: Д.О. Бездоля

час і місце ухвалення рішення: 12.11.2019., 12:19год, м.Одеса, господарський суд Одеської області, зала №10,

повний текст рішення складений 22.11.2019р.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

У судовому засіданні 21.01.2020р. оголошувалась перерва згідно ст.216 ГПК України.

В судовому засіданні 18.02.2020р. згідно ст.ст.233, 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

19.07.2019р. Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі - позивач, АТ «НАК «Нафтогаз України») звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Комунального виробничого експлуатаційного підприємства «Подільськтеплокомуненерго» (надалі - відповідач, КВЕП «Подільськтеплокомуненерго»), в якому просило суд стягнути з відповідача на його користь 960800,31грн. пені, 380270,52грн. 3% річних та 920883,19грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог АТ «НАК «Нафтогаз України» зазначило, що 01.09.2017р. між ним (Постачальник) та відповідачем (Споживач) було укладено Договір №8004/1718-ТЕ-23 (надалі - Договір від 01.09.2017р.), на виконання умов якого позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 27900053,09грн. Проте відповідач, в порушення вимог п.6.1 договору, оплату за переданий газ здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у строк, визначений Договором від 01.09.2017р., у зв`язку із чим позивач нарахував відповідачу пеню, інфляційні та 3% річних у вищезазначених сумах (розрахунок заборгованості поданий разом із позовною заявою), які підлягають стягненню з відповідача у судовому порядку.

З посиланням на норми ст.ст.509, 655(ч.1), 526, 530, 510, 612, 611, 625(ч.2) ЦК України, ст.ст.174, 175(ч.1), 193(ч.ч.1,2), 216, 230(ч.ч.1,2), 231 (ч.6) ГК України позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

20.08.2019р. відповідач подав місцевому господарському суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що він в повному обсязі здійснив оплату за поставлений позивачем природний газ, а позивач при нарахуванні спірних у цій справі сум не врахував положення п.8.2. договору, яким визначено, що нарахування пені не здійснюється на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р. Відповідач, посилаючись на вищевказану постанову КМУ, зазначив, що перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню, у зв`язку з чим розрахунки КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» за спожитий газ здійснюється при наявності фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо пільг та житлових субсидій населенню на оплату послуг теплопостачання. Як зазначає відповідач, йому для погашення заборгованості за договором, укладеним з позивачем, надавались бюджетні кошти в сумі 9961465,23грн., які використані виключно за цільовим призначенням та після їх надходження з місцевого бюджету були перераховані позивачу за відповідними платіжними дорученнями. Враховуючи відсутність у відповідача можливості вплинути на перерахування коштів наданих державою, в даному випадку фактично має місце обставина зміни строків виконання грошового зобов`язання за договором та зазначені у відзиві обставини виключають можливість застосування до відповідача штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

23.08.2019р. відповідач подав суду першої інстанції клопотання про зменшення пені, в якому, посилаючись на приписи ч.ч.1,2 ст.233 ГК України, ч.3 ст.551 ЦК України просив врахувати специфіку діяльності відповідача щодо безперебійного постачання теплової енергії населенню, низьку платоспроможність населення та просив зменшити розмір пені на 99% та зазначив, що позивач не зазначає та не обґрунтовує суму збитків, які ним були понесені при неналежному виконанні договірних відносин.

12.09.2019р. АТ «НАК «Нафтогаз України» подало суду відповідь на відзив, в якому, зокрема зазначило, що при здійснені розрахунку спірних сум, позивачем не було здійснено нарахування пені на сум оплат, проведених відповідачем відповідно до постанови КМУ №256 від 04.03.2002р., при цьому законодавством не передбачено такої підстави зміни умов договору як наявність регулюючого впливу підзаконного акту. Також позивач зазначив, що клопотання про зменшення розміру пені задоволенню не підлягає, оскільки сторони на власний розсуд визначили вид забезпечення виконання зобов`язання неустойкою. АТ «НАК «Нафтогаз України», як підприємство державного сектору економіки, є об`єктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави, а відсутність можливості вчасно розрахуватись за природний газ призведе до неможливості вчасно надати послуги з постачання природного газу, що спричинить значні соціально та економічно негативні наслідки для всієї країни.

11.11.2019р. відповідач подав місцевому господарському суду додаткові пояснення, в яких зазначив, що фактично за умовами договору відповідач сплатив на користь позивача 27900053,09грн., з яких 9961465,23грн. це бюджетні кошти, на які згідно з положеннями п. 8.2. договору не нараховуються пеня, 3% річних та інфляційні втрати. Водночас, позивачем було здійснено відповідні нарахування пені та 3% річних з 28.11.2017р. та інфляційні втрати з 27.02.2018р., при тому, що бюджетні кошти були отримані відповідачем з 28.02.2018р. по 22.12.2018р. частковими нарахуваннями. Відповідач вважає, що у нього існувала заборгованість перед позивачем тільки на суму бюджетних коштів у розмірі 9961465,23грн., отриманих на підставі постанови КМУ №256.

