номер провадження справи 35/154/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2020 Справа № 908/3394/19

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: головуючий суддя - Топчій О.А.,

за участю секретаря судового засідання Чернетенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарську справу

за позовом Фізичної особи - підприємця Тараненка Юрія Івановича ( АДРЕСА_1 )

до відповідача Фізичної особи - підприємця Іваногло Самуіла Івановича ( АДРЕСА_2 )

про стягнення коштів

За участю представників сторін:

від позивача: Лічман І.І., ордер ЗП №123884 від 19.12.2019;

від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області звернувся позивач Фізична особа - підприємець Тараненко Юрій Іванович з позовом до відповідача Фізичної особи - підприємця Іваногло Самуіла Івановича, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу в розмірі 65000,00 грн та суму пені в розмірі 7 150,00 грн.

05.12.2019 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справі присвоєно унікальний номер судової справи 908/3394/19, справу передано на розгляд судді Топчій О.А.

Ухвалою суду від 09.12.2019 позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу строк протягом 10 днів з дня вручення ухвали суду для усунення недоліків позовної заяви вказаних в ухвалі.

Ухвалою від 09.12.2019 у задоволені заяви Фізичної особи - підприємця Тараненка Юрія Івановича про забезпечення позову у справі № 908/3394/19 шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно ФОП Іваногло Самуіла Івановича.

19.12.2019 до господарського суду Запорізької області надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 24.12.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, справі присвоєно номер провадження 35/154/19, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 22.01.2020.

Ухвалою суду від 22.01.2020 розгляд справи в порядку спрощеного провадження відкладено до 18.02.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором №1-19 від 25.02.2019 про виготовлення оснащення щодо виготовлення та передачі обумовленої продукції. Позивачем на виконання умов договору було перераховано відповідачеві аванс в сумі 65 000,00 грн, натомість відповідачем товар не передано, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 65 000,00 грн боргу. Крім того, на підставі ст. 536 ЦК України та п. 6.1. договору позивачем нараховано суму пені в розмірі 7 150,00 грн.

В судовому засіданні 18.02.2020 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

10.01.2020 від відповідача надійшла заява, в якій просив надати йому строк для отримання позовної заяви з додатками та надання суду відзиву на позов.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява з додатками надіслана на адресу відповідача 04.12.2019, доказів неотримання позову відповідачем не надано.

Ухвалою суду від 22.01.2020 задоволено клопотання відповідача та надано йому можливість надати відзив на позов.

Натомість станом на 18.02.2020 відзив від відповідача не надійшов, відповідач або його представник у судові засідання 22.01.2020 та 18.02.2020 не з`являлися. Про причини неявки суд не повідомляли.

Розгляд справи відповідно до вимог ст. 222 ГПК України здійснювався за допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме програмно - апаратного комплексу «Акорд».

В судому засіданні 18.02.2020 судом, в порядку ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення, судом оголошено, що повний текст рішення буде складено протягом 5 днів.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

УСТАНОВИВ:

25.02.2019 між ПП Іваногло С.І. - виробник та ПП Тараненко Ю.І. - замовник укладено договір №1-19 на виготовлення оснастки, за умовами п. 1.1. якого виробник зобов`язався виготовити та передати у власність замовника продукцію, а замовник - прийняти та оплатити продукцію в кількості згідно специфікації, що є невід`ємною частиною даного договору.

За умовами п. 2.1. договору вартість продукції, переданої у власність замовника, зазначена в рахунках в цінах, що діяли на момент відвантаження, які можуть змінюватися за згодою сторін, при зміні цін на сировину, матеріали, енергоресурси та інші фактори протягом дії договору.

В п. 4.1. договору сторони обумовили, що виробник зобов`язується передати продукцію замовнику протягом 50 робочих днів з моменту отримання передоплати у відповідності з п. 5.1. про готовність продукції до відвантаження виробник повідомляє замовника.

Відповідно до п. 5.1. договору, поставка по даному договору здійснюється на умовах 50% передоплати.

Розрахунки замовника з виробником проводяться за цінами, зазначеними в специфікаціях до договору (п. 5.2. договору).

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2019 (п. 9.1. договору).

На виконання умов договору відповідачем складено специфікацію №05-19 від 25.02.2019, відповідно до якої продукцією є прес-форма «фастекс» 4 комплекти комбінована в кількості 1 шт. за ціною 130 000,00 грн.

Для оплати відповідачем виставлено рахунок №04-19 від 25.02.2019 на суму 130 000,00 грн.

