ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року Справа № 902/517/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Розізнана І.В.

суддя Василишин А.Р.

при секретарі судового засідання Панасюк О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут" та публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Вінницької області від 19.11.2018 р. у справі №902/517/18 (суддя Банаська О.О., повний текст рішення складено 23.11.2018р.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз збут"

про стягнення 33 132 795,40 грн. заборгованості

за участю пердставників:

позивача - не з"явився,

відповідача - Якимчук О.М.,

ВСТАНОВИВ:

19.11.2018р. рішенням господарського суду Вінницької області, з урахуванням ухвали від 23.11.2018р., було частково задоволено позов ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до ТОВ "Вінницягаз Збут" про стягнення 33 132 795, 40 грн заборгованості. Стягнуто з відповідача на користь позивача 11 484 390, 80 грн., з яких 7 279 794, 85 грн. пені, 735 420, 47 грн. 3 % річних, 3 469 175, 48 грн. інфляційних втрат, 172 265, 86 грн. судового збору. У стягненні 17 0648 949, 93 грн. пені, 1 355 000, 13 грн. 3 % річних, 3 228 454, 54 грн. інфляційних втрат відмовлено.

Суд першої інстанції, посилаючись на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 18.09.2018 у справі № 906/1075/17 зазначив, що сторонами за їх взаємною згодою і домовленістю було змінено порядок проведення остаточного розрахунку, та їх відносини були підпорядковані вимогам спільних протокольних рішень і спеціальних нормативно-правових актів, зокрема постанові Кабінету Міністрів України від 11.01.2015 № 20.

Також, посилаючись на правові позиції Верховного Суду, місцевий господарський суд виходив з того, що необхідною умовою для застосування частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та санкцій, передбачених умовами договору купівлі-продажу природного газу є те, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи, і, відповідно до якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору. Укладенням договору про організацію взаєморозрахунків сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу (постанови Верховного Суду України від 09.09.2014 у справі № 5011-1/1043-2012-42/528-2012, від 25.03.2015 у справі № 924/1265/13, від 10.02.2016 у справі № 902/1652/13, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 924/1090/17 та від 18.09.2018 у справі № 906/1075/17).

Здійснивши висновок, що підписання спільних протокольних рішень на суму 776 442 568,03 грн. свідчить про погашення за їх рахунок вартості природного газу отриманого в січні-лютому 2016 року в повному обсязі та частини вартості природного газу поставленого в березні 2016 року, суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог у відповідній частині.

Суд зазначив, що прострочення заборгованості за поставлений природний газ в травні-червні 2016 року відсутнє. Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені, 3 % річних та інфляційних втрат щодо оплати поставленого в липні-вересні 2016 року природного газу із урахування того, що при здійсненні розрахунку останніх спочатку взято суми оплати отриманого газу згідно спільних протокольних рішень та з подальшою оплатою боргу із застосуванням Алгоритму перерахування коштів із рахунків із спеціальним режимом використання, судом виявлено те, що оплата здійснювалась Покупцем із порушенням строків, визначених абзацом 2 п. 6.1 договору купівлі-продажу природного газу № 16-100-Н. Здійснивши відповідний перерахунок сум, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося ТОВ "Вінницягаз Збут". У своїй апеляційній скарзі відповідач просить рішення скасувати в частині стягнення з нього 11 078 784,34 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального і процесуального права, оскільки спільними протокольними рішеннями, укладеними на виконання умов Договору №16-100-Н та положень Постанови Кабінету Міністрів України №20 і Наказу Міненерго України №493/688, було погоджено, що залишок оплати за послуги з транспортування газу по договору підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі кожного спільного протокольного рішення, де день проведення таких розрахунків був одночасно і днем погашення заборгованості за поставлений ПАТ "НАК "Нафтогаз України" природний газ, а тому вважає, що відсутні підстави для нарахування та стягнення штрафу, пені, інфляційних втрат та 3% річних, оскільки уклавши спільні протокольні рішення, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за договором.

Таким чином, для стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, необхідно щоб оплата за послуги була здійснена поза межами порядку, встановленого спільними протокольними рішеннями, а оскільки таких порушень відповідачем допущено не було, то правові підстави для задоволення позову відсутні.

