ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" лютого 2020 р.м. Одеса Справа № 916/3181/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

при секретарі судового засідання Аганін В.Ю.

розглянувши справу №916/3181/19

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „ОСНОВА ПАПІР (03150, м.Київ, вул. Анрі Барбюса, буд. 37/1, літера Б; )

До відповідача: Сільськогосподарського підприємства „ВЕККА у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (67540, Одеська обл., Лиманський район, село Благодатне, вул. Центральна, буд.1; )

Про стягнення 144 621,84 грн.

Представники:

від позивача: Кохан А.В., адвокат за довіреністю

від відповідача: Матійко М.В., адвокат за довіреністю

Встановив: Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю „ОСНОВА ПАПІР звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Сільськогосподарського підприємства „ВЕККА у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення 238858,49 грн.

Позовні вимоги позивача за даним позовом обґрунтовано неналежним виконанням з боку Сільськогосподарського підприємства „ВЕККА у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору №ОФ2 від 19.03.2018р. та направлено на стягнення заборгованості у загальному розмірі 238858,49грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 30.10.2019р. прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „ОСНОВА ПАПІР до розгляду та відкрито провадження у справі №916/3181/19. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на "02" грудня 2019 р. о 10:00. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 02.12.2019р. о 10:00.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.12.2019р. продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі №916/3181/19 на 30 днів до 03.02.2019р. Відкладено підготовче засідання на "17" січня 2020 р. о 10:30. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 17.01.2019р. о 10:30.

09.12.2019о. до господарського суду Одеської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого суду було зазначено, що станом на дату подання такого відзиву, основний борг Сільськогосподарського підприємства „ВЕККА у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю перед позивачем за Договором №ОФ2 від 19.03.2018р. становить грошову суму у розмірі 59000,00 грн., оскільки відповідачем було здійснено часткові оплату заборгованості.

Також посилаючись на ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та п. 6.3.4. Договору №ОФ2 від 19.03.2018р., відповідачем було зазначено суду, що одночасне застосування пені та штрафу, в якості відповідальності за порушення прострочення виконання зобов`язання, як то за посиланням відповідача, вимагає позивач, є не неможливе.

Надалі, позивачем до господарського суду Одеської області було подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій Товариство з обмеженою відповідальністю „ОСНОВА ПАПІР просило суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 66003,11 грн., 10% річних у розмірі 18872,29 грн., інфляційні втрати у розмірі 27523,74 грн. та 3% річних у розмірі 5661,68 грн.

Також, відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог, що була подана позивачем до господарського суду Одеської області 15.01.2020р., Товариство з обмеженою відповідальністю „ОСНОВА ПАПІР просило суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 41000,00 грн., у зв`язку з тим, що Сільськогосподарським підприємством „ВЕККА у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю було здійснено часткову оплату основного боргу за укладеним між сторонами договором.

15.01.2020р. до господарського суду Одеської області від Товариства з обмеженою відповідальністю „ОСНОВА ПАПІР надійшла відповідь на відзив, в порядку ст. 166 ГПК України, відповідно до якої позивачем зазначалось суду що згідно п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом), не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Також були надані пояснення та обґрунтування можливості одночасного застосування пені та штрафу, з посиланням на умови укладеного між сторонами договору та приписи ч. 1 ст. 230, ст. 231 Господарського кодексу України, ст. 627, 546 Цивільного кодексу України, а також на правову позицію, що наведено у відповіді на відзив.

17.01.2020р. до господарського суду Одеської області від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог про стягнення з відповідача боргу у розмірі 36000,00 грн., пені у розмірі 66162,45 грн., 10% річних у розмірі 18931,31 грн., інфляційних втрат у розмірі 27883,74 грн. та 3% річних у розмірі 5679,38 грн. Докази надсилання такої заяви на адресу відповідача, було залучено позивачем до матеріалів справи 27.01.2020р.

