РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.02.2020Справа № 910/12684/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юбі Форм»

до 1. Міністерства юстиції України

2. Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального

округу Павловської Ганни Олегівни

3. Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ»

4. Компанія «Канела Інвестмент ЛТД» (KANELA INVESTMENT LTD)

про визнання протиправними дій та скасування рішень

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М.

за участю секретаря судового засідання

Смігунова В.В.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: не з`явився

від відповідача 1: не з`явився

від відповідача 2: не з`явився

від відповідача 3: не з`явився

від відповідача 4: Вабіщевич Т.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юбі Форм» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України та приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловської Ганни Олегівни про:

- визнання протиправними дій приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловської Ганни Олегівни (номер свідоцтва 7505) щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу, реєтраційний номер нерухомого майна: 63), індексний номер: 29579123 від 12.05.2016 20:12:19;

- визнання протиправними дій приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловської Ганни Олегівни (номер свідоцтва 7505) щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу, реєстраційний номер нерухомого майна: 63), індексний номер: 29578663 від 12.05.2016 19:04:46;

- визнання протиправними дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Білицької Валентини Миколаївни (номер свідоцтва 5115) щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 29695736 від 21.05.2016 12:59:09 (реєстраційний номер нерухомого майна: 63);

- визнання протиправними дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Білицької Валентини Миколаївни (номер свідоцтва 5115) щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 29693003 від 20.05.2016 22:09:14 (реєстраційний номер нерухомого майна: 63);

- визнання протиправними дій нотаріусів щодо не перенесення записів про обтяження речових перенесення записів про обтяження речових прав на новостворені об`єкти, а саме приміщення 1 та приміщення 2 за адресою: м. Київ, Харківське шосе, будинок 144Б;

- визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловської Ганни Олегівни щодо внесення запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу, реєстраційний номер нерухомого майна: 63), індексний номер: 29579123 від 12.05.2016 20:12:19, номер запису про право власності 14484003;

- визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловської Ганни Олегівни щодо внесення запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу, реєстраційний номер нерухомого майна: 63), індексний номер: 29578663 від 12.05.2016 19:04:46, номер запису про право власності 14484028;

- визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Білицької Валентини Миколаївни щодо внесення запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 29695736 від 21.05.2016 12:59:09, (реєстраційний номер нерухомого майна: 63), номер запису про право власності 14603095;

- визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Білицької Валентини Миколаївни щодо внесення запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 29693003 від 20.05.2016 22:09:14, (реєстраційний номер нерухомого майна: 63), номер запису про право власності 14603238.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржувані рішення про реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна - нежитлові приміщення підвального та першого поверхів (в літ. «А»), загальною площею 2 862,4 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 144Б, за відповідачами 3, 4 прийняті відповідачем-2 та приватним нотаріусом Білецькою В.М. в порушення положень ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та відповідного Порядку. Зокрема, наголошено, що фактично двічі здійснено реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ`на підставі одного і того ж правовстановчого документа. Разом з тим, як вказує позивач, останній є власником вказаних нежитлових приміщень та зареєстрував свої майнові права на підставі іпотечного договору у порядку, що визначений ст.33-35 Закону України «Про іпотеку». З огляду на наведене, позивач вважає, що державні реєстратори (приватні нотаріуси Білецька В.М. і Павловська Г.О.) були зобов`язані прийняти рішення про відмову у державній реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна спочатку за Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ»(відкриття нового розділу на майно при наявності відкритого розділу на це ж майно), та згодом за компанією КАНЕЛА ІНВЕСТМЕНТ ЛІМІТЕД (KANELA INVESTMENT LTD), зокрема, у зв`язку з наявністю в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно актуальної інформації про державну реєстрацію обтяжень (номер запису про обтяження: 9200218 від 27.03.2015р. та номер 14345096 від 27.04.2016р.) у зв`язку з арештами нежитлових приміщень підвального та першого поверху (в літ. А) в буд. № 144-Б, Харківське шосе в м. Києві.

Ухвалою від 12.10.2018р. відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 09.11.2018р.; залучено до участі у розгляді справи в якості третіх осіб Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ`та Компанію «Канела Інвестмент ЛТД» (KANELA INVESTMENT LTD).

Відповідач 1 у відзиві проти задоволення позовних вимог надав заперечення, посилаючись на те, що Міністерство юстиції України забезпечує нормативне, матеріально-фінансове, організаційне та кадрове забезпечення функціонування Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, проте, фактично реєстраційній дій стосовно об`єктів нерухомого майна не здійснює.

09.11.2018р. судом було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 26.12.2018р.

26.12.2018р. представником третьої особи 1 було подано клопотання про зупинення провадження по справі до моменту закінчення судових процесів у справах №910/23396/16 та №910/7819/18.

Ухвалою від 08.01.2019р. частково задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ`про зупинення провадження; зупинено провадження по справі №910/12684/18 до набрання законної сили рішенням суду з вирішення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ`до Товариства з обмеженою відповідальністю «БУД-ВВВ» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Юбі Форм», державного реєстратора Київської філії комунального підприємства Березанської сільської ради Біляївського району Одеської області «Центр реєстрації» Бондарук Юлії Олександрівни, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Євгена Вікторовича, Державного реєстратора Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» м. Київ про визнання недійсними правочинів та про визнання незаконними і скасування рішень державних реєстраторів, поданої в межах справи №910/7819/18.

