ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2020 р.м. ХарківСправа № 922/4331/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант", м.Київ
до Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія", м. Харків
про стягнення 20630,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" про стягнення 20630,00 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ТДВ "СК "Альфа-Гарант" на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №06--TRвід 26.11.18р. у зв`язку з настанням страхового випадку (дорожньо-транспортна пригода, далі - ДТП) виплатило власнику застрахованого транспортного засобу, який було пошкоджено, страхове відшкодування в розмірі 20630,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.12.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/4331/19 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

17.01.2020 року відповідач надав до суду відзив (вх.№1121), в якому проти позову заперечує, посилаючись на відсутність фотознімків з візуалізацією пошкоджень та акту огляду пошкодженого ТЗ «Skоdа», д.н.з. НОМЕР_1 , на огляд ТЗ позивач відповідача не запрошував, у зв`язку з чим відповідач був позбавлений можливості здійснити оцінку вартості відновлюваного ремонту пошкодженого в наслідок аварії ТЗ. Позиція відповідача полягає в тому, що без урахування коефіцієнта фізичного зносу вимоги про виплату страхового відшкодування є неправомірними, а наданий позивачем рахунок-фактура №01160 від 29.07.2019 року такого розрахунку не містить. Відповідач посилається на Постанову Верховного суду від 12.03.2018 року по справі №910/5001/17.

24.01.2020 року позивач надав до суду відповідь на відзив (вх.№1853), в якій зазначає, що у відновлюваному ремонті ТЗ були використані не нові запчастини (б/у), а саме: молдинг передньої лівої дверки, молдинг задньої лівої дверки, диск заднього лівого колеса. Позиція позивача полягає в тому, що відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних ТЗ, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №1335/5/1159 від 24.07.2009 року, вирахування коефіцієнту зносу є безпідставним у випадку заміни пошкоджених запчастин на запчастини, що були у використанні (п.8.2), враховуючи, що запчастини зазначені у рахунку-фактурі не є новими (б/у), то фактично фізичний знос щодо них вже застосовано. Позивач посилається на Постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2019 року по справі №910/3562/19, постанову Верховного суду України від 15.04.2015 року по справі №3-50гс15, постанову Верховного суду від 13.03.2018 року по справі №910/9396/17, а розмір страхового відшкодування підтверджує протоколом огляду ТЗ, рахунком - фактурою ФОП Тодчук В.Л. №01160 від 29.07.2019 року, платіжним дорученням №2412 від 01.08.2019 року.

Судом прийняті до розгляду та долучені до матеріалів справи надані документи.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

26.11.2018 року між ТДВ "СК "Альфа-Гарант" та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №06--TR/АМ-5295730 "Пряме врегулювання до автоцивілки", предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Skоdа», державний № НОМЕР_1 .

08.07.2019 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Skоdа», державний № НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «DAF», державний № НОМЕР_3 , який знаходився під керуванням ОСОБА_2 .

Згідно з постановою Святошинського районного суду міста Києва від 24.07.2019 року у справі № 759/12899/19, вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення ОСОБА_2 вимог Правил дорожнього руху України, внаслідок чого його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП.

11.07.2019 року ОСОБА_1 звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про настання страхового випадку, а також надав усі необхідні документи для виплати страхового відшкодування на його користь.

Згідно з рахунком-фактурою ФОП « Тодчук Вікторія Леванівна » №01160 від 29.07.2019 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Skоdа», державний № НОМЕР_1 , із використанням запасних частин, що попередньо були у використанні (позначка б/у) та щодо яких фактично застосовано коефіцієнт фізичного зносу, складає: 20 630 гривень 00 копійок.

01.08.2019 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було складено страховий акт та розрахунок страхового відшкодування до нього.

На підставі вищевказаних документів ТДВ СК «Альфа-Гарант» було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 20630,00 грн. на користь власника транспортного засобу «Skоdа», державний № НОМЕР_1 (на банківський рахунок ФОП «Тодчук В.Л.»), що підтверджується платіжним дорученням № 2412 від 01.08.2019 року.