Вважає, що місцевий господарський суд безпідставно прийшов до висновку, що підставою для стягнення пені та застосування наслідків за порушення грошового зобов`язання, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, є наявність суми основного боргу, що не була предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків та яка була несвоєчасно оплачена відповідачем за рахунок власних коштів тому, що розрахунок за отриманий природний газ був здійснений відповідачем шляхом оплати через розподільчі рахунки, а не власними коштами, та за рахунок коштів, отриманих відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 на підставі спільних протокольних рішень.

Також, вважає безпідставним висновок щодо можливості стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат у випадку проведення розрахунків за межами строків оплати, встановлених п.6.1. Договору №16-100-Н від 30 грудня 2015 року, оскільки державою визначено спеціальний режим проведення взаєморозрахунків, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами і таким чином, відповідач позбавлений можливості самостійно впливати на строк оплати вартості природного газу, визначений п.6.1. Договору тому, що розрахунки за спожитий природний газ проводяться у порядку та на умовах, визначених постановою Кабінету Міністрів України №792 від 30 вересня 2015 року з рахунку зі спеціальним режимом використання, який не є власністю відповідача, і останній позбавлений будь-якої можливості впливати на алгоритм їх розподілу.

Також до Північно-західного апеляційного господарського суду звернувся ПАТ НАК "Нафтогаз України" та у своїй апеляційній скарзі позивач просить рішення скасувати в частині відмови у стягненні з відповідача 22 054 011,06 грн. - заборгованості за Договором №16-100-Н та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задоволити повністю, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального і процесуального права, оскільки не надано належної оцінки доказам та вимогам позивача щодо стягнення сум пені, інфляційних втрат та 3% річних, які нараховані у зв`язку з простроченням розрахунку за поставлений газ відповідачем власними коштами. Вважає, що стягнення неустойки, 3% річних та інфляційних втрат нараховані на суми заборгованості відповідача, які не були предметом регулювання спільних протокольних рішень і 531 502 893,03 грн. погашались відповідачем власними коштами поза межами порядку і строків, встановлених спільними протокольними рішенням.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.02.2019 у справі № 902/517/18 апеляційну скаргу ТОВ «Вінницягаз Збут» задоволено. Апеляційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" залишено без задоволення. Рішення господарського суду Вінницької області від 19.11.2018 у справі № 902/517/18 скасовано в частині стягнення з відповідача на користь позивача 11 484 390, 80 грн, з яких 7 279 794, 85 грн пені, 735 420, 47 грн 3% річних, 3 469 175, 48 грн інфляційних втрат. Прийнято в цій частині нове рішення, яким в позові відмовлено. В решті рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.11.2019 року у справі №902/517/18 було скасовано постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.02.2019, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

У своїй постанові суд касаційної інстанції зазначив, зокрема, що судова колегія не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що відповідач може здійснити розрахунок перед позивачем за умовами договору лише через поточний рахунок із спеціальним режимом використання в межах коштів, передбачених нормативом перерахування коштів, затверджених НКРЕКП, оскільки абзацом 2 пункту 6.2 Договору передбачено, що за наявності заборгованості за попередні періоди покупець (відповідач) перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця (позивача). Фактично поза увагою суду апеляційної інстанції залишилися доводи скаржника про те, що відповідач не обмежувався в здійсненні розрахунків лише рахунками зі спеціальним режимом використання, а тому він мав передбачену Договором можливість сплатити заборгованість власними коштами та міг впливати на стан розрахунку (п. 46 постанови).

Також суд касаціної інстанції зазначив, що умови, за яких є можливим стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, викладено у постанові палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 908/885/18 пункт 6.24 зазначеної постанови (п.47 постанови).

