РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.02.2020Справа № 910/17063/19
За позовом Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго»

до відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 351750,97 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Без виклику учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 351750,97 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не виконано свої зобов`язання за Договором №00074/ЦТЛ-2018 від 16.02.2018 щодо своєчасної доставки товару, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача штраф за порушення строків здійснення перевезення.

Ухвалою суду від 09.12.2019 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

11.12.2019 від позивача через канцелярію суду надійшов супровідний лист на виконання ухвали від 09.12.2019 про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 16.12.2019 відкрито провадження у справі № 910/17063/19, постановлено, розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

24.12.2019 через канцелярію суду відповідачем було подано заперечення на позовну заяву. У своєму запереченні відповідач просить визнати позовні вимоги необґрунтованими та такими що задоволенню не підлягають, з огляду на те, що, на думку відповідача, позивачем не було дотримано приписи Угоди про міжнародне вантажне сполучення, а саме, в частині досудового врегулювання спору (претензійного порядку).

30.01.2020 через канцелярію від представника позивача надійшла заява про надання доказів понесених судових витрат після ухвалення рішення суду та встановлення судом позивачу п`ятиденного строку після ухвалення рішення на подання доказів, понесених судових витрат.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

В позовній заяві зазначено, що витрати на правову допомогу адвоката орієнтовно будуть складати 25000,00 грн.

Отже на думку позивача ним було подано орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу.

Однак, суд відзначає, що зазначена орієнтовна сума у 25000,00 грн не є розрахунком витрат на правову допомогу, оскільки, не вбачається з надання якої саме правової допомоги вона складається.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 126 ГПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно п. 1 ч. 5, 7, 8 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи. Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно нижчою від суми, заявленої в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 130 ГПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

За приписами ст.221 Господарського процесуального кодексу України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2, 3, 8 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Як було зазначено вище дана справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, про що позивачу було відомо, оскільки, він отримав ухвалу про відкриття провадження у справі. Отже в рамках даної справи судові дебати не проводились, а тому норма ст. 221 ГПК України в даному випадку не застосовується.

При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, які мають бути подані до початку розгляду справи по суті, тобто протягом 30 днів, з дня відкриття провадження у справі.

Отже, позивач зобов`язаний був подати обгрунтований розрахунок витрат на правову допомогу та наявні в нього докази в підтвердження витрат на правову допомогу разом з заявами по суті спору (позовна заява, відповідь на відзив).

Однак, в порушення вимог процесуального законодавства позивач не подав доказів понесення витрат на правову допомогу, а лише на стадії розгляду справи по суті, подав не передбачене ГПК України клопотання про встановлення йому строку на подання доказів понесення витрат на правову допомогу протягом 5 днів з дня ухвалення рішення у даній справі.

Отже, з вище зазначеного вбачається, що позивачем не було дотримано вимог ГПК України щодо строків надання доказів понесення витрат на правову допомогу; щодо надання обгрунтованого розрахунку витрат на правову допомогу та відповідно підтвердження витрат у заявленому позивачем розмірі.

За таких обставин, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для залишення заяви позивача про встановленням йому строку на подання доказів без розгляду.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

06.02.2018 між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (перевізник) та Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Дніпроенерго» (замовник) було укладено договір про надання послуг № 00074/ЦТЛ - 2018.

Відповідно до п. 1.1. договору, предметом цього договору є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до п. 1.3. договору, надання послуг за цим договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами.

Відповідно до п. 2.1.1 договору, замовник зобов`язаний надавати або організовувати надання місячних замовлень на перевезення відповідно до правил планування перевезень вантажів через АС «Месплан».

Відповідно до п. 2.3.1. - 2.3.2. договору, перевізник зобов`язаний розглядати замовлення замовника на перевезення вантажів. Узгоджувати замовлення замовника на перевезення вантажів у вагонах замовника. Узгоджувати, у разі можливості, замовлення замовника на перевезення вантажів у вагонах перевізника. Погодження замовлення не породжує безумовний обов`язок для перевізника виконати перевезення. Приймати до перевезення вантажі у вагонах Замовника або у вагонах перевізника, надавати вагони перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками замовника згідно інформації АС «Месплан», доставляти вантаж до станції призначення та видавати його одержувачу, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатках до цього договору.