Постановою від 07.03.2019р. Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юбі Форм» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.01.2019р. у справі № 910/12684/18 задоволено; ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.01.2019р. у справі №910/12684/18 скасовано; справу №910/12684/18 направлено для розгляду до Господарського суду міста Києва.

18.03.2019р. матеріали справи було повернуто до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою від 26.03.2019р. призначено розгляд справи на 10.04.2019р.

28.03.2019р. до Господарського суду міста Києва надійшов запит №479/19 від 26.03.2019р. Північного апеляційного господарського суду про направлення матеріалів справи для подальшого скерування разом з поданою касаційною скаргою до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою від 29.03.2019р. зупинено провадження по справі №910/12674/18 до перегляду постанови від 07.03.2019р. Північного апеляційного господарського суду в касаційному порядку.

Ухвалою від 15.04.2019р. Верховного Суду відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ`на постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.03.2019р. у справі №910/12684/18.

Ухвалою від 23.05.2019р. поновлено провадження у справі, призначено судове засідання на 12.06.2019р.

У зв`язку з перебуванням судді Спичака О.М. 12.06.2019р. на лікарняному, судове засідання не відбулось.

Ухвалою від 18.06.2019р. призначено судове засідання на 10.07.2019р.

09.07.2019р. до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про залучення в якості співвідповідачів по справі Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ`та Компанії «Канела Інвестмент ЛТД» (KANELA INVESTMENT LTD).

Ухвалою від 10.07.2019р. клопотання позивача було задоволено; залучено до участі у справі в якості відповідача 3 Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ`та відповідача 4 Компанію «Канела Інвестмент ЛТД» (KANELA INVESTMENT LTD).

Відповідач 3 у відзиві проти задоволення позовних вимог надав заперечення, посилаючись на наявність судових рішень, якими відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, на підставі яких Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ`було відчужено на користь відповідача 4 спірне майно, а також про визнання права власності на вказане майно за Компанією «Канела Інвестмент ЛТД» (KANELA INVESTMENT LTD).

Відповідач 4 проти задоволення позову також заперечив посилаючись на те, що судовим рішенням у справі №910/17362/17 визнано право власності Компанії «Канела Інвестмент ЛТД» (KANELA INVESTMENT LTD) на нежитлове приміщення підвального поверху, загальною площею 2440 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 144-Б, приміщення 1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 63) та нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 2862,40 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 144-Б, приміщення 2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 63). Отже, на думку вказаного учасника судового процесу, наявність означеного судового рішення виключає можливість ставити під сумнів наявність у відповідача 4 майнових прав та спірне майно.

10.07.2019р. судом було відкладено підготовче засідання на 17.07.2019р.

11.07.2019р. представниками відповідачів 3 та 4 було заявлено клопотання про початок розгляду справи спочатку. Ухвалою від 12.07.2019р. задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ`та Компанії «Канела Інвестмент ЛТД» (KANELA INVESTMENT LTD) про розгляд справи спочатку. Постановлено розгляд справи №910/12684/18 здійснювати спочатку.

17.07.2019р. судом було відкладено підготовче засідання на 03.09.2019р.

03.09.2019р. підготовче засідання відкладено на 11.09.2019р.

11.09.2019р. судом було відкладено підготовче засідання на 25.09.2019р.

25.09.2019р. судом було відкладено підготовче засідання на 15.10.2019р.

15.10.2019р. судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.11.2019р.

12.11.2019р. судом було відкладено розгляд справи по суті на 20.11.2019р.

18.11.2019р. до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ`про відвід судді Спичака О.М. від розгляду справи №910/12684/18.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2019р. заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ`про відвід судді Спичака О.М. від розгляду справи № 910/12684/18 передано для визначення судді в порядку, встановленому частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2019р. заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ`про відвід судді Спичака О.М. від розгляду справи № 910/12684/18 передано на розгляд судді Турчину С.О.

Ухвалою від 21.11.2018р. в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ`відмовлено.

Ухвалою від 25.11.2019р. судом було призначено розгляд справи на 11.12.2019р.

11.12.2019р. до суду надійшла заява Компанії «Канела Інвестмент ЛТД» (KANELA INVESTMENT LTD) про відвід судді Спичака О.М. від розгляду справи №910/12684/18.

Ухвалою від 11.12.2019р. заяву Компанії «Канела Інвестмент ЛТД» (KANELA INVESTMENT LTD) про відвід судді Спичака О.М. від розгляду справи № 910/12684/18 передано для визначення судді в порядку, встановленому частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

Внаслідок проведеного повторного автоматизованого розподілу судової справи, заяву Компанії «Канела Інвестмент Лтд» (Kanela Investment Ltd) про відвід судді Спичака О.М. передано на розгляд судді Чинчин О.В.

Ухвалою від 12.12.2019р. в задоволенні заяви Компанії «Канела Інвестмент Лтд» (Kanela Investment Ltd) про відвід судді Спичака О.М. було відмовлено.

