ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2020м. ДніпроСправа № 904/4894/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Татарчука В.О. за участю секретаря судового засідання Нечепоренко Є.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом малого приватного підприємства фірма «Ерідон» (с. Княжичі, Києво-Святошинський район, Київська область)

до товариства з обмеженою відповідальністю «Агріколь-Самара» (с. Кочережки, Павлоградський район, Дніпропетровська область)

про стягнення заборгованості у розмірі 3046541,19грн.

Представники:

від позивача: Тищенко І.М.

від відповідача: Блонська В.Д.

СУТЬ СПОРУ:

Мале приватне підприємство фірма «Ерідон» звернулось з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Агріколь-Самара» про стягнення заборгованості у розмірі 3046541,19грн, з яких: 2989053,10грн основний борг, 23584,86грн річні згідно статті 625 ЦКУ, 17688,64грн - відсотки за користування товарним кредитом, 16214,59грн - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 1514/19/447 від 13.09.2018 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 18778,50грн.

Відповідач у відзиві просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що:

- договір є недійсним, оскільки укладений з перевищенням повноважень представником ТОВ «Агріколь-Самара» і договір не було затверджено вищим органом господарського товариства;

- подальше схвалення договору № 1514/19/447 від 13.09.2018 відсутнє;

- наслідком визнання договору недійсним є реституція, що виключає задоволення вимоги позивача про стягнення заборгованості;

- у зв`язку з тим, що в договорі поставки не зазначена ціна, необхідно вважати його неукладеним, оскільки сторонами не досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору;

- підписання договору № 1514/19/447 від 13.09.2018 було здійснено директором товариства під впливом тяжкої обставини внаслідок підписання угоди на пролонгацію № ЕР-000363 від 18.02.2019 до договору поставки № 643/18/225 від 02.11.2017;

- позивачем не надано підтвердження повноважень осіб, які підписали договір та додатки від імені МПП фірма «Ерідон», довіреність на представника видана на два місяці пізніше ніж підписано договір;

- зображення відбитку печатки позивача на договорі, додатках та видаткових накладних відрізняються від зображення відбитку печатки на позовній заяві та видаткових накладних;

- позивачем не підтверджено факту здійснення поставок;

- строки оплати не порушені, оскільки договір є неукладеним;

- розрахунок сум заборгованості є необґрунтованим;

- не підтверджено факт понесення позивачем судових витрат.

У судовому засіданні 18.02.2020 були оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

13.09.2018 між малим приватним підприємством фірма «Ерідон» (постачальник) і товариством з обмеженою відповідальністю «Агріколь-Самара» (покупець) було укладено договір поставки №1514/19/447.

Згідно з п. 1.1 вказаного договору, в порядку та на умовах цього договору постачальник зобов`язується поставити покупцю продукцію виробничо-технічного призначення (далі товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити вартість такого товару.

Найменування, асортимент та кількість товару, який підлягає поставці за цим договором, зазначаються в додатках, які є його невід`ємною частиною (п.1.2 договору).

Загальна вартість товару, що постачається за цим договором (ціна договору), визначається додатками та видатковими накладними, з урахуванням пункту 3.2 договору. У випадку розбіжності даних у додатках та у видаткових накладних щодо кількості, асортименту, ціни товару, перевагу має видаткова накладна (п. 2.3 договору).

Оплата товару здійснюється покупцем в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором та додатками до нього. У випадку поставки товару на умовах попередньої оплати, допускається оплата та поставка товару на підставі рахунку на попередню оплату, що містить істотні умови поставки, без укладення додатків до цього договору. Датою оплати товару вважається день зарахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника (п. 3.1 договору).

Умови та строки поставки товару зазначаються у додатках до цього договору або у рахунку на оплату, який містить істотні умови поставки (п. 5.1 договору).

Згідно з п. 6.1 договору, за порушення умов цього договору винна сторона відшкодовує спричинені цим збитки в порядку передбаченому чинним законодавством та з урахуванням умов цього договору.

Договір вступає в силу з моменту його підписання вповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2019, а в частині проведення розрахунків за поставлений товар - до моменту проведення остаточних розрахунків. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п. 9.2 договору).

08.02.2019 сторонами укладено додатки №№ 1514/19/447/4-Н/1, 1514/19/447/5-Н до договору.

Згідно з п. 2 додатку №1514/19/447/4-Н/1 від 08.02.2019 загальна вартість товару за цим додатком включаючи ПДВ 495010,22грн.