Відповідно до п. 3.1. договору, розмір плати за перевезення вантажу у вагонах замовника та вагонах залізниць інших держав, додаткових збрів, пов`язаних з перевезенням, розраховується за ставками і тарифами, які визначаються у відповідності до умов збірника тарифів.

Відповідно до п. 5.1. договору, сторони несуть відповідальність за невиконання плану перевезень згідно із статутом залізниць України.

Відповідно до п. 7.1. договору, усі спірні питання з виконання умов цього договору вирішуються шляхом переговорів, а уразі недосягнення домовленості - у претензійно - позовному порядку.

Відповідно до п. 12.1. договору, договір вступає в силу з моменту одностороннього підписання замовником договору в електронному вигляді з накладанням ЕЦП в АС «Месплан» або АС «Клієнт УЗ», або вчинення замовником будь - якої дії на виконання цього договору і діє з 19.02.2018 до 31.12.2018. Якщо жодна із сторін не звернеться письмово за один місяць до закінчення дії договору з пропозицією до іншої сторони про припинення його дії, то цей договір діє до надходження такої пропозиції і здійснення всіх розрахунків за виконані перевезення та надані послуги. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії цього договору.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (далі - залізничні під`їзні колії) (ст. 3 Статуту).

Відповідно до ст. 4 Статуту залізниць України перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародну сполученні здійснюється відповідно до угод про міжнародні сполучення.

Відповідно до параграфу 3 ст. 14 Угоди про міжнародне вантажне сполучення (далі УМВС) укладення договору перевезення підтверджується накладною.

Відповідно до параграфів 2, 3 ст. 24 Угоди про міжнародне вантажне сполучення строк доставки вантажу визначається виходячи з наступних норм: - для контейнерів - 1 доба на кожні початі 150 км; - для решти відправок - 1 доба на кожні початі 200 км. Для вантажів, що потребують обмеження швидкості за своїми технічними характеристиками, негабаритних і тих, що слідують у спеціальних потягах з окремим локомотивом, строки доставки встановлюються перевізником. Для вантажів, що перевозяться в прямому міжнародному залізнично-паромному сполученні, строк доставки на водній ділянці шляху встановлює перевізник, що здійснює перевезення на даній ділянці шляху. Строк доставки вантажу збільшується на 1 добу на операції, пов`язані з відправкою вантажу. Строк доставки вантажу збільшується на 2 доби: - на кожне перевантаження вантажу в вагони другої ширини колії; - на кожну перестановку вагону, вантажу на своїх осях на візки з іншою шириною колії; - при перевезенні вантажу в прямому міжнародному залізнично-паромному сполученні.

Відповідно до параграфів 5, 7 ст. 24 Угоди про міжнародне вантажне сполучення перебіг строку доставки вантажу починається з 0.00 годин дня, що слідує за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі отримувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому не повна доба рахується за повну добу. Строк доставки вважається виконаним, якщо вантаж прибув на станцію призначення до спливу строку доставки і перевізник повідомляє отримувача про прибуття вантажу і можливості передання вантажу у розпорядження отримувача. Порядок повідомлення отримувача визначається національним законодавством, що діє у місці видачі вантажу.

До матеріалів справи позивачем додано залізничні накладні, відповідно до яких ТОВ «Беллто» зі станції Гомель (Республіка Білорусь) відправило АТ «ДТЕК Дніпроенерго» (позивач) на станцію Зелене Поле (код станції : 466707) вантажні вагони:

- за накладною № 22517282 від 27.07.2019 дата прибуття вантажних вагонів 05.08.2019. Вагони за основною накладною було дослано 07.08.2019 за досильною накладною № 34466961 від 04.08.2019;

- за накладною № 22424581 від 23.07.2019 дата прибуття вантажних вагонів 30.07.2019, вагони за основною накладною було дослано 05.08.2019 за досильною накладною №34388389 від 28.07.2019;