Ухвалою від 26.12.2019р. розгляд справи було призначено на 22.01.2020р.

22.01.2020р. розгляд справи по суті було відкладено на 05.02.2020р.

05.02.2020р. представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Юбі Форм» було подано заяву про відвід судді Спичака О.М. від розгляду справи №910/12684/18.

Ухвалою від 05.02.2020р. заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Юбі Форм» про відвід судді Спичака О.М. від розгляду справи № 910/12684/18 передано для визначення судді в порядку, встановленому частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана заява була передана судді Ягічевій Н.І. для вирішення питання заявленого відводу.

Ухвалою від 07.02.2020р. в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Юбі Форм» про відвід судді Спичака О.М. було відмовлено.

Ухвалою від 10.02.2020р. розгляд справи було призначено на 19.02.2020р.

Представником відповідача 4 було надано пояснення по суті спору, згідно змісту яких проти задоволення позовних вимог надано заперечення.

Представники позивача та відповідачів 1, 2, 3 у судове засідання 19.02.2020р. не з`явились.

Наразі, з огляду на неявку вказаних учасників судового процесу суд зазначає наступне.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту п.1 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу за відсутності учасника справи, якого було належним чином повідомлено про судове засідання, та яким не було повідомлено про причини неявки.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Вирішуючи питання щодо повідомлення учасників судового процесу про розгляд справи судом враховано, що відповідно до статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, серед іншого, мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

З метою забезпечення можливості реалізації прав учасників судового процесу ухвалу від 10.02.2020р. про призначення судового засідання було направлено на адреси всіх учасників судового процесу 11.02.2020р.

Наразі, судом враховано, що сам лише факт не отримання стороною справи кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав копії судових рішень (ухвали у даному випадку) за належними адресами, зокрема, і самостійно зазначеними учасниками справи, не може вважатися неналежним повідомленням сторони про час та місце судового розгляду, оскільки зумовлена не об`єктивними причинами. Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 29.01.2020р. по справі №5015/1763/12.

В контексті вказаного судом враховано, що, зокрема, представники позивача та відповідача 3 були присутніми у минулому судовому засіданні, про хід справи були обізнані, свою правову позицію по суті спору вже неодноразово висловлювали.

Суд звертає увагу на те, що у рішенні від 03.04.2008р. у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що учасники справи в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

До того ж, з огляду на неявку представника позивача у судове засідання 19.02.2020р. суд також звертає увагу на те, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й усіх осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" (Case of Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) (заява № 11681/85) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

За приписами ч.1 ст.9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що позивач та відповідачі 1, 2, 3 не були позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалою про призначення судового засідання на 19.02.2020р. у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua). Аналогічних висновків стосовно наявності у часників судового процесу можливості самостійно дізнатись про рух справи також дійшов і Верховний Суд у постановах від 13.01.2020р. по справі №910/22873/17, від 22.10.2019р. по справі №44/232-б та від 09.10.2019р. у справі № 904/2376/18.

Отже, за висновками суду, неявка позивача та відповідачів 1, 2, 3 у судове засідання не перешкоджає вирішенню спору у судовому засіданні 19.02.2020р.

В судовому засіданні 19.02.2020р. на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника відповідача 4, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

30.03.2006р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» укладено кредитний договір на відкриття невідновлювальної кредитної лінії №12/КВ-06.

З метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором, в тому числі, але не виключно, 30.03.2006р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» укладено іпотечний договір №12/Zкіп-06, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мисан В.І., за реєстровим №1119.

Предметом іпотечного договору є нежилі приміщення площею 1899,8 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 144-Б.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.08.2011р. встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ» є власником нежилих приміщень площею 1 899,8 кв.м., які знаходяться по вул. Харківське шосе, 144-Б у м. Києві, стосовно яких були виконані ремонтно-будівельні роботи. У зв`язку з цим суд визнав за Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ» право власності на нежитлові приміщення підвального та першого поверху, загальною площею 2 862,4 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 144-Б (літ «А»), як окремий об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до відомостей з Реєстру права власності на нерухоме майно на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05.08.2011р. проведена державна реєстрація за Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ» права власності на нежитлові приміщення площею 2 862,4 кв.м., за адресою: м. Київ, Харківське шосе, будинок 144Б. Реєстраційний номер об`єкта - 0.

Також, згідно з відомостями з Державного реєстру іпотек, за реєстраційним номером об`єкта - 0, зареєстрована іпотека на нежилі приміщення площею 1 899,8 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 144-Б. За цим же реєстраційним номером об`єкта 0) у Єдиному державному реєстрі заборони зареєстрована заборона на нерухоме майно у зв`язку з договором іпотеки від 30.03.2006 на нежитлові приміщення площею 2 862,4 кв.м., за адресою: м. Київ, Харківське шосе, будинок 144Б.

12.03.2011р. на підставі договору про передачу активів Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк», права та обов`язки за кредитним договором та іпотечним договором перейшли до Публічного акціонерного товариства «ДЕЛЬТА БАНК».