11.11.2019р. КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» повторно подало суду клопотання про зменшення розміру пені з додатковими доказами, в якому відповідач додатково зазначив суду про збитковість господарської діяльності відповідача та наявну заборгованість держави перед відповідачем станом на 01.10.2019р. у розмірі 23335802,00 грн. Відповідач просить суд врахувати специфіку діяльності відповідача, а також те, що великий розмір пені та відсутність достатніх коштів на банківських рахунках відповідача призведе до негативних наслідків у вигляді перебоїв при постачанні теплової енергії споживачам міста Подільськ протягом опалювального сезону.

Рішенням господарського суду Одеської області від 12.11.2019р. позовні вимоги задоволено частково - стягнуто з КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» інфляційні нарахування в сумі 920883,19грн., 3% річних в сумі 380270,52грн., пеню в сумі 96080,03грн. та судовий збір в сумі 33929,31грн.; в іншій частині позову відмовлено.

Рішення обґрунтоване посиланням на норми ст.ст.п.1 ч.2 ст.11, ст.626, ч.1 ст.526, ст.610, ч.1 ст.530, ст.ст.525, 551(ч.3), с25 України, ст.175, 193(ч.ч.1,7), 230(ч.1), 233(ч.2) ГК України, п.8.1 фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. №256 та вмотивоване наступним. Судом встановлена обставина невчасного виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати проданого позивачем у спірний період з жовтня 2017 по березень 2018 природного газу. У зв`язку із тим, що бездіяльність відповідача суперечить нормам права та договору, позивачем правомірно заявлені до стягнення з відповідача пеня, 3% річних та індекс інфляції. Розрахунки заявлених позивачем пені, 3% річних та індексу інфляції, які долучені позивачем до позовної заяви, судом перевірені, встановлено їх вірність, відповідність нормам законодавства України, при цьому судом встановлено, що розрахунок сум пені здійснено з врахуванням 8.2. договору, а саме позивачем не нараховано пеню на суми оплат, проведені відповідачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256. Вирішуючи питання щодо доцільності зменшення штрафних санкцій у цій справі суд враховує: ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором; те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач або інші особи зазнали збитків у зв`язку із простроченням виконання зобов`язання у спірних відносинах; відповідач є комунальним підприємством, створеним для виробництва теплової енергії споживачам міста Подільська; важкий фінансовий стан відповідача, який підтверджується, зокрема, виписками по рахункам відповідача, з яких вбачається розмір залишкових коштів у відповідача; збитковість діяльності відповідача, що підтверджується звітом про фінансові результати відповідача за 3 квартал 2019 та розрахунком обсягу заборгованості перед відповідачем в сумі 23335802грн. за минулі періоди з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та постачання горючої води, що вироблялись, транспортувались та постачались відповідачем населенню. Також суд враховує, що суми 3% річних та інфляційних втрат є значними, а отже стягнення з відповідача всієї суми пені буде непомірним тягарем для відповідача та може призвести до негативних наслідків для підприємства. За цих обставин, суд доходить висновку щодо можливості зменшення розміру заявлених штрафних санкцій у вигляді пені, що підлягає до стягнення з відповідача, на 90% від заявленої позивачем суми пені за несвоєчасну оплату вартості поставленого природного газу, при цьому, таке зменшення суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі, що запобігатиме настанню для них негативних наслідків. Отже позовні підлягають частковому задоволенню та з відповідача слід стягнути на користь позивача інфляційні нарахування в сумі 920883,19грн., 3% річних в сумі 380270,52грн. та пеню в сумі 96080,03 грн.

28.11.2019р. від АТ «НАК «Нафтогаз України» надійшла апеляційна скарга на рішення господарського суду, в якій позивач просить рішення господарського суду Одеської області від 12.11.19 у справі №916/2070/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 864 720,28 грн. скасувати; прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» щодо стягнення неустойки у сумі 864 720,28 грн., у стягненні якої було відмовлено, задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги АТ «НАК «Нафтогаз України» зазначає наступне:

-господарський суд при вирішенні питання щодо зменшення неустойки повинен був об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення

-здійснюючи підприємницьку діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань, та погодився з умовами щодо порядку і строків виконання грошових зобов`язань, а також погодився з умовами договору щодо відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Укладаючи договір на поставку природного газу відповідач усвідомлював всі ризики та свідомо, з доброї волі погодився на умови поставки, в тому числі і щодо нарахування пені.