Цивільно-правова відповідальність власника (водія) транспортного засобу «DAF», державний № НОМЕР_3 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ТДВ «МСК», згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/3402096.

26 вересня 2019 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернулося до ТДВ «МСК» із заявою на виплату страхового відшкодування (в порядку регресу) за вих. № 5628, на суму 20630,00 грн.

Позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення суми у межах фактично понесених витрат на виплату страхового відшкодування.

Позиція відповідача полягає в тому, що у нього існує лише обов`язок відшкодувати витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, у відзиві на позовну заяву послався на відсутність правових підстав для сплати страхового відшкодування у заявленому розмірі.

Між сторонами існують розбіжності щодо розміру відшкодування.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з положеннями частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 року №1961-IV (далі-Закон №1961-IV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Умовою для здійснення виплати страхового відшкодування потерпілій особі є наявність укладеного між винною особою та страховиком відповідного договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяні збитки.

Таким чином, до Позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Цивільно-правова відповідальність власника (водія) транспортного засобу «DAF», державний № НОМЕР_3 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ТДВ «МСК», згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/3402096, водій якого визнаний винуватим у зіткненні з автомобілем застрахованим у позивача.

У відповідності до пункту 22.1 статті 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

В свою чергу, за приписами статті 29 Закону №1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до листа Верховного суду України "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" від 19.07.2011 року, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля".

Тобто, Верховним судом України запропоновано альтернативні варіанти визначення розміру шкоди, а саме, або висновком судової автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

У даному випадку призначення судової автотоварознавчої експертизи судом визнано недоцільним, враховуючи значний проміжок часу, який сплив від моменту проведення відновлювального ремонту та враховуючи відсутність відповідного клопотання з боку сторін, а тому, вирішуючи спір, щодо визначення розміру шкоди, обов`язок відшкодувати яку в розмірах ліміту відповідальності страховика, виник у відповідача, як страховика, яким було застраховано відповідальність винної у ДТП особи, суд вважає за необхідне при визначенні розміру витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фактичного зносу, врахувати відповідні документи станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля та якою для проведення відновлюваного ремонту були використані деталі та комплектуючі, які мають певну зношеність (були у використанні).

Крім того, судом враховано, що у справі містяться протокол огляду ТЗ, рахунок- фактура ФОП Тодчук В.Л. №01160 від 29.07.2019 року, платіжне доручення №2412 від 01.08.2019 року, які разом підтверджують фактичне здійснення відновлювального ремонту автомобіля та свідчать про реальний розмір витрат, необхідних для відновлюваного ремонту автомобіля, та який не включає в себе оновлення автомобіля за рахунок страхової, оскільки усі замінені деталі вже були у вжитку, а на самі роботи коефіцієнт зносу не нараховується.

При цьому, дана сума витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, у розмірі 20630,00 грн. відповідає ліміту відповідальності, визначеному полісом позивача.

Судом досліджено, що положеннями Методики не передбачено застосування коефіцієнту фізичного зносу до деталей, які були використані для ремонту автомобіля, які вже були у користуванні та ремонті, а лише надано вказівки, як оцінювати транспортний засіб та його складники, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, зі спливом часу, оскільки Методика лише встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.

Крім того, щодо застосування Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів ремонтною організацією при здійсненні ремонтних робіт та складанні документації прямої вказівки на це закон не містить. Методика застосовується під час складання експертного звіту про оцінку транспортного засобу, що є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Натомість, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру заподіяної шкоди, повинні виходити із фактичної (реальної) суми, встановленої висновком судової автотоварозначної експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля (лист Верховного суду України "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" від 19.07.2011 року).

Відповідачем не надано доказів того, що до деталей, які використовувались для ремонту автомобіля марки «Skоdа» д.н.з. НОМЕР_1 , не застосовано коефіцієнту фізичного зносу та вартість використаних у ремонті деталей є такою ж, або більшою, ніж вартість нових деталей.

Відтак, суд, дійшов висновку щодо незастосування до ремонтних деталей коефіцієнту фізичного зносу, оскільки нормами чинного законодавства та положеннями Методики не передбачено застосування коефіцієнту фізичного зносу до деталей, які вже були у користуванні (б/у) та ремонті.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 16.05.2017 року у справі №922/2773/15.