Відповідно до п. 2 додатку №1514/19/447/5-Н від 08.02.2019 загальна вартість товару за цим додатком включаючи ПДВ 1387084,97грн.

03.04.2019 сторонами укладено додаток №1514/19/447/6-МД до договору. Загальна вартість товару за цим додатком включаючи ПДВ 1105532,47грн (п. 2 додатку).

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості у розмірі 3046541,19грн, що виникла за поставлений товар згідно з договором поставки №1514/19/447 від 13.09.2018, додатками до договору від 08.02.2019 №№ 1514/19/447/4-Н/1, 1514/19/447/5-Н і від 03.04.2019 №1514/19/447/6-МД та видаткових накладних.

Предметом доказування у даній справі є обставини щодо укладання вказаного договору поставки, факт поставки товару, строки оплати, вартість поставленого товару, виникнення прострочки виконання зобов`язання відповідачем за відповідними додатками до договору та видатковим накладними.

Суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги з таких підстав.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вказано вище, між сторонами було укладено договір поставки №1514/19/447 від 13.09.2018.

На виконання умов договору №1514/19/447 від 13.09.2018 та додатку № 1514/19/447/4-Н/1 від 08.02.2019 позивач поставив відповідачеві товар на суму 491294,50грн, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними №25406 від 04.04.2019 на суму 381531,08грн та № 33001 від 15.04.2019 - 109763,42грн.

Згідно з договором та додатком № 1514/19/447/5-Н від 08.02.2019 МПП фірма «Ерідон» поставлено відповідачеві товар на суму 1392226,13грн, що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною № 25369 від 04.04.2019 на суму 1392226,13грн.

Відповідно до договору та додатку № 1514/19/447/6-МД від 03.04.2019 позивач поставив відповідачеві товар на суму 1105532,47грн, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними № 28429 від 09.04.2019 на суму 522886,98грн, № 28498 від 09.04.2019 - 74698,14грн та № 29674 від 10.04.2019 - 507947,35грн.

Видаткові накладні №25406 від 04.04.2019, №33001 від 15.04.2019, №25369 від 04.04.2019, №28429 від 09.04.2019, № 28498 від 09.04.2019, № 29674 від 10.04.2019 містять вказівку на договір поставки №1514/19/447 від 13.09.2018.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пунктів 3 додатків від 08.02.2019 №№ 1514/19/447/4-Н/1, 1514/19/447/5-Н та від 03.04.2019 №1514/19/447/6-МД оплата повної вартості товару, який постачається на умовах цього додатку, здійснюється покупцем з дотриманням пунктів 3.2 3.3 договору поставки в наступному порядку: 100% від загальної вартості товару покупець сплачує на умовах відстрочення оплати в строк до 10.10.2019.

Станом на 16.10.2019 ТОВ «Агріколь-Самара» не здійснило оплату отриманого товару і основний борг складає 2989053,10грн.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п. 6.2 договору, крім відповідальності, встановленої п. 6.1 цього договору покупець: - за несвоєчасну оплату товару сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення.

Сторони домовились про те, що нарахування та стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за цим договором відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст. 259 Цивільного кодексу України, продовжується до 3 (трьох) років. При цьому, вказаний пункт (положення) вважається двосторонньою угодою сторін цього договору про збільшення строків позовної давності та строків нарахування та стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) (п. 6.8 договору).

Відповідно до розрахунку позивача пеня за період з 11.10.2019 по 16.10.2019 складає 16214,59грн.

Статтею 694 ЦК України визначено, що договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу, а у частині 5 цієї статті визначено, що якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Згідно з п.п. 4 додатків №№ 1514/19/447/4-Н/1, 1514/19/447/5-Н від 08.02.2019 від 08.02.2019 і № 1514/19/447/6-МД від 03.04.2019 у разі порушення покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару на строк понад 15 календарних днів, покупець, відповідно до вимог ст. 536 та ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України, зобов`язаний сплатити на користь постачальника плату за користування товарним кредитом (користування чужими грошовими коштами) у розмірі 36% річних, нараховану на вартість отриманого, але неоплаченого покупцем товару.

У п.п. 5 вказаних додатків до договору сторони погодили, що нарахування відсотків за користування товарним кредитом здійснюється від дня, коли товар підлягав оплаті за умовами цього додатку та закінчується днем повної оплати вартості отриманого товару.