-відповідно до ст. 617 ЦК України, відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань

-у зв`язку з тим, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, чим порушив умови Договору, Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» правомірно нарахувала пеню.

-сторони визначили вид забезпечення виконання зобов`язання неустойкою, що передбачений умовами договору, та вже заздалегідь визначили розмір пені за неналежне виконання зобов`язання, а тому суд неправомірно самостійно визначив розмір пені.

-при зменшенні розміру пені суд мав врахувати майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, які беруть участь у зобов`язанні. Крім того, суд повинен був дати належну правову оцінку доказам, наданим сторонами в обґрунтування своїх позицій, щодо наявності чи відсутності збитків. Суд не мав права застосовувати до спірних правовідносин статтю 233 ЦК України, не з`ясувавши всіх обставин, з`ясування яких передбачене згаданою нормою,

-господарський суд при вирішенні питання щодо зменшення пені повинен був об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, а не лише відповідача, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення. Зменшення судом першої інстанції розміру пені суперечить принципам розумності, справедливості, добросовісності, що призводить до зловживання з боку боржника.

- з матеріалів справи та самого рішення незрозуміло, які саме інтереси сторін було враховано, і яким чином інтереси сторін вплинули на рішення суду в частині зменшення розміру неустойки. Під час розгляду справи не було враховано інтереси позивача.

-нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов`язанням за договором постачання природного газу.

-відповідач не надав суду належних доказів в обґрунтування своїх заперечень, натомість суд попередньої інстанції не мотивуючи, а лише своїм внутрішнім переконанням та «сухими» посиланнями на важкий матеріальний стан відповідача зменшив розмір нарахованих санкцій, що є грубим порушенням положень ст. 233 ГК України.

- відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема, шляхом перенесення оплати, взаємозаліку, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат тощо. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі 922/1010/16 від 12.06.2018.

- враховуючи правову позицію Верховного Суду (постанови Верховного Суду від 04.05.2018р. по справі№908/1453/14, від 12.06.2018№922/1010/16), принципи добросовісності та справедливості, приймаючи до уваги мету створення та завдання Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», позивач не вбачає виключних та достатніх підстав для зменшення неустойки, яка підлягає стягненню з Відповідача і вважає рішення Господарського суду в частині зменшення пені незаконним, таким що порушує права Позивача, а тому підлягає скасуванню в цій частині.

- несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на Позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.

06.12.2019р. до Південно-західного апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області надійшла апеляційна скарга Комунального виробничого експлуатаційного підприємства «Подільськтеплокомуненерго» (подана скаржником 04.12.2019р.) на рішення від 12.11.2019р., в якій скаржник просить скасувати оскаржене рішення в частині задоволення позовних вимог ПАТ «НАК «Нафтогаз Україна» у загальній сумі 1301153,71грн., а саме: 3% річних у сумі 380270,52грн. та інфляційних втрат у сумі 920883,19грн., постановивши нове рішення, яким зменшити загальну суму до 421091,5грн., а саме: 3% річних на суму 98251,53грн. та інфляційні втрати на суму 322839,97грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає наступне:

- позивачем зроблено нарахування за прострочення сплати на загальну суму 2261954,02грн., у тому числі: пеня у сумі 960800,31грн.; три проценти річних у сумі 380270,52грн.; інфляційні витрати у сумі 920883,19грн. При цьому, у суму договірних відносин у розмірі 27900053,09грн. входить 9961465,23грн. бюджетних коштів, які не враховані позивачем при розрахунку трьох процентів річних у сумі 380 270,52грн. та інфляційних втрат у сумі 920 883,19грн., які також необґрунтовано не взяті до уваги судом першої інстанції;

- факт отримання державних коштів для компенсації пільг та субсидій за Договором, підтверджується відповідними платіжними дорученнями КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» про сплату за договором, відповідними виписками з банку КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» про отримання бюджетних коштів від Управління захисту соціального населення Подільської міськради та відповідними актами звірки розрахунків відповідача та розпорядником коштів державного (місцевого) бюджету Управління за тепло та газ;

- виконання постанови Кабінету міністрів України №256 від 04.03.2002р. «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», свідчить про неможливість порушення відповідачем строку виконання грошових зобов`язань за договором, у зв`язку з неможливістю впливу на перерахування коштів наданих державою, що фактично змінює строки виконання грошових зобов`язань за Договором для вищенаведених коштів отриманих з державного бюджету на суму 9961465,23грн., які враховані позивач при розрахунку пені та не враховані позивачем при розрахунку трьох процентів річних та інфляційних втрат, що необґрунтовано не взяті до уваги судом першої інстанції;

- аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду від 02.07.2019р. у справі №915/252/18 та від 31.05.2019р. у справі №924/296/18;

- незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування, чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 906/790/16, від 21.03.2019 у справі №905/1100/18, від 31.05.2019 у справі 924/296/18. Аналогічний висновок у п. 4.6 постанови Верховного Суду від 31.05.2019р. у справі №924/296/18;

- судом першої інстанції не надано належної правової оцінки походженню бюджетних коштів, можливості впливу на них КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» та не надано будь-якої правової оцінки тому факту, що позивач враховує п. 8.2 Договору бюджетні кошти у розмірі 9 961465,23 грн. отримані КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» згідно постанови №256 при розрахунку пені, але не враховує при розрахунку трьох процентів річних та інфляційних витрат. КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» було складено розрахунок заборгованості за Договором трьох процентів річних на суму 98251,53грн. та розміру інфляційних втрат на суму 322839,97грн., на загальну суму 421091,50грн.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.12.2019р. апеляційну скаргу КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» залишено без руху; встановлено строк 7 днів з дня вручення копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів сплати судового збору у розмірі 9758,65грн.; роз`яснено скаржнику, що у разі невиконання вимог даної ухвали у строк, встановлений судом, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

16.12.2019р. від КВЕКП «Подільсктеплокомуненерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу ЕК «НАК «Нафтогаз України», в якому відповідач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити рішення господарського суду Одеської області в оскаржуваній позивачем частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 960 800,31 грн. без змін.

В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, наступне:

-в апеляційній скарзі та позовній заяві позивач не наводить, які збитки він зазнав та якими доказами вони підтверджуються, а вказує лише загальні посилання та припущення про можливість зазнати збитки позивачем, будь-яких належних та допустимих доказів у розумінні ГПК України позивачем до матеріалів даної справи не надано.

-суд першої інстанції врахував, що суми 3% річних та інфляційних втрат є значними, а отже стягнення з відповідача всієї суми пені буде непомірним тягарем для відповідача та може призвести до негативних наслідків для підприємства.

-суд першої інстанції прийшов до законного висновку що до можливості зменшення розміру заявлених штрафних санкцій у вигляді пені, що підлягає до стягнення з відповідача, на 90% від заявленої позивачем суми пені за несвоєчасну оплату вартості поставленого природного газу (висновки при вирішенні питання щодо зменшення розміру пені також були викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 07.11.2019 по справам №917/104/19 та №920/437/19).

16.12.2019р. відповідач подав суду апеляційної інстанції клопотання, в якому просив суд призначити у справі судову економічну експертизу.

Ухвалою від 27.12.2019р. у задоволенні клопотання Комунального виробничого експлуатаційного підприємства «Подільськтеплокомуненерго» про призначення судової економічної експертизи у справі №916/2070/19 відмовлено.

Ухвалою від 28.12.2019р. призначено справу до розгляду на 21.01.2020р., об`єднано апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та апеляційну скаргу Комунального виробничого експлуатаційного підприємства "Подільськтеплокомуненерго" в одне провадження для сумісного розгляду.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали та обставини справи на предмет надання їм попередньою судовою інстанцією належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм матеріального та процесуального права, згідно з вимогами ст. 269 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 01.09.2017 між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Комунальним виробничим експлуатаційним підприємством "Подільськтеплокомуненерго" (споживач) було укладено Договір №8004/1718-ТЕ-23 постачання природного газу, відповідно до п.1.1., 1.2 якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Відповідно до п.2.1. Договору постачальник передає споживачу з 01.10.2017 по 31.03.2018 (включно) природний газ обсягом до 5508,0 тис. куб. м.

Згідно п.2.4. Договору підписаний сторонами акт приймання-передачі природного газу, відповідно до п.3.7. договору, вважається узгодженням сторонами загального обсягу переданого газу у відповідному місяці постачання газу.

Згідно з п. 3.7. Договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Відповідно до п.5.2. Договору ціна за 1000 куб. метрів на дату укладання договору становить 4942 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5930,40грн.

Пунктом 6.1. Договору (в редакції додаткової угоди №1 від 25.01.2018р.) визначено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладання договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Згідно з п. 8.1. Договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством та цим договором.

Відповідно п.п.8.2. Договору (в редакції додаткової угоди №1 від 25.01.2018р.) у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови КМУ від 04.03.2002 №256.

Відповідно п.п.8.3. Договору (в редакції додаткової угоди №1 від 25.01.2018р.) сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3. цього договору, підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором.