17.01.2020р. судом було оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання до 27.01.2020р. о 12:30. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачу заперечення на відповідь на відзив, оформлені з урахуванням вимог, встановлених ст.167 ГПК України, в строк до 22.01.2020р.

27.01.2020р. до господарського суду Одеської області Товариством з обмеженою відповідальністю „ОСНОВА ПАПІР було подано заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якого позивач просив суд стягнути з Сільськогосподарського підприємства „ВЕККА у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю борг у розмірі 26000,00грн., пеню 66381,50 грн., 10% річних 19012,55 грн., інфляційні втрати 27523,74 грн. та 3% річних 5704,05 грн.

27.01.2020р. до господарського суду Одеської області від відповідача надійшло клопотання про поновлення строку для подання заперечень на відповідь на відзив.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 27.01.2020р. закрито підготовче провадження у справі №916/3181/19. Призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на "03" лютого 2020 р. о 12:45. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 03.02.2020р. о 12:45.

30.01.2020р. відповідачем було надано суду заперечення на відповідь на відзив, в порядку ст. 167 ГПК України. У наданих заперечення, відповідачем зазначалось, що борг відповідача станом на дату подання такої заяви становить грошову суму у розмірі 36000,00грн. Також надавались заперечення щодо застосування 3% річних та одночасного стягнення пені та штрафу.

У судовому засіданні 17.02.2020 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 24.02.2020р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив.

19 березня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю „ОСНОВА ПАПІР (постачальник) та Сільськогосподарським підприємством „ВЕККА у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (покупець) було укладеного Договір №ОФ2 (надалі Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, виготовити, передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийнято та оплатити його в кількості, строк, асортименту і найменуванню, відповідно до узгодженого сторонами замовлення (заявки) Специфікації та рахунку-фактури на відвантаження конкретної партії товару.

Відповідно до п. 2.1. Договору, постачання товару здійснюється, на умовах „DDP склад покупця за адресою: 67540, Одеська обл., Лиманський район, с. Благодатне, вул. Центральна, буд. 1, відповідно до вимог Міжнародних правил тлумачення Інкотермс 2010. Сторони можуть визначити інші умови постачання товару, при узгодженні їх в Специфікації (додатках) до Договору.

Умовами п. 2.4. Договору визначено, що датою поставки вважається дата підписання накладної уповноваженим представником сторін, що є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору, ціна та асортимент товару визначаються в додаткових угодах (Специфікаціях), які є невід`ємною частиною Договору.

Умовами п. 3.8. Договору узгоджено, що покупець здійснює оплату за кожну окрему партію поставки товару протягом 14 календарних днів після дати виконання постачальником своїх зобов`язань з поставки товару.

Згідно до п. 6.1. Договору, у випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність передбачену цим Договором і діючим законодавством України. Порушення зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов`язання.

Відповідно до п. 6.3.1. Договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікованої ставки НБУ України, що діяла в період, за який сплачується пеня. Пеня нараховується від суми простроченого платежу за кожен день протягом всього періоду прострочення і не обмежується 6-місячним строком згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Згідно до п. 6.3.4. Договору, у випадку прострочення платежу більш ніж тридцяти календарних днів, постачальник, крім передбачених п. 6.3.1. даного Договору, додатково стягує із покупця 10 (десять) відсотків річних від простроченої суми за весь період прострочення (ст. 625 Цивільного кодексу України) з першого дня прострочення.

Також, умовами п. 9.1. Договору визначено, що цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2018 року. Закінчення діє цього Договору не тягне за собою припинення зобов`язань, що виникли з цього Договором протягом строку його дії, не звільняє сторін від необхідності належного їх виконання та від відповідальності за їхнє неналежне виконання. Якщо, за 30 календарних днів до закінчення терміну дії Договору жодна із сторін письмово не заявить про припинення його дії, Договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були раніше встановлені цим Договором, причому кількість таких поновлень не обмежується.

