ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"19" лютого 2020 р. Справа № 916/3712/19

Господарський суд Одеської області

у складі судді: Малярчук І.А.,

за участю представників сторін:

від позивача - Васильєв Ю.Ю., ордер серія ОД №327516 від 12.12.2019р.

від відповідача - Гаврилюк В.І., паспорт серія НОМЕР_1 від 06.05.2014р., Татар В.Г., ордер серія ОД №473614 від 10.02.2020р.

розглянувши клопотання відповідача від 10.02.2020р. за вх.№3421/20 про закриття провадження у справі №916/3712/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лузанівка" (65102, м. Одеса, пляж "Лузанівка", кафе "Лузанівка"; фактична адреса: 65000, 19-й км Старокиївського шосе,1; адреса для листування: 65012, м. Одеса, а/с,47) до Фізичної особи - підприємця Гаврилюка Володимира Івановича ( АДРЕСА_1 ) про стягнення 216000грн.,

ВСТАНОВИВ:

12.12.2019р. за вх.№3823/19 до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява ТОВ "Лузанівка" до ФОП Гаврилюка В.І. про стягнення 216000грн. Підставою названого позову позивач визначив неналежне виконання відповідачем зобов`язань за укладеним між сторонами спору договором №196 від 18.02.2015р. в частині оплати вартості тари, в якій позивач постачав відповідачу товар.

У судовому засіданні 02.01.2020р. суд в порядку ч.ч.4,5 ст.233 ГПК України, оголосив протокольну ухвалу про перерву в судовому засіданні до 10.02.2020р. об 10 год. 00 хв.

У судовому засіданні 10.02.2020р. суд в порядку ч.ч.4,5 ст.233 ГПК України, оголосив протокольну ухвалу про відмову у задоволенні клопотання відповідача за вх.№3422/20 від 10.02.2020р. про витребування доказів та протокольну ухвалу про перерву в судовому засіданні до 19.02.2020р. об 11 год. 45 хв.

10.02.2020р. за вх.№3421/20 до суду від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі №916/3712/19. В обґрунтування заявленого клопотання відповідач посилався на те, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 13.01.2020р. державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємеця Гаврилюк Володимира Івановича була проведена 27.12.2019р.

Також заявник вказує, що Вищий господарський суд України з метою однакового і правильного застосування ГПК України, діючи в межах і у спосіб повноважень, визначених п.6 ч.2 ст.36 Закону України від 07.07.2010р. № 2453-УІ "Про судоустрій і статус суддів", надав господарським судам такі роз`яснення: "За наявності відомостей про припинення діяльності суб`єкта господарювання, який є стороною у справі, господарському суду слід враховувати таке. Відповідно до частини сьомої статті 59 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання вважається ліквідованим з дня внесення до державного реєстру запису про припинення його діяльності. Отже, при вирішенні питання щодо припинення провадження у справі на підставі пункту 6 частини першої статті 20 ГПК України господарський суд повинен перевірити відповідні відомості в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та зазначає, що пунктом 6 ч.1 ст.231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо; настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва. На підставі викладеного відповідач просить суд закрити провадження у справі №916/3712/19.

Представник позивача проти клопотання відповідача від 10.02.2020р. за вх.№3421/20 про закриття провадження у справі №916/3712/19 заперечував та подав письмові заперечення за вх.№4363/20 від 19.02.2020р., де зазначає, що відповідно до аналізу статей 51, 52, 598-609 ЦК України, однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 4 грудня 2013 року у справі № 6- 125цс13. Оскільки спірні правовідносини виникли щодо виконання відповідачем умов господарського договору №196, зобов`язання за яким у відповідача з втратою статусу фізичної особи-підприємця не припинилися, даний спір належить до юрисдикції саме господарського суду. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 04.09.2019 року № 640/16902/18 (14-358цс19). Отже, на думку позивача, в задоволенні заявленого клопотання відповідача від 10.02.2020р. про закриття провадження у справі №916/3712/19 слід відмовити.

Так, 18.02.2015р. між ТОВ "Лузанівка" та ФОП Гаврилюк Володимиром Івановичем було укладено договір поставки №196.

Разом з тим, судом сформовано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань № станом на 28.12.2019р. та встановлено, що реєстратором 27.12.2019р. внесено запис №09135893 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП Гаврилюка Володимира Івановича за власним рішенням.

Тобто, станом на час розгляду справи відповідачем була припинена підприємницька діяльність за власною ініціативою.

Відповідно до ч.1,2 ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Згідно ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої ст.20 ГПК України а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відтак господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п.1 ч.1 ст.20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка під час розгляду справи втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019р. у справі №910/8729/18, від 09.10.2019р. у справі 127/23144/18.

Згідно зі ст.25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. За правилами частин другої та четвертої цієї статті цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.

Статтею 26 ЦК України передбачено, що всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

З наведених норм законодавства вбачається, що кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (ст. 42 Конституції України). Це право закріплено й у ст.50 ЦК України, відповідно до якої право на здійснення підприємницької діяльності, не забороненої законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус "фізична особа-підприємець" сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018р. у справі № 910/16713/15.

Відповідно до ст.52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598- 609 ЦК України, статей 202- 208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.231 ГПК України Господарський суд закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018р. у справі № 910/16713/15.

Отже, оскільки зобов`язання Гаврилюка В.І. під час здійснення підприємницької діяльності як фізичної особи-підприємця перед позивачем виникли з господарського договору поставки від 18.02.2015р. №196 та не припинились із втратою ним статусу фізичної особи-підприємця, з урахуванням наведених вище положень законодавства, суд доходить висновку про те, що відсутність станом на час розгляду даного спору у Гаврилюка В. І. статусу фізичної особи-підприємця не може бути підставою для закриття провадження справі відповідно до п.6 ч.1 ст.231 ГПК України. Даних висновків суд дійшов відповідно до позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 27.01.2020р. у справі №909/454/19.

Враховуючи викладене, клопотання Гаврилюка Володимира Івановича від 10.02.2020р. за вх.№3421/20 про закриття провадження у справі №916/3712/19 не підлягає судом задоволенню.

Керуючись 232, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання Гаврилюка Володимира Івановича від 10.02.2020р. за вх.№3421/20 про закриття провадження у справі №916/3712/19.

2. У відповідності до ч.1 ст.235 ГПК України ухвала набрала законної сили 19.02.2020р. та згідно ч.2 ст.254, ч.1 ст.255 ГПК України окремо від рішення оскарженню не підлягає.

3. Повну ухвалу складено 21.02.2020р.

Суддя І.А. Малярчук