18.03.2013р. між Публічним акціонерним товариством «ДЕЛЬТА БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Надбання» було укладено договір про відступлення права вимоги (про заміну кредитора у зобов`язанні), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського територіального округу Ханіною A.B., за реєстровим №2273, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Надбання» набуло права та обов`язки за кредитним договором та іпотечним договором.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що Компанія «Феліндако ЛТД» була єдиним учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Дарниця», і володіла часткою розміром 100% статутного капіталу Товариства, що у грошовому еквіваленті складало 119 510,00 грн., що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 06.04.2012р., статутом Товариства та рішенням загальних зборів учасників Товариства від 09.09.2011 р., що оформлено протоколом № 35/1 від 09.09.2011р.

Рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ», оформленим протоколом № 38 від 29.01.2013р., було затверджено вихід Компанії «Феліндако ЛТД» зі складу учасників Товариства та передачу частки Компанії «Феліндако ЛТД» загальним розміром 100% у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ» Товариству з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Тріумф» шляхом укладення договору купівлі-продажу.

29.01.2013р. на виконання зазначеного вище рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Дарниця», оформленого протоколом № 38 від 29.01.2013, між Компанією «Феліндако ЛТД» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Тріумф» було укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства, відповідно до умов якого право власності на частку в розмірі 100% у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ» було передано Товариству з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Тріумф».

У подальшому, рішеннями загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ», частка в статутному фонді Товариства відчужувалася на користь інших осіб.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2015 р. у справі № 910/13186/15, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.12.2015 р. та постановою Вищого господарського суду від 16.03.2016 р., позовні вимоги Компанії «Феліндако ЛТД» Thelintako LTD до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ» було задоволено: визнано недійсними рішення Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Дарниця», що оформлені Протоколом № 38 від 29.01.2013 року; визнано недійсним Договір купівлі - продажу від 29.01.2013 року, що укладений між Компанією «Феліндако ЛТД» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Тріумф»; витребувано на користь Компанії «Феліндако ЛТД» частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ» розміром 100 % Статутного капіталу Товариства, що у грошовому виразу складає 119 510, 00 грн; визнано недійсними рішення Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ», що оформлені протоколом №39 від 28.02.2013 року (про зміну складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Дарниця»); визнано недійсними рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Дарниця», що оформлені протоколом № 43 від 01.04.2013 року (про зміну складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Дарниця»); визнано недійсними зміни до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ», державну реєстрацію яких проведено 30.01.2013 року, запис № 9002260 (щодо визначення єдиним учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ» Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Тріумф»); визнано недійсними зміни до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ», державну реєстрацію яких проведено 06.03.2013 року, запис № 0002260 (щодо зміни учасників ТОВ «Торговий дім «ДАРНИЦЯ» та призначення директора); визнано недійсними зміни до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ», державну реєстрацію яких проведено 05.04.2013 року, запис № 2002260 (щодо зміни директора); визнано недійсними зміни до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ», державну реєстрацію яких проведено 08.04.2013 року, запис №3002260 (щодо зміни учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ»); визнано недійсними зміни до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ» державну реєстрацію яких проведено 27.08.2013 року, запис № 4002260 (щодо зміни директора Товариства).

Також, рішенням Господарського суду міста Києва від 11.08.2016 р. у справі № 910/11716/16 за позовом Компанії «Феліндако ЛТД» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ», яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2016 р., позовні вимоги було задоволено: визнано недійсними рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Дарниця», оформлені протоколами №46 від 06.06.2015 р., №47 від 03.02.2016 р., № 48 від 02.03.2016 та №49 від 28.03.2016, щодо зміни учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Дарниця».

Таким чином, вказаними рішеннями було повернуто Компанії «Феліндако ЛТД» корпоративні права в статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «ДАРНИЦЯ», а тому з 28.11.2011 р. єдиним та одноособовим учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ» була Компанія «Феліндако ЛТД».

18.03.2013р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Надбання» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БУД-ВВВ» укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення права вимоги (про заміну кредитора у зобов`язанні), зареєстрований в реєстрі за № 2275, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «БУД-ВВВ» набуло право вимоги належного виконання зобов`язань Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ» за кредитним договором №12/КВ-06 від 30.03.2006р.

Окрім того, умовами вищенаведеного договору передбачено, що разом з правом вимоги зобов`язань, що передаються за цим договором, до нового кредитора у повному обсязі переходять усі права, за договором, що забезпечують виконання зобов`язань за основним договором, а саме: права іпотекодержателя, що виникають за іпотечним договором; права кредитора, що виникають з договорів поруки за переліком, який наведений у пп. 1.2.2 п.1.2 цього договору.

18.03.2013р. до Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень внесено запис про іпотеку за № 211431, відповідно до якого іпотекодержателем стосовно об`єкта, реєстраційний номер - 0, нежитлове приміщення загальною площею 2 862,40 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, Харківське шосе, буд. 144Б, є Товариство з обмеженою відповідальністю «БУД-ВВВ».

19.03.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «БУД-ВВВ» (іпотекодержатель) і Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ» (іпотекодавець) укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ» передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю «БУД-ВВВ» прийняло і набуло право власності на предмет іпотеки за іпотечним договором - на нежитлові приміщення підвального та першого поверху (в літ. «А»), які знаходяться за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 144 «Б», загальною площею 2 862,4 кв.м., в рахунок виконання зобов`язань іпотекодавця за кредитним договором № 12/КВ-06 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії від 30.03.2006р. з урахуванням всіх змін і доповнень до нього (п. 1 такого договору).

