ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2020 року м.Дніпро Справа № 904/3088/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Антоніка С.Г. (доповідач),

суддів: Березкіна О.В., Іванова О.Г.

при секретарі судового засідання Ревкова Г.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство «Полістар» на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2019р. (суддя Красота О.І.) у справі № 904/3088/19

за позовом Приватного підприємства «Хімпостачальник», м. Сєвєродонецьк

до Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство «Полістар», м. Дніпро

про стягнення заборгованості в сумі 267 704,05 грн.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровської області звернулося Приватне підприємство «Хімпостачальник» з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство «Полістар» про стягнення 228 192 грн. заборгованості, 8 632,10 грн 3% річних, 30 879,95 грн. інфляційних.

Позовні вимоги обгрунтовані нездійсненням відповідачем повної оплати за отриманий товар.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2019р. позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство "ПОЛІСТАР» на користь Приватного підприємства "ХІМПОСТАЧАЛЬНИК 228 192,00 грн. боргу, 8 335,09грн. 3% річних, 30 879,95 грн. інфляційних нарахувань та судовий збір у розмірі 4 018,41грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано обгрунтованістю і доведеністю позовних вимог. У стягненні 297,01 грн. 3% річних відмовлено у зв`язку з неправильним розрахунком.

Товариство з обмеженою відповідальністю підприємство "ПОЛІСТАР» не погодившись з рішенням суду, звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. В апеляційній скарзі зазначає:

- судом було порушено право відповідача на захист неправомірно відмовлено в клопотанні про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Безпідставно розглянута справа у спрощеному провадженні;

- судом не прийнято до уваги, що частина товару, а саме 1539,3 кг «ПоліХім-2001/1 Р-6» та 750 кг «Lupranаt V 20 S» не відповідає якісним характеристикам, про що позивач був повідомлений;

- оплата здійснювалась відповідачем частинами, відповідно до домовленості з позивачем.

Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким в позові відмовити.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що рішення господарського суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. Просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.11.2019 року у складі колегії суддів: головуючого судді: Антонік С.Г. (доповідач), суддів: Іванова О.Г., Березкіна О.В. відкрите апеляційне провадження у справі № 904/3088/19. Розгляд справи призначено у судове засідання.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2019 року, у зв`язку з відпусткою судді-члена колегії Березкіної О.В., справу № 904/3088/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Антонік С.Г. (допоповідач) судді Дармін М.О., Іванов О.Г.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.12.2019 року у складі колегії суддів: головуючого судді: Антонік С.Г. (доповідач), суддів: Іванова О.Г., Дарміна М.О. прийнято справу № 904/3088/19 до свого провадження.

Ухвалою суду від 23.12.2019р. розгляд справи відкладався у зв`язку з неявкою представників сторін.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2019 року, у зв"язку з відпусткою судді-члена колегії Дарміна М.О., справу № 904/3088/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Антонік С.Г. (допоповідач) судді Березкіна О.В., Іванов О.Г.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.02.2019 року у складі колегії суддів: головуючого судді: Антонік С.Г. (доповідач), суддів: Іванова О.Г., Березкіна О.В. справу № 904/3088/19 прийнято до свого провадження.

Згідно ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає її такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, між Приватним підприємством "ХІМПОСТАЧАЛЬНИК" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю підприємством "Полістар" (Покупець) досягнуто домовленість про постачання Позивачем на адресу Відповідача хімічної продукції, а саме «Поліхім 2001/1 Р-6» у кількості 1,68 тон та «Lupranat M 20S» у кількості 3,00 тони.

Відправка зазначеної продукції на адресу Відповідача відбулась 01.08.2018 року автомобільним транспортом, що підтверджується видатковою накладною №369 від 01.08.2018 року та товарно-транспортною накладною №75 від 01.08.2018 року (а.с.14, 15).

Вартість товару, відповідно до вказаного рахунку-фактури №0395-18/1 від 30.07.2018 року, складає 393 192,00 грн. з ПДВ.

Вантаж було прийнято представником Відповідача, а саме комірником ТОВ підприємством «Полістар» Чумак О.П. за довіреністю №86 від 30.07.2018 року (а.с.16), що підтверджується його підписом та печаткою Відповідача на товарно-транспортній накладній №75 від 01.08.2018 року.

В подальшому Відповідач частково сплатив заборгованість, що підтверджується банківськими виписками та Відповідачем, а саме:

-01.11.2018 р. сплачено 40 000,00 грн.;

-09.11.2018 р. сплачено 20 000,00 грн.;

-20.11.2018 р. сплачено 20 000,00 грн.;

-07.12.2018 р. сплачено 10 000,00 грн.;

-31.01.2018 р. сплачено 10 000,00 грн.;

-01.02.2018 р. сплачено 10 000,00 грн.;

-05.02.2018 р. сплачено 15 000,00 грн.;

-22.02.2018 р. сплачено 10 000,00 грн.;

-05.04.2018 р. сплачено 10 000,00 грн.;

-16.04.2018 р. сплачено 10 000,00 грн.;

-06.05.2018 р. сплачено 10 000,00 грн.

Загальна сума сплачених відповідачем коштів становить 165 000,00грн. Залишок не сплаченої суми 228 192,00 грн.

28.01.2019р . позивач на адресу відповідача направив претензію №15 з вимогою оплатити заборгованість (а.с.30).