Згідно з розрахунком позивача 36% річних за період з 11.10.2019 по 16.10.2019 складають 17688,64грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В пункті 6.7 договору зазначено, що в разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати товару у відповідності до умов цього договору, покупець, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь постачальника компенсаційний платіж в розмірі 48% (сорок вісім відсотків) річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати. Для уникнення непорозумінь, сторони погодили, що сплата коштів, передбачених цим пунктом, є особливим видом цивільно-правової відповідальності, передбаченим ст. 625 Цивільного кодексу України, та не відноситься до неустойки (штрафу чи пені).

За розрахунком позивача 48% річних, згідно п. 6.7 договору за період з 11.10.2019 по 16.10.2019 складають 23584,86грн.

Заперечення відповідача щодо позову є безпідставними з урахуванням наступного.

Відповідач зазначає, що представники МПП фірми «Ерідон» діяли на підставі довіреностей, які видані на два місяці пізніше, ніж укладено договір, а тому договір поставки не укладався 13.09.2018.

Наведені доводи не можуть бути підставою для відмови в позові.

Відповідачем не спростовано твердження позивача про те, що договір поставки № 1514/19/447 було укладено саме 13.09.2018, а вказані додатки до договору, які визначають істотні умови договору, містять правильне посилання на дату та номер довіреностей представників МПП фірми «Ерідон». Саме за наведеними додатками позивач просить стягнути спірну заборгованість.

Крім того, на момент укладення договору поставки представник Храмов О.М. мав повноваження на укладення договору поставки та додатків до нього, що підтверджується довіреністю з реєстровим № 1917, посвідченою 20.12.2017 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Білошицькою М.В.

Посилання відповідача на те, що підписи на договорі поставки та додатках до нього, які здійснені від імені однієї і тієї ж особи, відрізняються є лише припущеннями та не підтверджені жодними доказами.

Наведене також стосується і твердження відповідача про те, що підписи директора ТОВ «Агріколь-Самара» на договорі поставки № 1514/19/447 від 13.09.2018 не співпадають з його підписом в додатку до вказаного договору.

Відповідач стверджує, що надані видаткові накладні викликають сумнів щодо дати їх складення та справжності підписів на них.

В даному випадку відповідачем не виконані вимоги ч. 1 ст. 74 ГПК України та не доведена неможливість прийняття вказаних видаткових накладних, як доказів поставки товару позивачем.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Видаткові накладні, додані позивачем до позовної заяви, мають всі обов`язкові реквізити первинних документів, а також містять додаткові реквізити.

Відповідач звертає увагу на те, що в договорі поставки, місцем його укладення зазначено м. Новомосковськ, у видаткових накладних місцем отримання товару вказано м. Новомосковськ, при цьому ні позивач, ні відповідач не мають об`єктів нерухомості в м. Новомосковськ.

Однак, МПП фірма «Ерідон» є власником земельної ділянки та комплексу будівель, що складається з офісних та складських приміщень за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Сучкова, буд. 115/29. Вищенаведене підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 16877556 від 31.05.2019.

Крім того, як договір поставки, так і видаткові накладні можуть бути складені не лише за місцезнаходженням однієї із сторін договору.

Відповідач наголошує, що не зрозуміло чому згідно видаткових накладних товар отримував саме директор, а не працівники, які спеціально уповноважені на отримання товарно-матеріальних цінностей.

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Таким чином, згідно чинного законодавства, повноваження будь-якої особи від імені юридичної особи можуть бути підтверджені договором, довіреністю або іншим актом органу юридичної особи.

Пунктом 9.11 договору поставки № 1514/19/447 від 13.09.2018 визначено, що покупець уповноважує приймати (отримувати) товар за цим договором та підписувати видаткові накладні від імені покупця зокрема, проте не виключно наступних осіб: ОСОБА_1 . Покупець зобов`язаний забезпечити отримання товару саме вказаними особами та можливість ідентифікації уповноважених ним осіб під час отримання ними товарів (наявність необхідних документів), а також несе всю та повну відповідальність за дії вказаних осіб, що уповноважені ним на отримання товару за цим договором від постачальника. Покупець зобов`язаний в спосіб визначеним законодавством України своєчасно повідомляти постачальника про відкликання повноважень у вказаний спосіб та про вповноваження нових осіб на прийняття товару за цим договором та підписання видаткових накладних від імені покупця та самостійно несе всю відповідальність за таке неповідомлення постачальника.

Суд зазначає, що директор, як виконавчий орган юридичної особи, взагалі діє від імені юридичної особи без довіреності або договору та має право здійснювати отримання товару.