У постанові Верховного Суду від 12.03.2018 року по справі №910/5001/17 зазначено, що внаслідок неправильного застосування норм статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", помилковими є висновки, в яких страховик, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, відповідає перед страховиком за договором майнового страхування (особою, яка має право на отримання відшкодування замість потерпілого) в тому ж розмірі, що і винна у ДТП особа, тобто, в розмірі виплаченого страхового відшкодування за договором майнового страхування; у спорі де відповідачем є не особа, яка завдала шкоди, а страховик, у якого ця особа застрахувала свою цивільну відповідальність, для правильного вирішення спору у цій справі перш за все слід з`ясувати у яких межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства, несе відповідальність безпосередньо страховик.

Щодо посилання відповідача на висновок Верховного Суду щодо необхідності для врахування обсягу відповідальності страховика за полісом обов`язкового страхування перед третіми особами у випадку завдання його страхувальником шкоди цим третім особам і помилковості висновку про обов`язок відповідача відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності, виходячи із розміру фактично здійснених позивачем витрат із виплати страхового відшкодування, який викладений у постанові від 12.03.2018 року по справі №910/5001/17, то він не застосовується при вирішенні спору у цій справі, оскільки Верховний Суд, приймаючи цю постанову, керувався тим, що при виплаті страхового відшкодування в порядку суброгації не було враховано при визначенні вартості відновлюваного ремонту при заміні пошкоджених деталей на нові коефіцієнту зносу. У справі №922/4331/19 деталі було замінено не на нові, а на ті, що були у вжитку.

Частинами 1 та 2 статті 14 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Суд зазначає, що відповідачем не доведено належними і допустимими доказами факту використання під час ремонту автомобіля «Skоdа» д.н.з. НОМЕР_1 нових запчастин та факту проведення відновлюваного ремонту цього автомобіля з використанням нових запчастин без урахуванням коефіцієнту його фізичного зносу.

За таких обставин, оскільки в порушення вимог статей 73-79 ГПК України позивач не довів за допомогою належних і допустимих доказів факту використання при ремонті автомобілю «Skоdа» д.н.з. НОМЕР_1 нових запчастин, як і факту проведення відновлюваного ремонту автомобіля без урахуванням коефіцієнту його фізичного зносу, а також приймаючи до уваги, що приписи Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не покладають обов`язку проведення розрахунків зношеності транспортних засобів відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів на ремонтне підприємство, суд не знаходить правових підстав на підтвердження позиції відповідача.

Враховуючи викладене, факт порушення водієм «DAF», державний № НОМЕР_3 , Правил дорожнього руху України, що стало підставою дорожньо-транспортної пригоди, в наслідок якої постраждав автомобіль, застрахований у позивача, та те, що позивачем належним чином обґрунтовано розмір шкоди в розмірі 20630,00 грн., матеріали справи містять належні докази протиправної поведінки водія, докази наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою водія та спричиненням матеріальної шкоди, та те, що на момент прийняття рішення по справі, у матеріалах справи відсутні будь-які докази виплати відповідачем відшкодування в повному обсязі в добровільному порядку, суд визнає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.75 ГПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Відповідно до п.п.3,5,6 ч.4 ст.238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається: висновок суду про те, яка обставина, що є предметом доказування у справі, визнається судом встановленою або спростованою з огляду на більшу вірогідність відповідних доказів; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 78 ГПК України передбачено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приписами статті 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведені належними та допустимими доказами, поданими позивачем, які є більш вірогідними, ніж надані відповідачем на спростування позовних вимог, тому підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст.129 ГПК України, відповідно до яких, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, з вини якого виник спір.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 42, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 129, 236, 238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" (адреса: 61023, м.Харків, вул.Мироносицька, буд.99 А-3; ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (адреса: 01133, м.Київ, бул.Лесі Українки,26; ) 20630, 00 грн. збитків та 1921,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "24" лютого 2020 р.

Суддя К.В. Аріт