Згідно з п. 2, 9 договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 19.03.2013р., предмет іпотеки належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ» на підставі рішення Святощинського районного суду м. Києва від 05.08.2011р. у справі № 2-4127/10, яке набрало законної сили, витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.02.2013р., індексний номер 735101, номер запису про право власності 211393, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 0. Запис про реєстрацію права власності іпотекодавця на предмет іпотеки внесений в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 551406 від 25.02.2013. Право власності на вищевказані нежитлові приміщення виникає у іпотекодержателя з моменту державної реєстрації цього права.

Цей договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 19.03.2013р. посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ханіною А.В. та зареєстровано в реєстрі за № 2280.

Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно держаним реєстратором (приватним нотаріусом Ханіною А.В.) 19.03.2013 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 980838, про реєстрацію права приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю «БУД-ВВВ» на об`єкт нерухомого майна, реєстраційний № 0 - нежитлові приміщення підвального та першого поверху (в літ. «А»), які знаходиться за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 144Б, загальною площею 2 862,4 кв.м., про що до Державного реєстру був внесений запис № 384770.

05.05.2016р. Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України частково задовольнила скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ» від 19 квітня 2016 року з уточненнями до неї від 26.04.2016р., про що видала наказ № 1319/5 в тому числі, про скасування запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності № 384770 шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19 березня 2013 року № 980838, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ханіною A.B. (п. 12), скасування запису Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про іпотеку № 211431 шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.02.2013 № 551406 (п. 3). Водночас було відмовлено в задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ» від 19 квітня 2016 року з уточненнями до неї від 26 квітня 2016 року в частині закриття розділу Державного реєстру прав за № 0 (п. 23).

Постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 19.01.2017р. у справі №826/8251/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БУД-ВВВ» до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування вищевказаного наказу Міністерства юстиції України №1319/5 від 05.05.2016 р., яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2017 р. та ухвалою Вищого адміністративного суду від 10.08.2017 р., в задоволені позову було відмовлено. Ухвалою від 29.01.2018р. Верховного Суду відмовлено у допуску справи №826/8251/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БУД-ВВВ» до Міністерства юстиції України, треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ханіна Анна Василівна, Публічне акціонерне товариство «БАНК ВОСТОК», Товариство з обмеженою відповідальністю «ФОЗЗІ-ФУД», Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Дарниця», Компанія «Канела Інвестмент Лтд» про визнання неправомірним наказу та зобов`язання вчинити дії до провадження Верховного Суду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2016р. у справі № 910/10442/16, яке набрало законної сили, визнано недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 19.03.2013р.

11.07.2018р. державним реєстратором Київської філії Комунального підприємства Березанської сільської ради Біляївського району Одеської області Бондарук Ю.О. було прийнято рішення №42014260 від 11.07.2018р. про державну реєстрацію речових прав (права іпотеки) Товариства з обмеженою відповідальністю «БУД-ВВВ» на нежитлове приміщення (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0).

11.07.2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «БУД-ВВВ» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юбі Форм» (новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги (про заміну кредитора у зобов`язанні), за умовами якого новим кредитором було набуто право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ» за кредитним договором №12/КВ-06 від 30.03.2006р. та договорами забезпечення.

11.07.2018р. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис №26999688 про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Юбі Форм» на нежитлові приміщення підвального та першого поверху (в літ.А) загальною площею 2862,4 кв.м, що розташовані за адресою: м.Київ, Харківське Шосе, буд.144Б. Майнові права було набуто у порядку звернення стягнення на предмет іпотеки.

Одночасно, як вбачається з інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 12.05.2016р. приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Павловською Г.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям нових розділів), а саме:

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29579123 від 12.05.2016 20:12:19, відповідно до якого зареєструвала за Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ» право приватної власності на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 63 - нежитлове приміщення першого поверху, яке знаходиться за адресою: м. Київ, Харківське шоcе, буд. 144Б, приміщення 2, загальною площею 2 862,4 кв.м., про що внесено запис у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про право власності №14484003;

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29578663 від 12.05.2016 19:04:46, відповідно до якого зареєструвала за Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ» право приватної власності на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним № 63 - нежитлове приміщення підвального поверху, яке знаходиться за адресою: м. Київ, Харківське шосе, буд. 144Б, приміщення 1, загальною площею 2 400,00 кв.м., про що внесено в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно запис про право власності №14484028.

20.05.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ» та Компанією Канела Інвестмент Лтд (KANELA INVESTMENT LTD) було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення першого поверху, площею 2 862,4 кв.м. за адресою: м. Київ, Харківське шосе, будинок 144Б. Договір був зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Білицькою В.М. в реєстрі за № 945, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29695736, яким проведено державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення першого поверху за Канела Інвестмент Лтд (KANELA INVESTMENT LTD), внесено запис про право власності № 14603095 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 63).