Відповідач вказує на те, що договір поставки, додатки та видаткові накладні, засвідчені від імені МПП фірми «Ерідон» печаткою № 26, проте неможливо встановити чи дійсно використовує МПП фірма «Ерідон» печатку № 26, з відповідним зображенням, аналогічним до зображення на відбитку печатки на договорі поставки, додатках до нього та видаткових накладних.

ТОВ «Агріколь-Самара» не спростовано твердження позивача про те, що юридична особа може використовувати декілька печаток. Відповідно до наказу МПП фірми «Ерідон» 77-П/А від 06.04.2017 закріплено печатку №26 МПП фірми «Ерідон» за регіональним підрозділом в Дніпропетровській області.

Проставлення печатки підприємства на договорі про надання правової допомоги не виключає можливості проставлення іншої печатки цього ж підприємства на договорі поставки, додатках, видаткових накладних.

Відповідач зазначає, що підписання договору № 1514/19/447 від 13.09.2018 було здійснено директором товариства під впливом тяжкої обставини внаслідок підписання угоди на пролонгацію № ЕР-000363 від 18.02.2019 до договору поставки № 643/18/225 від 02.11.2017, що є підставою для визнання його недійсним.

Таке твердження ТОВ «Агріколь-Самара» є безпідставним.

Вказану угоду було укладено між МПП фірма «Ерідон» і ТОВ «Агріколь-Самара».

Відповідно до п. 1 угоди станом на 18.02.2019 «покупець» підтверджує власну заборгованість перед «постачальником» за договором поставки №643/18/225 від 02.11.2017 та додатками до нього: додаток № 643/18/225/1-ЗЗР/2 від 09.11.2017 додаток № 643/18/225/2-Н/4 від 09.11.2017 додаток № 643/18/225/3-Н від 09.11.2017 додаток № 643/18/225/4-Н/1 від 09.11.2017 додаток № 643/18/225/5-МД від 18.12.2017 додаток № 643/18/225/13-Н від 05.04.2018 додаток № 643/18/225/ 14-ЗЗР від 05.04.2018 додаток № 643/18/225/ 19-ЗЗР від 11.04.2018 додаток № 643/18/225/31-Н від 05.05.2018 додаток № 643/18/225/32-Н від 05.05.2018 додаток № 643/18/225/25-МД від 07.09.2018 (надалі - договір поставки № 643/18/225 від 02.11.2017 та додатки до нього), яка з врахуванням умов вищезазначеного договору поставки, становить 4 557 162,61 гривень (Чотири мільйона п`ятсот п`ятдесят сім тисяч сто шістдесят дві гривні 61 копійка), та еквівалентом загального боргу, який складеться з заборгованості в 49 107,63 доларів США (Сорок дев`ять тисяч сто сім доларів 63 центи) 45 663,00 Євро (Сорок п`ять тисяч шістсот шістдесят три євро 00 центів) та 1 768 093,44 гривень (Один мільйон сімсот шістдесят вісім тисяч дев`яносто три гривні 44 копійки).

Таким чином, угода на пролонгацію № ЕР-000363 від 18.02.2019 не стосується правовідносин сторін за договором поставки № 1514/19/447 від 13.09.2018.

Визначення порядку розрахунків за договором є правом сторін, що узгоджується з приписами ст.ст. 11, 627 Цивільного кодексу України, і жодним чином не спростовує презумпцію чинності правочину, обумовлену ст. 204 Цивільного кодексу України.

Крім того, договір № 1514/19/447 від 13.09.2018 укладено до підписання угоди на пролонгацію № ЕР-000363 від 18.02.2019.

Відповідно до ст. 233 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені ст. 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Угода на пролонгацію № ЕР-000363 від 18.02.2019 не є тяжкою обставиною при укладанні договору № 1514/19/447 від 13.09.2018 в розумінні ст. 233 Цивільного кодексу України, а є лише підтвердженням обов`язку сторони спору сплатити заборгованість.

Отже, позивачем не доведено наявність тяжких обставин, з якими ст. 233 Цивільного кодексу України пов`язує можливість визнання оспорюваного договору недійсним.

Твердження відповідача, що підписуючи договір № 1514/19/447 від 13.09.2018, директор товариства перевищив встановлені Статутом обмеження повноважень є необґрунтованими.

Посилання відповідача на судову практику (постанови Верховного Суду України від 20.03.2018 у справі №910/8794/16, від 20.02.2018 у справі №906/100/17, 12.06.2018 у справі 927/976/17, від 02.08.2018 у справі №903/612/16, від 14.08.2018 у справі 910/15151/17, від 31.07.2019 у справі 910/2030/18) є безпідставними, оскільки правовідносини розглянуті у вказаних справах не є аналогічними з правовідносинами у даній справі.

За статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Відповідно до ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 ст. 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Представництвом, відповідно до ч. 1 ст. 237 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

У відповідності до ч. 3 ст. 237 Цивільного кодексу України представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 Цивільного кодексу України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 Цивільного кодексу України).

Частиною 4 ст. 62 Закону України «Про господарські товариства» встановлено, що дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами.

Статтею 92 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Договір поставки та додатки до нього були підписані директором ТОВ «Агріколь-Самара» - Душкою Миколою Миколайовичем.

Обмеження повноважень, на які посилається відповідач, визначені в п.п. 5.8.14 п. 5.8. Статуту ТОВ «Агріколь-Самара», який затверджено загальними зборами учасників згідно протоколу від 22.08.2013, відповідно до якого, до виключної компетенції зборів учасників відноситься прийняття рішень щодо укладення договорів (угод) на суму, що перевищує 25000,00 (двадцять п`ять тисяч гривень 00 копійок) та уповноваження виконавчого органу (директора) на їх підписання від імені товариства.

На підставі вищенаведеного договору поставки № 1514/19/447 від 13.09.2018 та додатків до нього, МПП фірмою «Ерідон» було належним чином виконано умови договору поставки та додатків до нього з постачання товару, а ТОВ «Агріколь-Самара» отримано товар, частково оплачено та використано товар в своїй господарській діяльності.

Так, на підставі додатків № 1514/19/447/1-МД від 28.02.2019, № 1514/19/447/2-МД від 04.03.2019, № 1514/19/447/3-МД від 07.03.2019, № 1514/19/447/3-МД від 01.04.2019, № 1514/19/447/7-МД від 19.04.2019, № 1514/19/447/8-МД від 24.04.2019 № 1514/І9/447/9-МД від 08.05.2019, № 1514/19/447/10-ПД від 04.06.2019, № 1514/19/447/11-МД від 04.06.2019, № 1514/19/447/12-ЗЗР від 06.06.2019 до договору поставки № 1514/19/447 від 13.09.2018 відповідачу було поставлено товар на суму 599791,86грн, згідно видаткових накладних: № 8473 від 28.02.2019 на суму 171000грн, № 9521 від 04.03.2019 - 57000грн, № 12925 від 13.03.2019 - 62700грн, № 23550 від 01.04.2019 - 34200грн, № 40411 від 24.04.2019 - 117600грн, №41735 від 25.04.2019 - 50400грн, № 47267 від 10.05.2019 - 61750,04грн, № 60100 від 04.06.2019 - 31640,02грн, № 60102 від 04.06.2019 - 10272грн, № 61175 від 06.06.2019 - 3229,80грн.

Відповідачем було сплачено позивачу за вказаний товар 599791,86грн згідно платіжних доручень, що містять вказівку на договір поставки № 1514/19/447 від 13.09.2018: № від 28.02.2019 на суму 171000грн, № від 04.03.2019 - 57000грн, № від 13.03.2019 - 62700,00грн, № від 01.04.2019 - 34200грн, № від 24.04.2019 - 117600,00грн, № від 25.04.2019 - 8400грн, № від 25.04.2019 - 42000,00грн, № від 08.05.2019 - 61750,04грн, № від 04.06,2019 - 31640,02грн, № від 04.06.2019 - 10272,00грн, № від 06.06.2019 - 3229,80грн

Загалом посадовими особами підприємства відповідача, згідно умов додатків до договору, було погоджено та проведено господарських операцій з отримання ТМЦ за видатковими накладними на загальну суму 3588844,96грн, з врахуванням ПДВ.

МПП фірмою «Ерідон» за видатковими накладними, що оформлювалися на підставі додатків, вказаних позивачем у позовній заяві, були зареєстровані податкові накладні: № 24100 від 04.04.2019, № 29871 від 15.04.2019, № 24099 від 04.04.2019, № 26077 від 09.04.2019, № 26081 від 09.04.2019, № 27036 від 10.04.2019, № 9907 від 28.02.2019, № 10836 від 04.03.2019, № 13761 від 13.03.2019, № 22693 від 01.04.2019, № 37224 від 24.04.2019, № 38256 від 25.04.2019, №43811 від 05.05.2019, № 57450 від 04.06.2019, № 57447 від 04.06.2019, № 58835 від 06.06.2019.