Відповідно до п. 11.3. Договору (в редакції додаткової угоди №1) будь-які спільні протокольні рішення або надані споживачем будь-які документи щодо оформлених та не профінансовованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р № 256, протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами: не можуть бути використані для внесення змін до цього договору; можуть бути застосовані до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору.

Згідно з п.12.1. договору він набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017р. до 31.03.2018р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На підставі Договору постачання природного газу №8004/1718-ТЕ-23 від 01.09.2017 відповідач отримав за період з жовтня 2017 року по березень 2018 року включно природний газ на загальну суму 27900053,09 грн., що підтверджується підписаними між позивачем та відповідачем актами приймання-передачі природного газу: від 31.10.2017 на суму 1330378,49 грн; від 30.11.2017 на суму 4119267,70 грн; від 31.12.2017 на суму 5165010,72 грн; від 31.01.2018 на суму 6037479,30 грн; від 28.02.2018 на суму 5425485,74грн; від 31.03.2018 на суму 5822431,14 грн. (а.с.40-45, т.1) та визнається сторонами.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку по підприємству КВЕП "Подільськтеплокомуненерго" (а.с.46, т.1) та виписки по операціях по підприємству КВЕП "Подільськтеплокомуненерго" з 01.09.2017 по 31.05.2019 (а.с.47-51, т.1) відповідачем вартість отриманого природного газу за період з жовтня 2017 року по березень 2018 року в сумі 27900053,09 грн. сплачена у повному обсязі.

Частину заборгованості в сумі 9961465,23 грн. сплачено відповідачем за рахунок бюджетних коштів, наданих відповідачу на підставі постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р. (платіжні доручення №№2-13 (а.с.78-89) , виписка по рахунку КВЕП "Подільськтеплокомуненерго" (а.с.90-102).

Позивачем не заперечується, що відповідач за фактично отриманий природний газ розрахувався в повному обсязі, однак з порушенням строків, визначених Договором постачання природного газу №8004/1718-ТЕ-23 та додаткової угоди до нього.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" зазначило, що вартість природного газу сплачувалася відповідачем несвоєчасно та не у повному обсязі, у зв`язку з чим позивачем за зобов`язаннями за грудень нараховано 960800,31 грн. пені, 380270,52 грн. 3% річних та 920883,19 грн. інфляційних втрат.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно із ст.ст.526,525, ч.1 ст.530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як зазначалося вище, за період з жовтня 2017 року по березень 2018 року включно на підставі Договору постачання природного газу №8004/1718-ТЕ-23 від 01.09.2017 відповідач отримав природний газ на загальну суму 27900053,09 грн.

Господарським судом встановлено та не заперечується сторонами, що за поставлений природний газ за Договором відповідач розрахувався у повному обсязі, шляхом перерахування власних коштів і коштів, які перераховані постачальнику на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. №256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету».

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до п.6.1 Договору №8004/1718-ТЕ-23 оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладання договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна сплата відповідачем природного газу) згідно ст. 610 ЦК України є порушенням зобов`язання з боку КВЕП "Подільськтеплокомуненерго". Факт порушення строків оплати відповідачем не заперечується та підтверджується.

З матеріалів справи вбачається, що КВЕП "Подільськтеплокомуненерго" свої зобов`язання за договором щодо оплати за одержаний газ виконало у повному обсязі та оплатило ПАТ "НАК "Нафтогаз України" вартість поставленого природного газу за актами приймання-передачі в сумі 27900053,09 грн., проте з порушенням строків оплати згідно із п.6.1 Договору.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ч.1 ст.548, ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно із ч.ч.1,2,4 ст.217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Відповідно до ч.2 ст.218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч.1 ст.229, ч.1 ст.230 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 ГК України).

Відповідно до ч.6 ст. 231 та ч.2 ст.343 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором; платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно із ст.ст.1, 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно положень ЦК України проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань та можуть стягуватися поряд із пенею.

Розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі.

Оскільки в Договорі №8004/1718-ТЕ-23 не встановлено іншого відсотку річних, відповідно сплаті підлягають саме 3% річних від простроченої суми за відповідний час прострочення.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Господарським судом перевірено надані позивачем розрахунки пені, 3% річних та інфляційних та встановлено їх вірність, відповідність нормам законодавства України, при цьому судом встановлено, що розрахунок сум пені здійснено з врахуванням 8.2. договору, а саме позивачем не нараховано пеню на суми оплат, проведені відповідачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256.

Колегія суддів апеляційного суду також погоджується з правильністю розрахунків позивача, вважає їх арифметично вірними.