Одночасно, 20.05.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ» та Компанією Канела Інвестмент Лтд (KANELA INVESTMENT LTD) було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення підвального поверху загальною площею 2 440 кв.м. за адресою: м. Київ, Харківське шосе, будинок 144Б. Договір зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Білицькою В.М. в реєстрі за № 944, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29693003, яким проведено державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення підвального поверху за компанією «Канела Інвестмент Лтд» (KANELA INVESTMENT LTD), внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 14603238 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 63).

Наразі, за твердженнями позивача оспорювані рішення державних реєстраторів було прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки відповідач 3, з метою неправомірного відчуження майна, 12.05.2016р. здійснив повторну реєстрацію майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, присвоївши приміщенню нові реєстраційні номери, а саме: 63 на приміщення площею 2 862,4 кв.м. за адресою: Харківське шосе, 144 Б, місто Київ, та 63 на приміщення площею 2 440, кв. м., за адресою: Харківське шосе, 144-Б, м. Київ. За твердженням позивача, приміщення, яке зареєстроване у Державному реєстрі речових прав за власником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Дарниця», за реєстраційним номером 0 площею 2 862,4 кв.м. за адресою: Харківське шосе, 144 Б, та стосовно якого в Державному реєстрі міститься інформація про обтяження майна, є тим самим приміщенням, що і приміщення, зареєстровані за реєстраційним номером 63 і 63. Про вказане, на думку позивача, свідчить та обставина, що для вчинення всіх реєстраційних дій використана одна підстава - рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05.08.2011р. За поясненнями позивача, означені обставини порушують права та законні інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «Юбі Форм», яким було набуто право власності на нежитлові приміщення підвального та першого поверху (в літ.А) загальною площею 2862,4 кв.м, що розташовані за адресою: м.Київ, Харківське Шосе, буд.144Б, у порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, про що 11.07.2018р. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис №26999688 про право власності, що і стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною 2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

У рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004р. Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч.1 ста.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Одночасно, слід зазначити, що згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно приписів ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами зазначених документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, способи захисту за своїм призначенням можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Аналогічну позицію викладено у листі Верховного Суду України від 01.04.2014 р. «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України».

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ акцентував, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Таким чином, виходячи зі змісту ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством - ефективність), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з позовами про визнання протиправними дій та скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно повинно бути доведено суду обставини порушення прав та законних інтересів позивача внаслідок таких дій, невідповідність вказаних дій та рішень вимогам чинного на момент їх вчинення законодавства, а також ефективність обраного способу захисту, а саме обставини того, що у разі задоволення позовних вимог порушені права та законні інтереси заявника буде відновлено.

Як вказувалось вище, за твердженнями позивача оспорювані рішення державних реєстраторів було прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки відповідач 3, з метою неправомірного відчуження майна, 12.05.2016р. здійснив повторну реєстрацію майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, присвоївши приміщенню нові реєстраційні номери, а саме: 63 на приміщення площею 2 862,4 кв.м. за адресою: Харківське шосе, 144 Б, місто Київ, та 63 на приміщення площею 2 440, кв. м., за адресою: Харківське шосе, 144-Б, м. Київ. За твердженням позивача, приміщення, яке зареєстроване у Державному реєстрі речових прав за власником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Дарниця», за реєстраційним номером 0 площею 2 862,4 кв.м. за адресою: Харківське шосе, 144 Б, та стосовно якого в Державному реєстрі міститься інформація про обтяження майна, є тим самим приміщенням, що і приміщення, зареєстровані за реєстраційним номером 63 і 63. Про вказане, на думку позивача, свідчить та обставина, що для вчинення всіх реєстраційних дій використана одна підстава - рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05.08.2011р. За поясненнями позивача, означені обставини порушують права та законні інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «Юбі Форм», яким було набуто право власності на нежитлові приміщення підвального та першого поверху (в літ.А) загальною площею 2862,4 кв.м, що розташовані за адресою: м.Київ, Харківське Шосе, буд.144Б, у порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, про що 11.07.2018р. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис №26999688 про право власності.

Відповідач 1 у відзиві проти задоволення позовних вимог надав заперечення, посилаючись на те, що Міністерство юстиції України забезпечує нормативне, матеріально-фінансове, організаційне та кадрове забезпечення функціонування Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, проте, фактично реєстраційній дій стосовно об`єктів нерухомого майна не здійснює.

Відповідач 3 у відзиві проти задоволення позовних вимог надав заперечення, посилаючись на наявність судових рішень, якими відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, на підставі яких Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ`було відчужено на користь відповідача 4 спірне майно, а також про визнання права власності на вказане майно за Компанією «Канела Інвестмент ЛТД» (KANELA INVESTMENT LTD).

Відповідач 4 проти задоволення позову також заперечив посилаючись на те, що судовим рішенням у справі №910/17362/17 визнано право власності Компанії «Канела Інвестмент ЛТД» (KANELA INVESTMENT LTD) на нежитлове приміщення підвального поверху, загальною площею 2440 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 144-Б, приміщення 1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 63) та нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 2862,40 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 144-Б, приміщення 2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 63). Отже, на думку вказаного учасника судового процесу, наявність означеного судового рішення виключає можливість ставити під сумність наявність у відповідача 4 майнових прав та спірне майно.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх -обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті від обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Юбі Форм». При цьому, суд виходить з наступного.