Отже, мало місце подальше схвалення правочину, а саме укладення додатків до договору, замовлення товару, його поставка, приймання та часткова оплата.

Статтею 241 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Викладені в постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/1163/17, від 25.04.2018 у справі № 910/9915/17, від 10.04.2018 у справі № 910/11079/17 висновки свідчать про те, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.).

Суд зазначає, що відповідач в ході вирішення спору фактично не виконав вимоги закону щодо доведення тих обставин на які він посилається, як на підставу своїх заперечень. Наведене в першу чергу стосується обставин діяльності саме відповідача та його представників у спірних правовідносинах.

Відповідач у відзиві стверджує, що договір поставки № 1514/19/447 від 13.09.2019 є неукладеним, а видаткові накладні не містять строків оплати, а тому строк виконання оплати поставок товару (які відповідач не заперечує) відповідачем не було прострочено. В зв`язку з чим, відповідач вважає необґрунтованим нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов`язань.

Вищевказані твердження відповідача с безпідставними.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови, без визначення яких виконання по ньому стає неможливим, а договір по суті втрачає сенс і правовий зміст. У цивільному та господарському законодавстві до істотних умов договору належать умови про предмет договору, умови, які названі в законі або інших правових актах як істотні або необхідні для договорів цього вигляду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Між сторонами договору було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору і частково було його виконано: належним чином виконано позивачем і частково виконано відповідачем.

Відсутність в договорі поставки №1514/19/447 від 13.09.2018 конкретної суми договору, визначеної в гривнях не свідчить про неукладеність такого договору.

Договором встановлено, що ціна товару та загальна вартість товару, що постачається за цим договором поставки, визначається додатками га видатковими накладними. У випадку розбіжностей між даними, зазначеними в додатках та у видаткових накладних щодо кількості, асортименту, ціни товару, перевагу має видаткова накладна (п.п. 2.1, 2.3 договору поставки).

Крім того, пунктом 3.6 договору поставки передбачено, що товар, що був отриманий покупцем, в межах цього договору тільки за видатковими накладними (без підписання додатку та без здійснення попередньої оплати), підлягає повній оплаті з дотриманням умов пунктів 3.2 та 3.3 цього договору, не пізніше 10 (десяти) банківських днів з моменту його отримання.

Тобто, договір передбачає можливість поставки товару за умови відсутності укладених додатків до вказаного договору поставки, за умови проведення покупцем господарської операції з отримання ним товару за видатковими накладними та оплатою замовленого товару.

На час вирішення спору наведений договір є чинним і підлягає виконанню сторонами у встановленому порядку.

Слід зазначити, що відповідач не позбавлений права звернутися із заявою про перегляд рішення суду по даній справі за нововиявленими обставинами в разі визнання недійсним договору поставки №1514/19/447 від 13.09.2018 Господарським судом Київської області по справі №911/2810/19.

Наведене є підставою для задоволення позовних вимог.

Суд стягує з відповідача витрати на послуги адвоката з таких підстав.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В матеріалах справи містяться: ордери серії КС №650976 від 17.10.2019 серії КС №650987 від 18.11.2019, договір про надання правової допомоги від 01.07.2019 разом із додатком №12 до вказаного договору, де визначено вартість робіт/послуг в розмірі 18778,50грн.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладену в постанові від 03.10.2019 по справі № 922/445/19, витрати за надану правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено чи тільки має бути сплачено.

На думку суду наведена сума є співрозмірною та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Заперечення відповідача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу необґрунтовані.

Так, відповідач посилається на аналогічну справу, яка розглядається судом.

Однак, розмір судових витрат у справі не може залежати від розміру судових витрат іншої справи.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 123, 126, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов малого приватного підприємства фірма «Ерідон» до товариства з обмеженою відповідальністю «Агріколь-Самара» про стягнення заборгованості в розмірі 3046541,19грн задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Агріколь-Самара» (51451 Дніпропетровська область, Павлоградський район, село Кочережки, вул. Шевченко, буд. 85, ідентифікаційний код 37513475) на користь малого приватного підприємства фірма «Ерідон» (08143 Київська область, Києво-Святошинський район, село Княжичі, вул. Воздвиженська, буд. 46, ідентифікаційний код 19420,10грн основного боргу, 23584,86грн відсотків річних, 17688,64грн - відсотків за користування товарним кредитом, 16214,59грн пені, 45698,12грн витрат по сплаті судового збору, 18778,50грн витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 26.02.2020.

Суддя В.О. Татарчук