Позивачем було зазначено суду, що жодною із сторін письмово не було заявлено про припинення дії договору, таким чином договір був поновлений та наразі є діючим.

Відповідно до отриманої Товариством з обмеженою відповідальністю „ОСНОВА ПАПІР заявки від 17 серпня 2018р. від відповідача, позивачем Сільськогосподарському підприємству „ВЕККА у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю було відвантажено товару на суму 187057,20 грн.

Як було зазначено позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю „ОСНОВА ПАПІР для виконання умов п. 2.1. Договору щодо постачання товару за відповідною адресою, був найнятий перевізник фізична особа-підприємець Даньч В.В., який здійснював постачання товару відповідальній особі відповідача. Відповідні дії щодо перевезення та вручення товару вбачаються та підтверджуються товарно-транспортною накладною №5794 від 29 серпня 2018р.

Відповідно до видаткової накладної № ОП-0002488 від 29 серпня 2018 року, позивачем на користь відповідача було здійснено поставку товару на суму 187057,20 грн.

Також, 29 серпня 2018 року позивачем було складено та зареєстровано в єдиному реєстрі податкових накладних відповідну накладну за №369, та складено та надано відповідачу рахунок №ОП-0002540.

Ґрунтуючи заявлені позовні вимоги, позивачем зазначалось, що з урахуванням п. 3.8. Договору, граничний термін оплати отриманої партії товару, поставленого за видатковою накладною № ОП-0002488 від 29 серпня 2019 року, є 12 вересня 2018 року.

В свою чергу, відповідачем частково було виконано зобов`язання з оплати вартості отриманого товару від позивача, та станом на момент подання позовної заяви до суду за Сільськогосподарським підприємством „ВЕККА у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю рахувався основний борг у розмірі 130000,00 грн.

За час розгляду справи в суді, з боку відповідача були здійснення відповідні проплати за отриманий товар від Товариства з обмеженою відповідальністю „ОСНОВА ПАПІР, у зв`язку з чим наразі за відповідачем рахується основний боргу у розмірі 26000,00 грн., який є неоплаченим з боку Сільськогосподарського підприємства „ВЕККА у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю.

Позовні вимоги позивача за даним позовом обґрунтовано неналежним виконанням з боку Сільськогосподарського підприємства „ВЕККА у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору №ОФ2 від 19.03.2018р. та направлено на стягнення боргу у розмірі 26000,00 грн., пені у розмірі 66381,50 грн., 10% річних у розмірі 19012,55 грн., інфляційних втрат у розмірі 27523,74грн. та 3% річних у розмірі 5704,05 грн.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши у судових засіданнях пояснення представників позивача та відповідача, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, правовідносини між Товариством з обмеженою відповідальністю „ОСНОВА ПАПІР, як постачальником, та Сільськогосподарським підприємством „ВЕККА у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, як покупцем, виникли на підставі укладеного між ними 19 березня 2018 року Договору №ОФ2.

Стаття 712 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.656 Цивільного кодексу України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

За положеннями ст.662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст.663 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю „ОСНОВА ПАПІР відповідно до видаткової накладної №ОП-0002488 від 29 серпня 2018 року, з урахуванням отриманої від відповідача заявки від 17 серпня 2018р., на користь Сільськогосподарського підприємства „ВЕККА у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю було здійснено поставку товару на суму 187057,20 грн. В порушення договірних зобов`язань щодо оплати вартості отриманого товару від позивача, відповідачем зобов`язання по сплаті вартості товару було виконано частково.

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання Сільськогосподарським підприємством „ВЕККА у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору №ОФ2 від 19 березня 2018р., щодо своєчасної та в повному обсязі оплати вартості отриманого з боку позивача товару, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, не спростовано відповідачем, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті 26000,00 грн. основного боргу за отриманий товар - є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.