- за накладною №22517203 від 24.07.2019 дата прибуття вантажних вагонів 30.07.2019, вагони за основною накладною було дослано 05.08.2019 за досиьною накладною № 34391144 від 28.07.2019, 07.08.2019 за досильною накладною №22315969 від 25.07.2019, 12.08.2019 за досильною накладною 41401167 від 03.08.2019 та 12.08.2019 за досильною накладною № 34413237 від 01.08.2019;

- за накладною № 22424580 від 23.07.2019 дата прибуття вантажних вагонів 30.07.2019, вагони за основною накладною було дослано 05.08.2019 за досильною накладною № 34388421 від 28.07.2019;

- за накладною № 22517232 від 25.07.2019 дата прибуття вантажних вагонів 07.08.2019;

- за накладною № 22517258 від 26.07.2019 дата прибуття вантажу 01.08.2019, вагони за основною накладною було дослано 07.08.2019 за досильною накладною № 22315980 від 27.07.2019;

- за накладною № 22517284 від 27.07.2019 дата прибуття вантажу 05.08.2019, вагони за основною накладною було дослано 21.08.2019 за досильною накладною № 22315982 від 29.07.2019;

- за накладною № 22517238 від 25.07.2019 дата прибуття вантажу 30.07.2019, вагони за основною накладною було дослано 17.08.2019 за досильною накладною № 22315973 та 18.08.2019 за досильною накладною №41652777 від 10.08.2019 ;

- за накладною № 22517317 від 29.07.2019 дата прибуття вантажу 06.08.2019, вагони за основною накладною було дослано 17.08.2019 за досильною накладною № 34485318 від 05.08.2019.

Станцію відправлення у накладних визначено Гомель БЧ 150000, станцію призначення Зелене Поле 466707, відстань згідно п. 38 накладних складає УЗ - 938 км., БЧ = 48 км, загальна відстань складає 986 км.

Відповідно п. 5 Угоди про міжнародне вантажне сполучення, датою початку обчислення строку поставки вантажу за накладними № 22517317 від 29.07.2019 є 30.07.2019, № 22517238 та № 22517232 від 25.07.2019 є 26.07.2019, № 22517284 та № 22517282 від 27.07.2019 є 28.07.2019, № 22517258 від 26.07.2019 є 27.07.2019, № 22424580 та № 22424581 від 23.07.2019 є 24.07.2019, №22517203 від 24.07.2019 є 25.07.2019 .

Відповідно до § 6 ст. 24 УМВС: « У випадку розділу вантажу в дорозі строк доставки вираховується по тій частині вантажу, яка прибула за накладною».

Спір у справі виник внаслідок того, що відповідач як перевізник вантажу, залізничним транспортом, по залізничним накладним № 22517317, № 22517238, № 22517232, № 22517284, № 22517282, № 22517258, № 22424580, № 22424581, №22517203 порушив взяті на себе зобов`язання та здійснив доставку вантажу з простроченням строків поставки, у зв`язку з чим позивачем нарахований штраф у загальному розмірі 351750,97 грн.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 919 Цивільного кодексу України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Відповідно до статті 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 923 Цивільного кодексу України у разі прострочення доставки вантажу перевізник зобов`язаний відшкодувати другій стороні збитки, завдані порушенням строку перевезення, якщо інші форми відповідальності не встановлені договором, транспортними кодексами (статутами).

Враховуючи параграфи 2, 3 ст. 24 Угоди про міжнародне вантажне сполучення товар мав бути поставлений протягом 6 діб ( 986/200 = 4.93 + 1 доба на операції пов`язані з вантажем). Отже, вантаж (вагони) за накладними № 22517317 мав бути поставлений до 04.08.2019, № 22517238 та № 22517232 до 31.07.2019, № 22517284 та № 22517282 до 02.08.2019, № 22517258 до 01.08.2019, № 22424580 та № 22424581 до 29.07.2019, №22517203 до 30.07.2019.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем неодноразово було порушено терміни поставки вантажу (вагонів).

Згідно розрахунків суду, строк прострочення доставки по всім вищезазначиним є більшим, проте суд не наділений повноваженнями виходити за межі позовних вимог, згідно ст. 237 ГПК України, а тому штраф судом перераховувався в рамках строків прострочення, визначених позивачем.