Зі змісту позовної заяви полягає, що позивач порушення своїх прав вбачає в наслідках, спричинених рішенням про державну реєстрацію прав, оскільки ці наслідки призвели до порушення майнових прав (права власності) позивача на нерухоме майно, набуте у порядку звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, тобто, визнання протиправними дій приватних нотаріусів щодо прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є способом захисту цивільного права та інтересу.

Слід зазначити, що заявляючи вказаний позов фактично має намір скасувати записи про державну реєстрацію, за якими було зареєстровано право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ`та Компанії «Канела Інвестмент ЛТД» (KANELA INVESTMENT LTD) на об`єкти нерухомого майна.

Тобто, з урахуванням наведеного суд вважає, що спір про визнання протиправними дій приватних нотаріусів щодо прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, пов`язаний з порушенням цивільних прав на володіння та розпорядження об`єктами нерухомого майна.

Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності; 2) речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону; 3) право власності на об`єкт незавершеного будівництва; 4) заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Порядок проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно визначено ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (в редакції, чинній у період з 12.05.2016р. по 21.05.2016р.). Зокрема, передбачено, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Тобто, з наведеного полягає, що нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» визначено перелік документів, на підставі яких державним реєстратором може бути прийнято рішення про реєстрацію речового права (права власності).

Як вбачається з інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційні дії, які є предметом спору у справі, було вчинено за наявності підстав, які визначено ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», а саме:

- підставою внесення запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу, реєстраційний номер нерухомого майна: 63), індексний номер: 29579123 від 12.05.2016 20:12:19, номер запису про право власності 14484003 визначено рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05.08.2011р. по справі №2-4127/10;

- підставою внесення запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу, реєстраційний номер нерухомого майна: 63), індексний номер: 29578663 від 12.05.2016 19:04:46, номер запису про право власності 14484028 визначено рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05.08.2011р. по справі №2-4127/10;

- підставою внесення запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 29695736 від 21.05.2016 12:59:09, (реєстраційний номер нерухомого майна: 63), номер запису про право власності 14603095, визначено договір купівлі-продажу, серія та номер 945, виданий 20.05.2016р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Білицькою В.М.;

- підставою внесення запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 29693003 від 20.05.2016 22:09:14, (реєстраційний номер нерухомого майна: 63), номер запису про право власності 14603238, визначено договір купівлі-продажу, серія та номер 944, виданий 20.05.2016р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Білицькою В.М.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням від 05.08.2011р. Святошинського районного суду міста Києва визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ» право власності на нежитлові приміщення підвального та першого поверху, загальною площею 2 862,4 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 144-Б (літ «А»).

Одночасно, як свідчать матеріали справи, у провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/23396/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БУД-ВВВ» (якого замінено на Товариство з обмеженою відповідальністю» ЮБІ ФОРМ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «РІСТОН АГРО», Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДАРНИЦЯ» та Компанії «Канела Інвестмент Лтд» (KANELA INVESTMENT LTD) про визнання недійсними договорів купівлі-продажу №944 від 20.05.2016р., №945 від 20.05.2016р. та договору оренди від 02.11.2016р..

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.07.2018р. по справі №910/23396/16 позов задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 20.05.2016р., визнано недійсним договір оренди приміщень від 02.11.2016р. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2018р. у даній справі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮБІ ФОРМ» залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Компанії «Канела Інвестмент Лтд» (KANELA INVESTMENT LTD) задоволено частково. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2018 по справі №910/23396/16 скасовано частково в частині задоволених позовних вимог та прийнято в цій частині нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовлено.

Постановою від 17.04.2019р. Верховного Суду касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮБІ ФОРМ» від 30.01.2019р. на постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2018р. та на рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2018р. у справі № 910/23396/16, в частині відмови в задоволенні позовних вимог, залишено без задоволення. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2018р. та рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2018р. у справі №910/23396/16, в частині відмови в задоволенні позовних вимог, залишено без змін.

Тобто, з наведеного полягає, що фактично договори купівлі-продажу, на підставі яких було внесено реєстраційні записи про право власності відповідача 4 є чинними та у визначеному законодавством порядку недійсними не визнані. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Одночасно, суд зазначає, що у провадженні Господарського суду міста Києва також перебувала справа №910/17362/17 за позовом Компанії «Канела Інвестмент ЛТД» (Kanela Investment LTD) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Буд-ВВВ» про визнання права власності на: нежитлове приміщення підвального поверху, загальною площею 2440 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 144-Б, приміщення 1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 63); нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 2862,40 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 144-Б, приміщення 2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 63).

Рішенням від 14.12.2017р. Господарського суду міста Києва по справі №910/17362/17, яке залишено без змін постановою від 25.04.2018р. Північного апеляційного господарського суду, задоволено позовні вимоги Компанії «Канела Інвестмент ЛТД» (Kanela Investment LTD); визнано право власності Компанії «Канела Інвестмент ЛТД» (Kanela Investment LTD), зокрема, на нежитлове приміщення підвального поверху, загальною площею 2 440 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 144-Б, приміщення 1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 63), та нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 2 862,40 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 144-Б, приміщення 2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 63).