З приводу аргументів КВЕП «Подільськтеплокомуненерго», що позивачем та судом враховано при розрахунку пені, що бюджетні кошти у розмірі 9 961465,23 грн. отримані згідно постанови №256, але не враховано при розрахунку трьох процентів річних та інфляційних витрат колегія суддів зазначає наступне.

За змістом пункту 1 Порядку від 04.03.2002 № 256 цей Порядок визначає відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу; доставки громадянам повідомлень про призначення субсидії; допомоги сім`ям з дітьми, малозабезпеченим сім`ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам, тимчасової державної допомоги дітям та допомоги по догляду за інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу (державні програми соціального захисту), проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Наведена норма визначає, що місцевим бюджетам на здійснення соціальних програм надається субвенція для фінансування видатків, перелік яких наведено у статті 89 Бюджетного кодексу України, тобто тих, що стосуються реалізації державних програм у галузі соціального захисту та соціального забезпечення. Саме на ці види цільових субвенцій припадає більша частина державних коштів, що надаються місцевим бюджетам у виді субвенцій. Серед субвенцій на соціальні видатки кошти місцевим бюджетам виділялися: на відшкодування витрат на надання населенню житлових субсидій; державну допомогу сім`ям з дітьми; державну цільову допомогу малозабезпеченим сім`ям; державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам; утримання притулків для неповнолітніх; допомогу по догляду за інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу; виплату компенсацій реабілітованим та ін.

Згідно з пунктом 2 Порядку від 04.03.2002 № 256 фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених в обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення, районних бюджетах, бюджетах об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Відповідно до абзаців 1-3 пункту 81 Порядку від 04.03.2002 № 256 кошти, отримані як субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, отримані постачальниками від головних розпорядників місцевих бюджетів згідно з пунктом 8 цього Порядку за електричну енергію, природний газ, послуги з транспортування, розподілу та постачання природного газу, тепло-, водопостачання і водовідведення, утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, вивезення побутового сміття та рідких нечистот та іншими суб`єктами господарювання, розрахунки з якими здійснюються за рахунок таких коштів, використовуються протягом бюджетного року за цільовим призначенням. Суб`єктами господарювання, які мають ліцензію на постачання природного газу, отримані кошти спрямовуються на оплату природного газу оптовим продавцям та власникам ресурсу природного газу (в тому числі ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"), на оплату послуг з розподілу та транспортування природного газу операторам газорозподільної системи та оператору газотранспортної системи. Суб`єктами господарювання, які мають ліцензію на розподіл природного газу, кошти, отримані згідно з абзацами 2 та 7 цього пункту, спрямовуються на оплату природного газу оптовим продавцям та власникам ресурсу природного газу (в тому числі ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"), на оплату послуг з транспортування природного газу оператору газотранспортної системи та (або) сплату грошових зобов`язань з податків, зборів і платежів до державного бюджету, в тому числі податку на додану вартість в межах нарахувань на обсяг планової тарифної виручки, встановленої НКРЕКП на плановий період.

Згідно з абзацами 18, 21-26 пункту 81 Порядку від 04.03.2002 № 256 Порядок проведення розрахунків органами Казначейства встановлюється Мінфіном. Для проведення розрахунків відповідно до цього пункту всі учасники відкривають поточні рахунки із спеціальним режимом використання в органах Казначейства, крім енергопостачальників, оптового постачальника електричної енергії, які проводять розрахунки за спожиту електричну енергію через поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в уповноваженому банку. Енергопостачальники та Державне підприємство "Енергоринок" проводять розрахунки за спожиту електричну енергію через відкриті в уповноваженому банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання відповідно до Закону України "Про електроенергетику". Уповноважений банк перераховує кошти в обсягах, що повинні бути перераховані енергопостачальником до державного бюджету, із зазначеного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника, відкритий в органі Казначейства. Розрахункове обслуговування таких рахунків здійснюється на умовах, визначених договором, що укладається між органами Казначейства та учасниками розрахунків. Розрахунки, передбачені цим пунктом, проводяться протягом п`яти банківських днів. Учасники розрахунків щомісяця до 15 числа місяця, що настає за звітним періодом, подають інформацію про проведені розрахунки органам Казначейства за формою, встановленою Мінфіном, для її узагальнення та надання до 20 числа Казначейству. Усі учасники розрахунків, що проводяться згідно із цим пунктом, у графі "Призначення платежу" платіжних доручень додатково зазначають "постанова Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. № 256" та вказують вид послуги (енергоносія), за який проводиться розрахунок. Порядок відкриття (закриття) рахунків в органах Казначейства учасникам розрахунків, які проводяться згідно із цим пунктом, а також відображення здійснених операцій у бухгалтерському обліку та фінансовій звітності про виконання державного та місцевих бюджетів установлюється Казначейством.