На виконання умов договору позивачем перераховано відповідачеві передоплату в розмірі 65 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №28 від 27.02.2019 на суму 25 000,00 грн та №34 від 04.03.2019 на суму 40 000,00 грн.

Враховуючи умови договору, останнім днем поставки продукції є 16.05.2019.

Натомість відповідачем зобов`язання по договору не виконано та у встановлений строк продукція замовнику не поставлена.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором в частині поставки продукції стало підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача сплаченої передоплати в примусовому порядку.

Розглядаючи спір по цій справі по суті спору суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні положення закріплено у статтях 525, 526 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов`язком для виконання сторонами.

Положеннями ст. 655 ЦК України закріплено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 1 ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За приписами ст. 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Вбачається, що відповідач не виконав свого обов`язку за договором щодо передання товару покупцеві (позивачу) протягом 50-ти робочих днів з моменту отримання передоплати.

Приписами ч. 2 ст. 693 ЦК України закріплено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Внесення позивачем суми попередньої оплати підтверджується платіжними дорученнями №28 від 27.02.2019 та №34 від 04.03.2019.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 73, 77 ГПК України).

Згідно зі ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, підтверджені належними та допустимими доказами, а відтак підлягають задоволенню в цій частині.

Крім того, за прострочення поставки продукції позивач на підставі п. 6.1. договору просить стягнути з відповідача пеню в сумі 7 150,00 грн.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За умовами п. 6.1. договору, у разі прострочення виконання зобов`язань по даному договору з винної сторони стягується пеня в розмірі 0,5% від суми невиконаного зобов`язання за кожний робочий тиждень прострочки. Розмір пені не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Як вбачається з приписів норм чинного законодавства, пеня нараховується за кожний день прострочення виконання зобов`язання, натомість сторонами в договорі обумовлено, що пеня стягується за робочий тиждень, що суперечить приписам законодавства, відтак вимога про стягнення пені в сумі 7 150,00 грн задоволенню не підлягає.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем надано всі докази на підтвердження своїх вимог. Відповідачем своїм правом надання відзиву на позов та правом участі в судовому засіданні не скористався, доказів належного виконання зобов`язань по договору не надав.

З огляду на викладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Крім того, в позовній заяві викладено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу адвоката в сумі 5 800,00 грн.

До позову додано договір про надання правової допомоги від 20.11.2019 №824, укладений між позивачем та адвокатом Шевченко М.А.; акт виконаних робіт на суму 5 800,00 грн; копії квитанцій №160606277 від 20.11.2019 на суму 3 000,00 грн та №160613133 від 20.11.2019 на суму 2800,00 грн.

12.02.2020 від позивача надійшла заява про збільшення суми витрат на правову допомогу на 1 400,00 грн, просить стягнути з відповідача загалом 7 200,00 грн.

До заяви додано копію договору про надання правової допомоги від 04.12.2019, укладений між позивачем та адвокатом Лічман І.І., копії квитанцій від 24.01.2020 на суму 1 000,00 грн та від 28.12.2019 на суму 400,00 грн. В судовому засіданні 18.02.2020 також надано акт здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 24.01.2020 на суму 1400,00 грн.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу та з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За приписами ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, згідно із приписами ч. 5 ст. 126 ГПК України, суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Виходячи з аналізу вказаних статей суд дійшов висновку про те, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу суд повинен виходити з критеріїв складності справи, кваліфікації і досвіду адвоката, фінансового стану клієнта, а також виходити з принципів розумності з врахуванням витраченого адвокатом часу за для надання такої допомоги.

Відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою ними послуг адвоката з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При визначенні суми витрат на правову допомогу адвоката, що підлягає стягненню з відповідача, судом враховано складність справи, яка не відноситься до категорії складних (стягнення суми авансу за договором поставки), також враховано, що позовні вимоги задоволено частково, що є підставою для розрахунку судових витрат відповідно до ст. 129 ГПК України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що стягненню підлягає сума витрат на правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 73, 86, 202, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи - підприємця Тараненка Юрія Івановича до Фізичної особи - підприємця Іваногло Самуіла Івановича про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Іваногло Самуіла Івановича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи - підприємця Тараненка Юрія Івановича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний НОМЕР_2 ) основний борг у сумі 65000,00 грн (шістдесят п`ять тисяч 00 грн), витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн (шість тисяч гривень 00 коп.), судовий збір у сумі 1 730,63 грн (одна тисяча сімсот тридцять гривень 63 коп.).

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Запорізької області протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 24 лютого 2020 року.

Суддя О.А. Топчій