Листом вих.№05/02/2019 від 05.02.2019р. відповідач підтвердив постачання продукції, а також часткову оплату за поставлений товар. Разом з тим, вказав, що сума продукції від якої відмовився Відповідач складає 189 968,00 грн., оскільки після поставки товару Відповідачем було встановлено, що продукція "Поліхім-2001/1 р-6" в кількості 1539,3 кг та "Luparant М 20 S" в кількості 750 кг не відповідає якісним характеристикам та її неможливо використовувати в господарській діяльності підприємства в процесі виробництва (а.с.31-32).

Дані обставини не заперечуються сторонами.

У зв`язку з несплатою заборгованості позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу (надалі ГК) України, господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ч. 2 ст. 205 ЦК України, правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України).

Частиною 1 ст. 181 ГК України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Колегія зазначає, що законом не встановлено спеціальної вимоги до форми та порядку укладання договору поставки. Тому, враховуючи поставку товару позивачем, виставлення рахунку, прийняття товару відповідачем та часткова оплата свідчать про укладанням між ними договору поставки у спрощений спосіб, про що правильно зазначив господарський суд.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.525, ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст..712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк(строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару...

Ні позивачем, ні відповідачем не наведено доводів та не надано доказів погодження строків та порядку оплати отриманого товару. Тому обов?язок оплатити отриманий товар виник у відповідача після його прийняття.

Заборгованість в сумі 228 192 грн. підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який построчив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач, крім основного боргу, нарахував та просив стягнути інфляційні втрати за період серпень 2018р. - червень 2019р. в розмірі 30 879 грн.95 коп. та 3% річних в розмірі 8 632грн. 10 коп. за період з 03.08.2018р. по 17.07.2019р.

Господарський суд, здійснивши перевірку розрахунку, стягнув 8 335,09 грн. 3% річних, та 30 879,95 грн. інфляційних нарахувань, з чим погоджується апеляційний суд.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на часткову поставку неякісного товару не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки відповідачем, відповідно до ст.74 ГПК України, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано жодного доказу на підтвердження поставки неякісного товару. Товар відповідачем був прийнятий 01.08.2018р. без зауважень. А заява про неякісний товар була зроблена ним лише у його відповіді від 05.02.2019р. на претензію позивача. До цього часу жодних претензій до позивача щодо якості товару не заявлялося, і жодних доказів його не якості не надано.

Не приймається колегією суддів до уваги і посилання відповідача на порушення судом норм процесуального права що стосується розгляду справи у спрощеному порядку при наявності клопотання відповідача про розгляд в викликом сторін.

Відповідно до частин 3 - 5 статті 12 ГПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 247 ГПК України встановлено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

2. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

3. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує:

1) ціну позову;

2) значення справи для сторін;

3) обраний позивачем спосіб захисту;

4) категорію та складність справи;

5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо;

6) кількість сторін та інших учасників справи;

7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес;

8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

4. У порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи:

1) про банкрутство;

2) за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;

3) у спорах, які виникають з корпоративних відносин, та спорах з правочинів щодо корпоративних прав (акцій);

4) у спорах щодо захисту прав інтелектуальної власності, крім справ про стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції;

6) у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних такою посадовою особою юридичній особі її діями (бездіяльністю);

7) у спорах щодо приватизації державного чи комунального майна;

8) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

9) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 3 - 8 цієї частини.

Співставивши матеріалами справи з вищезазначеними нормами, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду щодо розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що сума позову не перевищує п?ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, обсяг доказів незначний характер їх не складний, справа не становить значний суспільний інтерес.

Разом з тим, частиною 4 статті 250 ГПК України, відповідачу надано право в установлений судом строк подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, і суд залежно від обгрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про залишення заяви відповідача без задоволення або про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

При цьому, відповідно до ч.6 ст.252 ГПК України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Відповідач разом з відзивом подав клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Так як предметом позову є сума яка перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то у господарського суду були відсутні підстави для відмови в задоволенні клопотання, оскільки відмова можлива лише за наявності одночасно двох умов, зазначених в ч.2 ст.252 ГПК України.

Однак колегія суддів погоджується з ухвалою суду, якою відмовлено в задоволенні клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін з інших підстав.

Звернення з клопотанням про розгляд справи з повідомленням сторін є правом відповідача.

Разом з тим, статтею 43 ГПК України встановлено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

2. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства.

Відповідно до частин 1, 2 ст.2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Отже одним із завдань господарського судочинства є своєчасне вирішення спорів з метою ефективного захисту порушених прав.

Саме для швидкого вирішення малозначних справ та справ незначної складності й призначене спрощене позовне провадження.

Клопотання відповідача про розгляд справи з повідомленням сторін мотивоване його правом та тим, що в ході розгляду справи необхідно буде дослідити обставини поставки неякісної продукції.

Колегія суддів зазначає, що предметом позову є стягнення заборгованості за поставлений товар, а не якість поставленого товару; відповідачем до суду першої інстанції, як і до апеляційної, не було надано жодних доказів поставки неякісного товару. Таким чином, господарським судом не було чого досліджувати відносно якості поставленого товару. Представник відповідача в судовому засіданні в апеляційній інстанції в своїх поясненнях, що стосуються поставки товару, не навів інших обставин ніж ті, що буди наведені у відзиві на позов (аналогічні в апеляційній скарзі).

За таких обставин дії відповідача щодо подання клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін колегія суддів розцінює як зловживання своїм правом, направлене на затягування розгляду справи. Тому погоджується з ухвалою суду, якою було відмовлено у задоволенні клопотання.

З урахуванням викладеного апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Рішення суду слід залишити в силі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство «Полістар» на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2019р. залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2019р. у справі № 904/3088/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках передбачених ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 25.02.2019р.

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя О.В.Березкіна

Суддя О.Г. Іванов