Розглянувши апеляційні скарги позивача та відповідача у даній справі в межах вимог та доводів наведених в них, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, врахувавши висновки суду касаційної інстанції у даній справі, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

30.12.2015р. між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі ПАТ "НАК "Нафтогаз України", продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз збут" (далі ТОВ "Вінницягаз збут", покупець) було укладено договір № 16-100-Н купівлі-продажу природного газу, відповідно до умов якого продавець зобов`язувався передати у власність покупця з 01 січня по 31 березня 2016 року природний газ в кількості 263 935 тис. м3, а покупець зобов`язувався прийняти та оплатити його кількість (т. 1, а.с. 17-21).

Відповідно до п. 1.2 договору № 16-100-Н газ, який продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації побутовим споживачам.

За п. 3.2 Договору № 16-100-Н приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п.п. 3.3, 3.4 договору № 16-100-Н не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. продавець не пізніше 13-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов`язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивувальну відмову від підписання акта. Підписаний акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами. Корегування планових обсягів газу оформляється покупцем у вигляді заявки.

Згідно з п. 6.1. договору № 16-100-Н оплата планованих обсягів газу здійснюється покупцем шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Відповідно до п. 6.2 договору № 16-100-Н оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП. За наявності заборгованості за попередні періоди покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця.

Пунктом 7.1 договору № 16-100-Н сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та Договором.

Договір № 16-100-Н набув чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.03.2016р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п. 11.1 Договору).

Додатковими угодами від 31.01.2016р. № 1, від 29.02.2016р. № 2, від 31.03.2016р. № 3 та від 30.04.2016р. № 4, сторонами вносились зміни до договору № 16-100-Н щодо обсягів поставки газу та його вартості (т. 1, а.с. 22-23).

Також додатковою угодою № 3 п. 6.1 договору сторонами викладено у такій редакції: «Оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем реалізації газу».

На підставі зазначеного договору позивачем було поставлено відповідачу природній газ за актами приймання передачі газу від:

- 31.01.2016р. на суму 348 046 302, 23 грн.;

- 29.02.2016р. на суму 242 679 712, 81 грн.;

- 31.03.2016р. на суму 235 289 815, 24 грн.;

- 30.04.2016р. на суму 160 722 474, 31 грн.;

- 31.05.2016р. на суму 85 804 438, 34 грн.;

- 30.06.2016р. на суму 60 955 533, 86 грн.;

- 31.07.2016р. на суму 58 028 256, 14 грн.;

- 31.08.2016р. на суму 59 674 426, 75 грн.;

- 30.09.2016р. на суму 56 744 501, 84 грн., а всього передано та прийнято природній газ на загальну суму 1 307 945 461, 52 грн. (т. 1, а.с. 29-37).

У свою чергу, відповідач в рахунок оплати отриманого згідно договору № 16-100-Н природного газу з поточного рахунку із спеціальним режимом використання у січні-грудні 2016 року перерахував відповідачу 531 502 893, 03 грн (т. 1, а.с. 119- т.2, а.с. 45).

22.02.2016р. між ГУ Державної казначейської служби України у Вінницькій області, як стороною № 1, Департаментом фінансів Вінницької обласної держадміністрації, як стороною № 2, ТОВ "Вінницягаз збут", як стороною № 3, ПАТ "НАК "Нафтогаз", як стороною останньою, було укладено Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 734 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, за умовами якого, у відповідності до "Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. № 20, узгоджено порядок проведення розрахунків, за яким Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду державного бюджету стороні № 1 у сумі 275 986 908, 76 грн., яка, в свою чергу, перераховує ці кошти стороні № 2, а та стороні № 3, для розрахунку зі стороною останньою за природний газ 2016 року згідно Договору від 30.12.2015 № 16-100-Н з таким записом в графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.2005 № 20, дата та № спільного протокольного рішення за природний газ 2016 року, договір від 30.12.2015 № 16-100-Н в т.ч. ПДВ 45 997 818, 13 грн». Сторона остання кошти в сумі 275 986 908, 76 грн направляє до загального фонду державного бюджету України у вигляді податків (т. 1, а.с. 52-53).

Спільне протокольне рішення набрало чинності з моменту його підписання всіма сторонами і діяло до повного виконання сторонами зобов`язань за цим рішенням.

Аналогічного змісту спільні протокольні рішення були укладені між сторонами:

- 22 .07.2016 № 1953 на суму 180 692 232, 95 грн;

- 22.07.2016 № 2019 на суму 278 466 738, 42 грн;

- 22.08.2016 № 2234 на суму 9 701 297, 90 грн;

- 22.09.2016 № 2440 на суму 31 595 390 грн, а всього на загальну суму 776 442 568, 03 грн. (т. 1, а.с.57-74).

Відповідно до зведених реєстрів актів звірки для проведення розрахунків по погашенню заборгованості по пільгам та субсидіям за спожитий природний газ у січні 2016 року, березні-червні 2016 року, лютому-квітні 2016 року, квітні-липні 2016 року, серпні 2016 року в рахунок погашення заборгованості відповідача за природний газ згідно постанови КМУ від 11.01.2005 № 20 перераховано позивачу суму коштів в розмірі 776 442 568, 03 грн (т. 1, а.с. 55, 60, 64, 68, 73).

За змістом Довідки по операціях по Договору № 16-100-Н (підприємство «Вінницягаз Збут») розрахунки між сторонами здійснювались двома способами: укладенням Спільних протокольних рішень та коштами, які перераховувались відповідачем на користь позивача виключно з рахунку з спеціальним режимом використання у відповідності до п. 6.2. Договору. Так, остаточний розрахунок за переданий у період з січня 2016 року по вересень 2016 року природний газ відповідачем проведено 21.12.2016р.

Відповідно до статей 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 ЦК України та статтею 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положеннями частин 1 - 3 статті 12 ГК України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

За змістом Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758, на відповідача як на постачальника природного газу покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам та релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності).

Згідно з пунктом 14 зазначеного Положення постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується відповідно до законодавства.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи розрахунок за отриманий природний газ на загальну суму 1 307 945 461,52 грн. за договором №16-100-Н проводився відповідачем шляхом підписання спільних протокольних рішень на загальну суму 776 442 568,03грн. та шляхом щоденного перерахунку із рахунку зі спеціальним режимом використання на загальну суму 531 502 893грн.

Укладаючи спільні протокольні рішення, позивач і відповідач керувалися спеціальними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 р., якою затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 № 493/688, яким затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію.

У відповідності до пунктів 1.1 - 1.3 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 № 493/688 (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин), цей Порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідні департаменти фінансів), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок" та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20. Розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку.

Пунктом 2.7 зазначеного порядку встановлено, що розпорядники коштів за рахунок отриманих субвенцій із загального фонду Державного бюджету України здійснюють розрахунки за природний газ, теплопостачання та електроенергію шляхом перерахування коштів на рахунки постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг), відкриті в органах Казначейства, в разі проведення розрахунків за електроенергію - на поточні рахунки із спеціальним режимом використання енергопостачальників, відкриті в уповноваженому банку.

Водночас відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.10.2016 р. № 705 "Про внесення змін до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій, компенсацій", у пункті 7 в абзаці 4 слова "за згодою учасників" виключено, а також, доповнено пункт абзацами такого змісту: "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", ПАТ "Укртрансгаз", державне підприємство "Енергоринок", виробники електроенергії та вугледобувні підприємства підписують з учасниками розрахунків спільні протокольні рішення протягом п`яти робочих днів. До розрахунків включаються нараховані суми пільг лише в межах обсягів фактичного використання (споживання) ресурсів (товарів, послуг) відповідно до довідки, що надається постачальниками ресурсів (товарів, послуг). Учасник розрахунку має право відмовитися від підписання спільного протокольного рішення виключно за умови відсутності боргу перед учасником за товари/послуги, який планується погасити відповідно до цього Порядку. Так, спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету є частиною законодавства, оскільки укладені на виконання постанови Кабінету Міністрів України, а тому є обов`язковими для виконання всіма сторонами.

Враховуючи викладене, підписання сторонами спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, а також фактичне виконання розрахунків в порядку, зазначеному в цих протокольних рішеннях відповідно до норм постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20, свідчить про погодження сторонами зміни порядку і строків проведення оплати за природний газ за Договором № 16-100-Н від 30.12.2015 р.

Отже, судом першої інстанції правомірно було враховано, що сторонами за їх взаємною згодою і домовленістю було змінено порядок проведення остаточного розрахунку, та їх відносини були підпорядковані вимогам спільних протокольних рішень і спеціальних нормативно-правових актів, зокрема постанові Кабінету Міністрів України від 11.01.2015 № 20.

Однак, здійснивши висновок, що підписання спільних протокольних рішень на суму 776 442 568,03 грн. свідчить про погашення за їх рахунок вартості природного газу отриманого в січні-лютому 2016 року в повному обсязі та частини вартості природного газу поставленого в березні 2016 року, судом першої інстанції не враховано, що за змістом п. 2.5. спільних протокольних рішень (т.1, 52-72) сторона 3 (ТОВ "Вінницягаз збут") перераховує сторонні останній (НАК "Нафтогаз України") кошти за природній газ за 2016 рік згідно договору від 30.12.2015 року №16-100-Н із записом в графі «призначення платежу» «….за природний газ за 2016 рік…». Тобто кошти перераховані за спільними протокольними рішеннями частково погашали заборгованість відповідача за отриманий природний газ в 2016 році, у зв`язку з чим неможливо встановити порядок розподілу коштів за спільними протокольними рішеннями та перевірити обґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку заборгованості за поставлений газ в січні, лютому, березні, квітні, липні, серпні та вересні 2016 року (спірний період виходячи зі змісту позовної заяви та розрахунку позивача т.1, а.с. 38-46).

Окрім того, оцінюючи доводи апеляційної скарги позивача про те, що решта боргу в сумі 531502893,03 грн. була сплачена відповідачем власними коштами та сплата вказаного боргу не була врегульована вищезазначеними спільними протокольними рішеннями, а тому на вказану суму боргу може бути нарахована пеня, інфляційні та 3% річних, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Умови, за яких є можливим стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат у спірних правовідносинах, викладено у постанові палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 908/885/18 пункт 6.24 зазначеної постанови. Зокрема, судом касацної інстанції зазначено, що підставою для стягнення пені, 3% річних, інфляційнизх втрат за порушення грошового зобовязання могла би бути наявність суми основного боргу, що не була предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків і яка була би несвоєчасно сплачена відповідачем за рахунок власних коштів.

Відповідно до частини 6 статті 11 Закону України "Про ринок природного газу" (у ред. чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживачі оплачують вартість спожитого ними природного газу шляхом перерахування коштів виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, відкритий в установах уповноваженого банку постачальниками природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки, та їх структурними підрозділами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 792 "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ" затверджено Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, та Порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ.

Відповідно до зазначеного Порядку постачальники природного газу, на яких покладено спеціальні обов`язки з постачання природного газу (газопостачальні підприємства), та їх структурні підрозділи, а також оптові продавці, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам для виконання їх спеціальних обов`язків (оптові продавці), відкривають в установах уповноваженого банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ від споживачів, в порядку, визначеному Національним банком.

Газопостачальні підприємства і оптові продавці відкривають поточні рахунки із спеціальним режимом використання для виконання покладених на них спеціальних обов`язків щодо постачання та продажу природного газу. При цьому, якщо для певної категорії (групи) споживачів встановлено ціни, які відрізняються від звичайних чи ринкових цін, газопостачальні підприємства і оптові продавці відкривають в установах уповноваженого банку окремі поточні рахунки із спеціальним режимом використання для кожної такої категорії (групи) споживачів.

Газопостачальні підприємства і оптові продавці обумовлюють у відповідному договорі про відкриття банківського рахунка право уповноваженого банку на договірне списання (перерахування) з поточних рахунків із спеціальним режимом використання коштів, що надходять за спожитий природний газ, без застосування платіжних вимог.

Уповноважений банк подає НКРЕКП перелік поточних рахунків із спеціальним режимом використання, відкритих газопостачальними підприємствами і оптовими продавцями.

Перелік поточних рахунків із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств і оптових продавців подається уповноваженим банком до НКРЕКП на затвердження та доводиться до відома Національного банку, підприємств поштового зв`язку, а також споживачів та інших учасників розрахунків шляхом опублікування в офіційному друкованому виданні Кабінету Міністрів України та розміщується на офіційному веб-сайті НКРЕКП.

Газопостачальні підприємства інформують упродовж 10 робочих днів від дня відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання споживачів про відкриті в уповноваженому банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання.

Газопостачальні підприємства укладають у двомісячний строк із споживачами нові договори (додаткові угоди) із зазначенням відповідного поточного рахунка із спеціальним режимом використання для зарахування коштів за спожитий природний газ виключно на такий рахунок.

Під час укладення договорів купівлі-продажу природного газу між газопостачальними підприємствами і оптовими продавцями, а також договорів постачання природного газу між газопостачальними підприємствами та споживачами визначаються умови щодо оплати за природний газ виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання.

Відповідно до п. 4 Порядку проведення розрахунків за спожитий природний газ (затверджений постановою КМУ від 30.09.2015р. №792) установи уповноваженого банку згідно з умовами договору банківського рахунка здійснюють перерахування у повному обсязі коштів за спожитий природний газ з поточних рахунків із спеціальним режимом використання, відкритих структурними підрозділами газопостачальних підприємств, на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, відкритий газопостачальними підприємствами, двічі на день, а саме: до 10 години - перераховується залишок коштів на початок операційного дня; до 17 години - перераховуються усі кошти, що надійшли протягом операційного дня на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті структурними підрозділами газопостачальних підприємств.

Алгоритм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки встановлений Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг №2516 від 30.09.2015р.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем було укладено з ВАТ Державний ощадний банк України договір банківського рахунку №1258/1 від 09.06.2015 року, на підставі якого відповідачем відкрито поточний рахунок із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ від населення № НОМЕР_1 (т.1, а.с. 100-102).

Як вбачається з наданої позивачем довідки по операціях по Договору № 16-100-Н (т.1 а.с. 48-51) при щоденному перерахунку коштів за поставлений газ в графі «призначені платежу» зазначено «оплата за спожитий природний газ, банківський рах. №1258/1 від 09.06.2015р». Окрім того, в матеріалах справи наявна виписка з рахунку із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ від населення № НОМЕР_1 , з якої вбачається, що за газ поставлений позивачем відповідачу у 2016 році відповідач перерахував на рахунок позивача кошти на загальну суму 531 502 893, 03 грн. (т. 1, а.с. 119- т.2, а.с. 45).

Колегією суддів встановлено, що частина вартості поставленого газу в 2016 році на суму 531 502 893, 03 грн. (на яку, як зазначає позивач, ним було нараховано пеню, інфляційні та 3% річних) була оплачена відповідачем шляхом щоденного перерахування коштів із рахунку із спеціальним режимом використання №1258 на рахунок позивача.

При цьому, вказані кошти розподілялися банком із рахунку із спеціальним режимом використання відповідно до Порядку проведення розрахунків за спожитий природний газ, що затверджений постановою КМУ від 30.09.2015р. №792 та без участі відповідача.

Отже, у відповідача була відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за природний газ, гарантований постачальник отримує грошовий ресурс для розрахунку з газотранспортним підприємством за послуги з транспортування лише після здійснення споживачами природного газу (населенням) повних розрахунків за весь обсяг спожитого газу. Таким чином, відповідач може здійснити розрахунок перед позивачем за умовами договору лише через поточний рахунок із спеціальним режимом використання, при цьому сам відповідач самостійно не має можливості вплинути на проведення розрахунків за спожитий природний газ населенням, оскільки всі кошти, які потрапляли на рахунок відповідача, уповноваженим банком самостійно розподіляються згідно затвердженого постановами НКРЕКП алгоритму та перераховуються на рахунок позивача, тобто державою визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами.

За приписами статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, на яку посилається позивач, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Для застосування штрафних санкцій та відповідальності за прострочку виконання грошового зобов`язання необхідною умовою є факт невиконання або прострочення виконання зобов`язання.

Водночас, відповідно до абз.2 ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

При цьому положення норм вищенаведених постанов Кабінету міністрів України є обов`язковим для учасників розрахунків, виходячи з їх змісту. Відтак, строки та порядок здійснення розрахунків за поставлений природний газ визначаються саме нормами наведених постанов Кабінету міністрів України.

Як було встановлено судом апеляційної інстанції та не спростовано апелянтом (позивачем), перерахування коштів із рахунку із спеціальним режимом використання здійснювалося шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок позивача відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 792 "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ" та алгоритму розподілу коштів, який встановлений Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг №2516 від 30.09.2015, тобто відповідач не порушував вимоги чинного законодавства в цій частині.

З огляду на викладене, а також з врахуванням п. 6 ст. 11 Закону України "Про ринок природного газу", постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №792, колегія суддів дійшла висновку, що у відповідача була відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за природний газ, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування до відповідача штрафних санкцій та відповідальності за прострочку виконання грошового зобов`язання, що не було враховано судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення.

При розгляді даного спору, судом апеляційної інстанції було враховано висновки Верховного Суду в аналогічних правовідносинах (постанова від 14.06.2018 у справі №904/2743/16, постанова від 02.08.2018 у справі №922/3873/17, постанова від 14.08.2018 у справі № 924/1090/17, постанова від 14.03.2018 у справі №910/9806/16, постанова від 28.11.2018 у справі №925/370/18, постанова від 17.12.2019р. у справі №922/932/19, від 30.01.2020р. у справі №906/985/18, постанова від 23.09.2019р. у справі №908/885/18).

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта (позивача) на положення п. 6.2. договору, відповідно до якого за наявності заборгованості за попередні періоди покупець перераховує кошти з поточного рахунку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця, оскільки законодавчо не передбачено можливості повернення з рахунку із спеціальним режимом використання коштів, сплачених із свого поточного рахунку на погашення заборгованості, за рахунок подальших оплат побутових споживачів; кошти, які надходять на рахунок із спеціальним режимом використання автоматично перераховуються згідно із встановленим нормативом; зарахування коштів від побутових споживачів за спожитий ними природний газ на інші поточні рахунки заборонено законодавством.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що всього за спірний період з січня по вересень 2016 року позивачем було поставлено відповідачу природного газу на суму ,52 грн. грн., а розрахунки за договором на купівлю-продаж природного газу № 16-100-Н від 30.12.2015 року відбувались частково шляхом перерахування коштів з рахунку зі спеціальним режимом використання в сумі 531502893грн. та частково шляхом підписання спільних протокольних рішень на суму 776442568,03грн., а тому своєчасне здійснення розрахунків за договором безпосередньо не залежало від волевиявлення відповідача, та як наслідок позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат, які нараховані на заборгованість з оплати за отриманий природний газ в спірний період є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Місцевим господарським судом особливостей проведення розрахунків за договором купівлі-продажу природного газу №16-100-Н від 30.12.2015р. не враховано, що призвело до прийняття помилкового рішення в частині задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне апеляційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" залишити без задоволення, апеляційну скаргу ТОВ "Вінницягаз Збут" задоволити, рішення господарського суду Вінницької області від 19.11.2018р. у справі № 902/517/18 скасувати частково (в частині задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат), як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог, в решті рішення залишити без змін.

Згідно з ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 258398 грн. слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут" - задоволити.

3. Рішення господарського суду Вінницької області від 19 листопада 2018 року у справі №902/517/18 - скасувати в частині стягнення з відповідача на користь позивача 11 484 390,80 грн., з яких 7 279 794,85 грн. - пені, 735 420,47 грн. - 3% річних, 3 469 175,48 грн. - інфляційних втрат та прийняти в цій частині нове рішення, яким в позові відмовити.

4. В решті рішення залишити без змін.

5. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, ідентифікаційний код - 20077720) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут" (21012, м. Вінниця, пров. Костя Широцького, 24, ідентифікаційний код - 39593306) 258 398 грн. (двісті п`ятдесят вісім тисяч триста дев`яносто вісім) грн. 79 коп. - судового збору за розгляд апеляційної скарги.

6. Господарському суду Вінницької області видати судовий наказ.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "25" лютого 2020 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Василишин А.Р.