Відповідно до ст. 230 Господарського Кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6.3.1. Договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікованої ставки НБУ України, що діяла в період, за який сплачується пеня. Пеня нараховується від суми простроченого платежу за кожен день протягом всього періоду прострочення і не обмежується 6-місячним строком згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Приймаючи до уваги неналежне виконання з боку відповідача прийнятих на себе зобов`язань за умовами укладеного договору, позивачем було здійснення нарахування пені у розмірі 66381,50 грн. Суд, перевіривши розрахунок позивача щодо сплати відповідачем пені у розмірі 66381,50 грн., вважає такий розрахунок вірними, а вимоги про стягнення пені - правомірними.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено у п. 1.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань, грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти (п. 6.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань).

Згідно до п. 6.3.4. Договору, у випадку прострочення платежу більш тридцяти календарних днів, Постачальник, крім передбачених п. 6.3.1. даного Договору, додатково стягує із покупця 10 (десять) відсотків річних від простроченої суми за весь період прострочення (ст. 625 Цивільного кодексу України) з першого дня прострочення.

Приймаючи до уваги неналежне виконання з боку відповідача прийнятих на себе зобов`язань за умовами укладеного договору, позивачем було здійснено нарахування 10% річних, передбачених договором, у розмірі 19012,55 грн., 3% річних у розмірі 5704,05грн. та інфляційних втрат у розмірі 27523,74 грн.

Приймаючи до уваги умови та положення щодо визначення розміру відсотків річних, з посиланням на ст. 625 Цивільного кодексу України, а саме узгодження сторонами, у п.6.3.4. укладеного Договору, застосування 10 (десять) відсотків річних від простроченої суми за весь період прострочення (ст. 625 Цивільного кодексу України) з першого дня прострочення, суд приходить до висновку, щодо задоволення вимоги позивача про стягнення суми нарахованих 10 % річних, оскільки такий розмір річних погоджено та визначено сторонами в укладеному між ними правочині, у зв`язку з чим, на думку суду, задоволення заявлених вимог позивача щодо додаткового стягнення з відповідача річних в розмірі 3% - є безпідставним.

Суд, переривши розрахунок позивача щодо сплати відповідачем 10% річних у розмірі 19012,55 грн., та інфляційних втрат у розмірі 27523,74 грн., вважає такі розрахунки позивача вірними, а вимоги про стягнення з відповідача 10% річних та інфляційних втрат - правомірними.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Підсумовуючи вищевикладене, надавши відповіді на доводи учасників справи, суд приходить до висновку, що заперечення відповідача є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, не підтверджені документально, а вимоги позивача у даній справі обґрунтовані, підтверджені наданими доказами, тому підлягають задовленню судом у повному обсязі.

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „ОСНОВА ПАПІР зі стягненням з Сільськогосподарського підприємства „ВЕККА у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю основного боргу у розмірі 26000,00 грн., пені у розмірі 66381,50 грн., 10% річних у розмірі 19012,55грн. та інфляційних втрат у розмірі 27523,74 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати у розмірі 2083,77 грн., які розраховані судом пропорційно задоволеним вимогам позивача, із врахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, покладаються на відповідача, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог позивача у даній справі.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

1.Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „ОСНОВА ПАПІР задовольнити частково.

2.Стягнути з Сільськогосподарського підприємства „ВЕККА у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (67540, Одеська обл., Лиманський район, село Благодатне, вул. Центральна, буд.1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „ОСНОВА ПАПІР (03150, м. Київ, вул. Анрі Барбюса, буд. 37/1, літера Б; ) основний борг у розмірі 26000 (двадцять шість тисяч) грн. 00 коп., пеню у розмірі 66381 (шістдесят шість тисяч триста вісімдесят одну) грн. 50 коп., 10% річних у розмірі 19012 (дев`ятнадцять тисяч дванадцять) грн. 55 коп., інфляційні втрати у розмірі 27523 (двадцять сім тисяч п`ятсот двадцять три) грн. 74 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2083 (дві тисячі вісімдесят три) грн. 77 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Повний текст рішення складено 24 лютого 2020 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко