РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.02.2020Справа № 910/18324/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В., розглянувши матеріали господарської справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стрільчук Транс"

до Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес"

про стягнення 13000,00 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Стрільчук Транс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" в особі філії "Черкаська" Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" про стягнення 13000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договору про організацію перевезень №30/07-23 від 03.07.2018.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 24.12.2019 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/18324/19, постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

16.01.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що між сторонами укладено саме договір перевезення вантажу, а не договір транспортного експедитування, оскільки позивач у справі не є клієнтом, за рахунок якого відповідач, як експедитор зобов`язується виконати або організувати послуги з перевезення вантажів. Окрім того, відповідач вважає, що на підставі положень ч. 5 ст. 261 ЦК України, з дня реєстрації податкової накладної в ЄРН, тобто з 23.12.2018, та з моменту підписання акту надання послу, тобто з 23.12.2018, почалось прострочення виконання зобов`язань відповідачем, а тому відлік спеціальної позовної давності для звернення позивача з позовною заявою до відповідача, почав перебіг з моменту спливу строку виконання основного зобов`язання, з 23.12.2018 та її перебіг тривав протягом шести місяців - до 23.06.2019 включно.

20.01.2020 через канцелярію суду від відповідача повторно надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідач заперечує проти позовних вимог, з тих самих підстав, які викладені у відзиві відповідача, який надійшов до суду 16.01.2020.

30.01.2020 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач наголошує, що між сторонами виникли відносини саме з договору про надання транспортно-експедиційних послуг та враховуючи, що у Господарському кодексі України та у Цивільному кодексі України відсутні норми щодо застосування до таких вимог спеціальної позовної давності, застосуванню підлягає позовна давність, яка встановлена тривалістю три роки.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30.07.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Стрільчук Транс" (виконавець, позивач) та Приватною науково-виробничою компанією "Інтербізнес" (замовник, відповідач) укладений договір організації перевезень №30/07-23 (надалі - договір), відповідно до умов якого виконавець зобов`язується за рахунок замовника організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажів на підставі попередньої заявки замовника.

За змістом пункту 2.2. договору, факт здійснення перевезення оформлюється товарно-транспортною накладною (далі - ТТН), належним чином оформленої та погодженої сторонами заявки. Заявка є додатком та невід`ємною частиною договору. Форма заявки визначається замовником, і має щонайменше містити перелік відомостей, який визначається п. 2.8. договору.

Відповідно до п. 2.8. договору, перелік обов`язкових відомостей у заявці:

- дата (та у разі необхідності час) подачі транспорту під завантаження, назва, кількість, розмірність ватажу, вид пакування;

- тип транспорту, що необхідний для перевезення вантажу, умови транспортування вантажу, якщо вони не вказані у цьому Договорі;

- назва пункту завантаження, його адреса, П.І.Б. особи відповідальної за завантаження автомобіля, його контактний номер телефону;

- назва пункту розвантаження, його адреса, П.І.Б. особи відповідальної за розвантаження автомобіля, його контактний номер телефону;

- П.І.Б. особи, що подає заявку, його контакти, назву, підприємства - замовника (платника).

В пункті 2.3. договору сторони дійшли згоди, що заявки отримані через електронну пошту мають силу оригіналу і не потребують в подальшому обміну оригіналами.

Згідно із п. 2.6. договору, в разі фіксування порушень правил доставки передбачених даним договором замовник має право призупинити здійснення оплати в розмірі усіх збитків нанесених під час здійснення конкретного перевезення.

За умовами п. 4.1. договору виконавець видає вантаж у пункті призначення вантажоодержувачу згідно з товарно-транспортною накладною. Одержувач вантажу має зробити відповідну відмітку в ТТН про отримання вантажу. В разі отримання вантажу уповноваженою особою, при передачі вантажу виконавець повинен вимагати надання такою особою довіреності на приймання вантажу.

Пунктом 6.1.3 договору передбачено, що за необґрунтований простій транспортного засобу під завантаженням-розвантаженням з вини замовника, замовник оплачує виконавцю штраф за простій транспорту у розмірі понесених виконавцем витрат в розмірі 1000 грн за кожні 13 годин простою транспорту від завантаженням чи розвантаженням починаючи з 6-ї години з моменту прибуття транспорту (але не раніше часу вказаної в заявці).

Відповідно до п. 7.3. договору, вартість послуг погоджується підписанням відповідних додатків до договору або визначається у заявках. Заявка має пріоритет над додатками.

За змістом пункту 7.4. договору, оплата 80 % вартості послуг проводиться замовником протягом 14 банківських днів, після отримання належно оформлених документів зазначених в договорі. Оплата 20% вартості послуг проводиться після реєстрації виконавцем податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

За умовами Заявки від 21.12.2018 вартість транспортно-експедиційних послуг (плата виконавцю) складає 11 000 грн з ПДВ.

У відповідності до Акту надання послуг № 3899 від 23.12.2018 виконавцем були виконані транспортно-експедиційні послуги по маршруту: Ковтуни - Київ, а/м DAF AA5089KK/AA8382XO водій Пархоменко Ю.В. на суму 11 000,00 грн та нарахований штраф за простій у розмірі 2000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідно до Заявки від 21.12.2018 до договору №30/07-23 від 30.07.2018 та згідно з Актом надання послуг № 3899 від 23.12.2018, позивачем були надані відповідачу транспортно-експедиційні послуги на загальну суму 13 000,00 грн, що підтверджується товарно-транспортною накладною №AIZIZ002900 від 22.12.2018 з відміткою уповноваженого представника вантажоодержувача про прийняття вантажу.

За поясненнями позивача, відповідачем підписано Акт надання послуг № 3899 від 23.12.2018 без застереження про наявність претензій по об`єму, якості та строках надання послуг, а тому відповідач підтвердив факт прийняття ним таких послуг та погодився з тим, що даний документ є підставою для проведення розрахунків в розмірі, зазначеному в Акті.

Позивач посилається на те, що відповідач всупереч взятим на себе зобов`язанням за договором, оплати наданих позивачем транспортно-експедиційних послуг не здійснив, у зв`язку з чим, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у сумі 13 000,00 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Як підтверджено матеріалами справи між сторонами узгоджено Заявку від 21.12.2018 щодо надання транспортно-експедиційних послуг до договору №30/07-23 від 30.07.2018, відповідно до умов якої позивач взяв на себе зобов`язання здійснити перевезення по маршруту с. Ковтуни - м. Київ.

Надання позивачем послуг відповідачу на виконання умов договору №30/07-23 від 30.07.2018 та заявки від 21.12.2018 на 11 000,00 грн підтверджується товарно-транспортною накладною № AIZIZ002900 від 22.12.2018 та Актом надання послуг №3988 від 23.12.2018.

Згідно із вказаним Актом надання послуг №3988 від 23.12.2018, який підписаний відповідачем без зауважень та заперечень щодо наданих послуг, позивачем нараховано 11 000,00 грн за виконання транспортно-експедиційних послуг та штраф за простій у розмірі 2 000,00 грн.

За умовами п. 7.4. договору, оплата 80 % вартості послуг проводиться замовником протягом 14 банківських днів, після отримання належно оформлених документів зазначених в договорі. Оплата 20% вартості послуг проводиться після реєстрації виконавцем податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем в день здійснення господарської операції було складено податкову накладну № 242 від 23.12.2018 на підставі Акту надання послуг №3899 від 23.12.2018 та на підтвердження реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, позивачем надано квитанцію № 1 від 15.01.2019.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи викладене вище, оскільки матеріалами справи підтверджується невиконане зобов`язання за договором у сумі 13 000,00 грн, доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 13 000,00 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності до заявлених позивачем вимог, оскільки, на думку відповідача, за правовою природою договір про організацію перевезень №30/07-23 від 30.07.2018 є договором перевезення у розумінні ст. 909 Цивільного кодексу України, до якого застосовується спеціальна позовна давність, визначена ст. 315 Господарського кодексу України, а тому існують підстави для застосування строку позовної давності та відмови в задоволенні позовних вимог.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 Господарського кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням.

Аналогічні приписи містить ст. 929 Цивільного кодексу України та ч.ч. 2 та 3 зазначеної статті визначено, що положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 909 Цивільного кодексу України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України).

Таким чином, відмінність договору перевезення від договору транспортного експедирування полягає в тому, що договір перевезення є трьохстороннім (відправник, перевізник, одержувач), а договір транспортного експедирування двостороннім (перевізник, замовник). Договір транспортного експедирування (ст. 929 ЦК України) та договір перевезення вантажів (ст. 909 ЦК України) є різними договорами за предметом та за істотними умовами цих правочинів, при цьому, регулюються різними нормами чинного законодавства.

Як вбачається з договору про організацію перевезень №30/07-23 від 30.07.2018 ТОВ "Стрільчук Транс" є виконавцем, а Приватна науково-виробнича компанія "Інтербізнес" є замовником, тобто спір виник між виконавцем та замовником за двостороннім договором транспортного експедирування.

У п.п. 3.1.1. та 3.1.2. договору сторони визначили, що виконавець має право залучати для реалізації цього договору власний транспорт або транспорт третіх осіб, укладати від свого імені договори перевезення вантажу, включаючи договори, направлені на організацію перевезення.

Відповідно до пояснень, викладених у відповіді на відзив, позивач звертає увагу, що з метою виконання договору №30-/07-23 від 21.12.2018 та отримавши від відповідача заявку про організацію перевезення вантажів, уклав Замовлення - Договір № СТР04086 про надання транспортно-експедиційних послуг № 160 від 13.08.2018 з ТОВ "Альт-Хаус", яке фактично здійснювало перевезення вантажу відповідача.

Згідно з п. 1.1. Замовлення - Договору № СТР04086 про надання транспортно-експедиційних послуг № 160 від 13.08.2018, укладеного між позивачем та ТОВ "Альт-Хаус", останній надає позивачу послуги з перевезення вантажу за маршрутом, визначеним у заявці відповідача та підтвердженим Актом надання послуг № 3899 від 23.12.2018.

При цьому, зазначений вище Акт надання послуг підписаний відповідачем та скріплений печаткою відповідача без зауважень щодо наданих послуг, чим відповідач підвередив про прийняття наданих позивачем транспортно-експедиційних послуг.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем на підставі договору №30-/07-23 від 21.12.2018 про організацію перевезень є договором транспортного експедирування до яких застосовується загальний строк позовної давності у три роки (ст. 257 ЦК України), а тому суд відхиляє доводи відповідача щодо застосування спеціального строку позовної давності (ст. 315 ГК України).

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи встановлені вище обставини, суд задовольняє позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Стрільчук Транс" до Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" в особі філії "Черкаська" Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" про стягнення 13000,00 грн.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" (03115, м. Київ, проспект Перемоги, 121-В, ідентифікаційний код 01200244) в особі філії "Черкаська" Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" (19732, Черкаська обл., Золотоніський р-н., с. Ковтуни, код ЄДРПОУ ВП: 41943230) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Стрільчук Транс" (58000, Чернівецька обл., м. Чернівці, вул. Руданського Степана, буд. 44, кв. 1; ідентифікаційний код 37690326) заборгованість у розмірі 13 000,00 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Дата складення повного тексту рішення: 25.02.2020.

Суддя О.В. Гулевець