Отже, Порядок від 04.03.2002 № 256 визначає механізм фінансування із Державного бюджету України видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату, зокрема, природного газу у визначені умовами цього Порядку строки (пункти 5-7 Порядку).

Водночас за змістом ЗУ "Про ринок природного газу" ринок природного газу функціонує на засадах вільної добросовісної конкуренції, крім діяльності суб`єктів природних монополій, і за такими, зокрема, принципами: забезпечення високого рівня захисту прав та інтересів споживачів природного газу, у тому числі забезпечення першочергового інтересу безпеки постачання природного газу, зокрема шляхом диверсифікації джерел надходження природного газу; вільної торгівлі природним газом та рівності суб`єктів ринку природного газу незалежно від держави, згідно із законодавством якої вони створені; вільного вибору постачальника природного газу; невтручання держави у функціонування ринку природного газу, крім випадків, коли це необхідно для усунення вад ринку або забезпечення інших загальносуспільних інтересів, за умови що таке втручання здійснюється у мінімально достатній спосіб; відповідальності суб`єктів ринку природного газу за порушення правил діяльності на ринку природного газу та умов договорів.

Згідно з частиною першою статті 12 цього Закону постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Споживач зобов`язаний, зокрема укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів (стаття 13 Закону України "Про ринок природного газу").

Як зазначалося вище, в п.8.2. Договору (в редакції додаткової угоди №1 від 25.01.2018р.) сторони погодили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови КМУ від 04.03.2002 №256.

Поряд з тим в п.8.3. Договору (в редакції додаткової угоди №1 від 25.01.2018р.) сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3. цього договору, підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором.

Отже на відміну від нарахування пені, щодо нарахування якої прямо передбачено, що таке нарахування не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови КМУ від 04.03.2002 №256, нарахування інфляційних та 3% річних здійснюється на всю суму заборгованості за договором, що є погодженою сторонами умовою договору, не оспореною та не скасованою в судовому порядку.

Відповідно до ст.ст. 627, 629 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З приводу аргументів КВЕП «Подільськтеплокомуненерго», що виконання постанови Кабінету міністрів України №256 від 04.03.2002р. «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», свідчить про неможливість порушення відповідачем строку виконання грошових зобов`язань за Договором, у зв`язку з неможливістю впливу на перерахування коштів наданих державою, що фактично змінює строки виконання грошових зобов`язань за Договором для вищенаведених коштів отриманих з державного бюджету на суму 9961465,23грн. колегія суддів зазначає, що встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256 Порядок сам по собі не передбачає зміну порядку та строків здійснення розрахунків між сторонами, а встановлює виключно порядок зарахування отриманих відповідачем бюджетних коштів на рахунки кредитора, тому порушення державою обов`язку перед надавачами послуг щодо розрахунків не звільняє останніх від відповідальності перед постачальниками енергоносіїв за прострочення виконання договірних зобов`язань.

Колегією суддів відхиляються посилання КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» на правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 02.07.2019р. у справі №915/252/18 та від 31.05.2019р. у справі №924/296/18, оскільки обставини вказаних справ з розглядуваною є відмінними, зокрема у згаданих справах частина розрахунків з АТ «НАК «Нафтогаз України» проводилася на підставі підписаних сторонами спільних протокольних рішень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2015р., якими встановлювався інший, а не той, що був врегульований договором порядок розрахунків та на суми, сплачені на підставі спільних протокольних рішень, 3 % річних і пеня не нараховуються.

Натомість у розглядуваній справі частина заборгованості в сумі 9961465,23 грн. сплачено відповідачем за рахунок бюджетних коштів, наданих відповідачу на підставі постанови Кабінету Міністрів України №256 та матеріали справи не містять доказів підписання сторонами протокольних рішень, які б змінювали порядок розрахунків.

Крім того, відповідно до п. 11.3. Договору (в редакції додаткової угоди №1) будь-які спільні протокольні рішення або надані споживачем будь-які документи щодо оформлених та не профінансовованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р № 256, протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами: не можуть бути використані для внесення змін до цього договору; можуть бути застосовані до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору.

Щодо доводів апеляційної скарги АТ «НАК «Нафтогаз України» стосовно необґрунтованого зменшення розміру пені, то колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції відповідно до конкретних обставин справи зробив правильний висновок про можливість зменшення нарахованої позивачем пені на підставі частини 3 статті 551 ЦК України, статті 233 ГК України, зважаючи на відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах; правовий статус відповідача, збитковість діяльності відповідача, а також те, що відповідач отримував природний газ від позивача не для власних потреб, а виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої поди населенню.