Враховуючи наведене вище, приписи Угоди про міжнародне вантажне сполучення, а також подані позивачем докази, а також те, що товар було поставлено на станцію отримання несвоєчасно, відповідач є таким що прострочив свої зобов`язання з поставки товару.

Відповідно до параграфу 2 ст. 45 Угоди про міжнародне вантажне сполучення розмір неустойки за перевищення строку доставки вантажу визначається з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення строків доставки, і величини (тривалості) перевищення строку доставки і розраховується як співвідношення перевищення строку доставки (в добах) до загального строку доставки, а саме: 6% провізної плати за перевищення строку доставки не більше 1/10 загального строку доставки; 18% провізної плати при перевищенні строку доставки більше 1/10, але не більше 3/10 загального строку доставки; 30% провізної плати при перевищенні строку доставки більше 3/10 загального строку доставки.

Суд перевірив розрахунок позивача та вважає його не обгрунтованим, оскільки, позовні вимоги заявлені саме до АТ "Українська залізниця", отже базою нарахування штрафу є провізна плата АТ "Українська залізниця", а не загальна провізна плата, на яку нараховував штраф позивач. Згідно перерахунку суду за періоди визначені позивачем сума штрафу становить 284436,18 грн і підлягає стягненню з відповідача.

Суд наголошує, що відповідачем не подано суду свого контррозрахунку.

Відповідно до ст. 22 Статуту залізниць України за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Відповідно до ст. 23 Статуту залізниць передбачено, що дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. Календарний штемпель станції містить: дату, місяць, рік, найменування станції і найменування залізниці, до якої належить станція.

Щодо посилання відповідача на претензійний порядок вирішення суперечок між сторонами, як це є передбаченим ст. 46 УМВС.

Частинами 1 та 2 статті 3 ГПК України передбачено, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

Частиною 1 статті 19 ГПК України передбачено, що сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Відповідно до ч.1 статті 315 ГК України до пред`явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред`явлення йому претензії.

Щодо спорів, пов`язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред`явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (ч.6 статті 315 ГК України).

Відповідно до параграфу 1 ст. 47 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення позов може бути поданий тільки після звернення з відповідною претензією і тільки до того перевізника, до якого була пред`явлена претензія. Право на звернення з позовом на підставі даної Угоди належить особі, яка має право на пред`явлення претензії до перевізника.

Відповідно до параграфу 7 ст. 46 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення перевізник зобов`язаний в 180 денний термін з дня отримання претензії розглянути її, дати відповідь особі, що звернулась з претензією, і при повному чи частковому визнанні претензії сплатити особі, що звернулась з претензією належну суму.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з претензіями по кожній окремій накладній, а саме: претензія № 31 від 09.10.2019, № 33 від 09.10.2019, № 1 від 25.09.2019, № 13 від 02.10.2019, № 17 від 02.10.2019, № 28 від 07.10.2019, № 14 від 02.10.2019, № 37 від 09.10.2019.

У запереченні на позовну заяву, відповідач стверджує, що претензія № 1 була повернута позивачу без розгляду, про що було повідомлено позивача, через відсутність оригіналу відомості вагонів які є необхідним документом.

Відповідно до § 5 ст. 46 УМВС: «Претендатель зобов`язаний додати до претензії документи, що обгрунтовують претензію, зазначені в Правилах перевезень вантажів. Накладна і комерційний акт прикладаються в оригіналах. »

Відповідно до п.п. 40.2.3. п. 40.2 правил перевезення вантажу УМВС : «При пред`явленні претензії особа, яка має право на пред`явлення претензії, зобов`язана докласти до претензії наступні документи в оригіналах: в разі перевищення терміну доставки вантажу - відправник або одержувач - «Оригінал накладної» (лист 1 накладної) і «Лист повідомлення про прибуття вантажу» (лист 6 накладної)».

Відповідно до п. 40.4. правил перевезення вантажу УМВС : «Інші документи, що обгрунтовують претензію, прикладаються претендателем за потребою».

З вказаних вище приписів УМВС не вбачається обов`язку позивача ( отримувача вантажу) додавати до претензії відомості вагонів в оригіналі, як того вимагає відповідач.