Наразі, суд звертає увагу учасників судового процесу на те, що судове рішення про визнання права власності не є правовстановлюючим документом, а направлене саме на усунення невизначеності у праві певної особи.

Проте, з огляду на наявність вказаних судових рішень суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018р. по справі №910/9823/17.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

У статті 1 Конституції України закріплено, що Україна є правовою державою.

Як будь-яка правова держава, Україна гарантує захист прав і законних інтересів людини і громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина 1 статті 129 Конституції України).

Обов`язок держави у забезпеченні права кожної людини на доступ до ефективних та справедливих послуг у сфері юстиції та правосуддя закріплені як основоположні принципи у Конституції України, національному законодавстві та її міжнародних зобов`язаннях, у тому числі міжнародних договорах, стороною яких є Україна.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11.09.1997 (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, указав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права частиною спільної спадщини договірних Сторін.

Суд зазначає, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Христов проти України», no. 24465/04, від 19.02.2009р., «Пономарьов проти України», no. 3236/03, від 03.04.2008р.).

Отже, у даному випадку, у суду відсутні підставити ставити під сумнів рішення від 14.12.2017р. Господарського суду міста Києва по справі №910/17362/17, яке залишено без змін постановою від 25.04.2018р. Північного апеляційного господарського суду, яким визнано право власності Компанії «Канела Інвестмент ЛТД» (Kanela Investment LTD), зокрема, на нежитлове приміщення підвального поверху, загальною площею 2 440 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 144-Б, приміщення 1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 63), та нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 2 862,40 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 144-Б, приміщення 2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 63).

Вказаний судовий акт фактично визначає наявність у відповідача 4 майнових прав на нерухоме майно, записи про реєстрацію якого позивачем оспорюються.

Тобто, з наведеного у сукупності полягає, що оспорювані дії реєстратора та його рішення вчинено на підставі рішення суду та договорів купівлі-продажу, які є чинними і по теперішній час, що фактично виключає наявність підстав для їх скасування.

З урахуванням наявності судового рішення про визнання права власності за відповідачем 4 на спірні об`єкти нерухомого майна, суд також вбачає за доцільне звернути увагу на те, що статтею 1 Протоколу №11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

За приписами ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Отже, у даному випадку задоволення позовних вимог могло призвести до необґрунтованого втручання у право власності відповідача 4, а отже, і порушення вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод й Конституції України.

Крім того, з приводу оскарження Товариством з обмеженою відповідальністю «Юбі Форм» дій та рішень реєстратора щодо нежитлового приміщення підвального поверху, загальною площею 2440 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 144-Б, суд зазначає наступне.

Судом вказувалось, що виходячи зі змісту ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності, в тому числі, таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача (відповідачів).

Зі змісту позовних вимог полягає, що порушення прав та законних інтересів Товариство з обмеженою відповідальністю «Юбі Форм» вбачає в тому, що останнім було набуто права власності в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки на нежитлові приміщення підвального та першого поверхів (в літ. «А»), загальною площею 2 862,4 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 144Б.

Проте, жодного обгрунтування порушення прав позивача внаслідок прийняття рішень та вчинення реєстраційних дій стосовно нежитлового приміщення підвального поверху, загальною площею 2440 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 144-Б,, Товариством з обмеженою відповідальністю «Юбі Форм» не наведено, а судом не встановлено.

Суд звертає увагу на те, що відсутність порушеного права виключає можливість його захисту у судому порядку, а отже, позовні вимоги в частині оскаржень дій та рішень приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловської Ганни Олегівни щодо вказаних вище приміщень, задоволенню не підлягають.

Крім того, з урахуванням обраного позивачем способу захисту прав, суд також вважає за доцільне звернути увагу позивача на таке.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Способи захисту за своїм призначенням можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Аналогічну позицію викладено у листі Верховного Суду України від 01.04.2014 р. «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України».

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Під ефективністю судового захисту розуміється спроможність судового рішення (за наслідками його виконання) призвести до усунення невизначеності у праві позивача та відновити права та законні інтереси особи, на захист яких було подано відповідний позов.

Однак, у даному випадку визнання протиправними та скасування рішень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Білицької Валентини Миколаївни щодо внесення записів про державну реєстрацію права власності Компанії «Канела Інвестмент ЛТД» (KANELA INVESTMENT LTD), які вчинено на підставі договорів купівлі-продажу, не є ефективним способом захисту, оскільки фактично не призвело б відновлення права особи, яка вважає себе власником об`єкту нерухомого майна, оскільки згідно п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Тобто, за наявності судового рішення по справі №910/17362/17, яке набрало законної сили, Компанія «Канела Інвестмент ЛТД» (KANELA INVESTMENT LTD) не позбавлено права та реальної можливості повторно зареєструвати право власності на нерухоме майно.

За таких обставин, виходячи з всього вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Юбі Форм» в повному обсязі.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того,

вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від

27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019 Верховного Суду по справах №910/13407/17 та №915/370/16.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані безпідставні та такі, що не впливають на висновки суду щодо відмови в задоволенні позову.

Згідно приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено та підписано 28.02.2020р.

Суддя Спичак О.М.