Згідно з положеннями частини першої статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зміст ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, залежить від розсуду суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного критерію для зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Зі змісту ст. 233 ГК України вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Частина друга статті 233 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст.3, ч3 ст.509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013р. вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Частково задовольняючи клопотання відповідача про зменшення розміру пені, нарахованої на прострочену заборгованість на підставі договору, господарський суд вірно врахував ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором, відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження того, що позивач або інші особи зазнали збитків у зв`язку із простроченням виконання зобов`язання у спірних відносинах, відповідач є комунальним підприємством, створеним для виробництва теплової енергії споживачам міста Подільська; важкий фінансовий стан відповідача, який підтверджується, зокрема, виписками по рахункам відповідача, з яких вбачається розмір залишкових коштів у відповідача; збитковість діяльності відповідача, що підтверджується звітом про фінансові результати відповідача за 3 квартал 2019 та розрахунком обсягу заборгованості перед відповідачем в сумі 23335802,00 грн. за минулі періоди з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та постачання горючої води, що вироблялись, транспортувались та постачались відповідачем населенню. До того ж, відповідно до умов Договору №8004/1718-ТЕ-23 від 01.09.2017р. відповідач отримував природний газ від позивача не для власних потреб, а виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Аргументи скаржника стосовно того, що господарський суд мав дослідити питання чи були заподіяні позивачу збитки внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань , колегія суддів відхиляє, оскільки позивачем не наводились відомості та докази щодо понесених збитків, їх розмір, настання для позивача негативних наслідків у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх обов`язків, тощо, тому суд першої інстанції не повинен був з`ясовувати це питання за відсутності будь-якого обґрунтування з посиланням на докази з боку позивача.

Відповідно до ст.161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

Згідно ч.1, п.5 ч.3, ч.6 ст.162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

За відсутності будь-якого обґрунтування наявності збитків та їх співвідношення із нарахованими штрафними санкціями в позовній заяві, скаржник безпідставно покладає на господарський суд обов`язок з`ясування обставин, що не входили до предмета доказування за змістом ч.2 ст.76 ГПК України.

Дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, враховується також, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є стратегічним підприємством державного сектора економіки, 100% акцій якого належить державі, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що господарським судом вірно задоволено частково клопотання відповідача та зменшено штрафні санкції на 90%.

Відповідно до ч.4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Посилання АТ «НАК «Нафтогаз України» на правові позиції, викладені Верховним Судом у справах № № 908/1453/14 та № 922/1010/16, відхиляються, оскільки: висновки господарського суду про задоволення клопотання про зменшення розміру пені у даній справі не суперечать висновку Верховного Суду у постанові від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14 про відмову у задоволенні клопотання боржника про зменшення розміру стягуваної пені, оскільки зменшення розміру пені є правом суду і було реалізоване ним у конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів; у справі № 922/1010/16 питання про зменшення розміру пені відповідачем (боржником) не порушувалося та судами не вирішувалося. У постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 922/1010/16 відсутній висновок щодо застосування норм частини 3 статті 551 ЦК України, статті 233 ГК України у спірних правовідносинах.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача в апеляційній скарзі на неправильне застосування закріпленої у ст.233 ГК України норми щодо права на зменшення розміру штрафної санкції, оскільки суд першої інстанції в достатній мірі з`ясував всі обставини, передбачені зазначеною нормою, вважаючи, що даний випадок може вважатись винятковим для зменшення пені.

Відтак на підставі наведеного вище колегія суддів вважає, що господарський суд за результатами оцінки в сукупності всіх наявних у справі матеріалів дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог та можливість зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення пені на 90%.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що оскаржуване рішення господарського суду від 12.11.2019р. ухвалено судом першої інстанції відповідно до норм матеріального та процесуального права та підстави для його скасування чи зміни відсутні.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Одеської області від 12.11.2019р. залишається без змін, а апеляційні скарги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та КВЕП «Подільськтеплокомуненерго`без задоволення.

Відповідно до ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг), покладаються на скаржників, оскільки вимоги апеляційних скарг відхилені у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 12.11.2019р. у справі №916/2070/19 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг покласти на скаржників у відповідних сумах.

Постанова в порядку ст.282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст.284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення згідно положень ст.ст.287,288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2020 року у зв`язку із перебуванням судді К.В. Богатиря у відпустці з 24.02.2020р. по 25.02.2020р. на підставі наказу голови суду №39-в від 24.02.2020р.

Головуючий суддя М.А. Мишкіна

Суддя К.В. Богатир

Суддя В.В. Бєляновський