Щодо претензій № 13 від 02.10.2019, № 17 від 02.10.2019, № 28 від 07.10.2019, № 14 від 02.10.2019, № 37 від 09.10.2019, № 31 від 09.10.2019, № 33 від 09.10.2019, відповідач вказує що вони були залишені без розгляду, у зв`язку з порушенням строку пред`явлення претензії передбаченого ст. 48 УМВС, про що було повідомлено позивача.

Суд відзначає, що § 6 ст. 46 УМВС, встановлено вичерпний перелік підстав через які претензії може бути залишено без розгляду, а саме: «якщо претензія оформлена з порушенням приписів § 3 і § 5 цієї статті, вона повертається претендателю без розгляду в строк не пізніше 15 днів з дня її надходження перевізнику із зазначенням причини її повернення. У таких випадках не настає призупинення перебігу строку давності, передбачений § 3 статті 48 «Строки давності». Якщо перевізник повертає претендателю претензію пізніше 15-денного терміну, то перебіг строку давності зупиняється з наступного дня після закінчення цього терміну до дня відправлення перевізником претендателю даної претензії. Повернення перевізником претендателю такої претензії не є її відхиленням і не дає претендателю права звернутися з позовом до судових органів».

Відповідно до § 4 ст. 48 УМВС : «Пропуск строків давності є підставою для відхилення вимог».

Відповідно до § 3 ст. 47 УМВС : «Позов може бути пред`явлений: 1) якщо перевізник не дав відповідь на претензію у строк, встановлений на розгляд претензії; 2) якщо протягом терміну на розгляд претензії перевізник повідомив претендателю про відхилення претензії повністю або частинами».

Зважаючи на те, що залишення без розгляду претензій внаслідок пропущення стороною строків на таке звернення, УМВС не передбачено, суд приймає відповіді відповідача на претензії № 13 від 02.10.2019, № 17 від 02.10.2019, № 28 від 07.10.2019, № 14 від 02.10.2019, № 37 від 09.10.2019, № 31 від 09.10.2019, № 33 від 09.10.2019 як відмову у задоволенні вказаних в них вимог позивача, а позивача, як сторону якою було дотримано претензійний порядок врегулювання спору передбачений УМВС.

Вищезазначене спростовує заперечення відповідача, висловлені у відзиві.

Частинами 1 та 2 статті 3 ГПК України передбачено, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

Частиною 1 статті 19 ГПК України передбачено, що сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Відповідно до ч.1 статті 315 ГК України до пред`явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред`явлення йому претензії.

Щодо спорів, пов`язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред`явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (ч.6 статті 315 ГК України).

Відповідно до параграфу 1 ст. 47 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення позов може бути поданий тільки після звернення з відповідною претензією і тільки до того перевізника, до якого була пред`явлена претензія. Право на звернення з позовом на підставі даної Угоди належить особі, яка має право на пред`явлення претензії до перевізника.

Відповідно до параграфу 7 ст. 46 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення перевізник зобов`язаний в 180 денний термін з дня отримання претензії розглянути її, дати відповідь особі, що звернулась з претензією, і при повному чи частковому визнанні претензії сплатити особі, що звернулась з претензією належну суму.

З огляду на наведене, виходячи з положень ст.ст. 11, 509, 525-526, 610-612, 909 ЦК України, враховуючи факт порушення Відповідачем взятих на себе зобов`язань, та натомість, звернення Позивача до Відповідача з передбаченою УМВС претензією і обгрунтованість заявленого ним розміру штрафу, суд визначає позовні вимоги обґрунтованими в частині та такими, що підлягають задоволенню на суму 284436,18 грн.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України. Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїм вимог або заперечень вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підставі ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Акціонерного товариства "Укрзалізниця" (місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд.5, ) на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» (місцезнаходження: 69006, Запорізька обл.., м. Запоріжжя, вул.. Добролюбова, будинок 20, ) 284436 (двісті вісімдесят чотири тисячі чотириста тридцять шість) грн. 18 коп. штрафних санкцій, 4266 (чотири тисячі двісті шістдесят шість) грн 54 коп. судового збору.

3. В частині позовних вимог про стягнення 67314,79 грн відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили, видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В.Усатенко