ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2020 Справа № 904/2624/19

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Орєшкіна Е.В., Широбокова Л.П.

секретар судового засідання Мацекос І.М.

за участю представників:

від позивача: Ажмяков Р.В., посвідчення №1390 від 10.07.2007, ордер серії АЕ №1015288 від 07.02.2020, адвокат

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.11.2019 у справі №904/2624/19 (суддя Рудь І.А.; рішення ухвалене о 12:33 год. у місті Дніпро, повне рішення складено 20.11.2019)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест", м.Київ

до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області, м.Дніпро

про стягнення заборгованості в сумі 1057016 грн. 23 коп. за договором на постачання природного газу від 12.02.2018 №5

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про стягнення 903402 грн. 04 коп. - основного боргу, 115561 грн. 21 коп. - пені, 28325 грн. 94 коп. - інфляційних втрат, 9727 грн. 04 коп. - трьох процентів річних, відповідно до умов договору на постачання природного газу від 12.02.2018 №5.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань з оплати поставленого природного газу.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.11.2019 у справі №904/2624/19 позов задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест" 903402 грн. 04 коп. основного боргу, 9727 грн. 04 коп. трьох процентів річних, 28325 грн. 94 коп. інфляційних втрат, 14121 грн. 83 коп. витрат по сплаті судового збору.

У решті позову відмовлено.

Означене рішення вмотивовано наявністю позадоговірної поставки природного газу, яка підлягає оплаті. Відмовляючи у стягненні суми пені, суд виходив з відсутності договірних відносин між сторонами, в яких би було визначено розмір пені за порушення грошового зобов`язання.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач (ТОВ "Екотехноінвест") звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.11.2019 у справі №904/2624/19 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог в стягненні з відповідача 158578,00 грн. пені та 3% річних у розмірі 6905,46 грн. В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що спричинило безпідставне залишення без розгляду заяви про збільшення позовних вимог.

Позивач звертає увагу на описку зроблену судом в ухвалі від 23.07.2019, в якій неправильно вказано час проведення наступного судового засідання. Внаслідок помилки представник не потрапив в судове засідання. Закриття судового засідання раніше часу, зазначеного в ухвалі суду нанесло шкоди інтересам позивача, який мав намір подати заяву про збільшення позовних вимог.

Також позивач вказує, що судом не повністю досліджені обставини справи, що призвело до необґрунтованої відмови позивачу у стягненні пені. Позивач заперечує припинення договору через закінчення строку і вважає, що направлення відповідачем листа від 04.01.2019 №1116/10/04-36-3-02-09 з проханням виділити певний обсяг природного газу на січень 2019 свідчить про продовження договірних відносин.

Відповідач (ГУ ДФС у Дніпропетровській області) у відзиві на апеляційну скаргу вважає, що зазначені в апеляційній скарзі обставини є безпідставними і необґрунтованими.

Посилаючись на ч. 1 ст. 631 ЦК України, відповідач вважає, що будь-яке посилання позивача на порушення договору №5 від 12.02.2018 є безпідставним, оскільки даний договір після 31.12.2018 не створює жодних обов`язків та правових наслідків для сторін.

За твердженням відповідача не можуть бути застосовані і положення ч. 5 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки вказаними нормами дія договору про закупівлю може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку. Жодна з наведених умов не дотримана.

В судовому засіданні 12.02.2020 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Однак враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, надав в матеріали справи відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів визнала, що неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи, яка може бути вирішена за наявними в ній матеріалами.

За результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції в судовому засіданні 12.02.2020 прийнято постанову, з проголошенням вступної та резолютивної частини.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено такі обставини.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест" (Постачальник) і Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області (Споживач) укладений договір на постачання природного газу №5 від 12.02.2018 (далі договір, а.с.14-21 т.1), за умовами якого Постачальник зобов`язався передати у власність Споживачу у 2018 році природний газ (згідно ДК 021:2015 - 09123000 - 7 природний газ (далі - газ) за адресою: м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17а, а Споживач зобов`язався прийняти та оплатити вартість природного газ у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

За пунктом 2.9.2. договору на підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ Постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акту приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником Постачальника.

Споживач протягом двох днів з дати одержання акту приймання - передачі газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акту приймання-передачі газу (пункт 2.9.3. договору).

Пунктами. 3.1.-3.4. договору встановлено, що розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем. Ціна газу з урахуванням тарифів на його транспортування магістральними трубопроводами становить 7957,50 грн. за 1000 куб. м, крім тою ПДВ 1591,50 грн., всього з ПДВ - 9549,00 грн. Ціна, зазначена в п. 3.2. договору, може змінюватись протягом дії договору. Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього договору (п. 3.3. договору). Сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до пунктів 3.2. та 3.3. цього договору, застосовується сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за цим договором.

Загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу поставленого споживачеві з урахуванням тарифів на його транспортування магістральними трубопроводами і становить 1799 031.60 грн. (один мільйон сімсот дев`яносто дев`ять тис. тридцять одна грн. 60 коп.), у т. ч. ПДВ 20% - 299838,60 грн., з них за рахунок відшкодування орендаря 5054,22 грн. (пункт 3.6. договору).

Пунктом. 4.1. договору визначено, що розрахунковий період за договором становить один календарний місяць - з 07:00 години першого дня місяця до 07:00 години першого дня наступного місяця включно.

В пункті. 4.2 договору сторони погодили, що оплата газу здійснюється Споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника в наступному порядку:

Оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється Споживачем не пізніше 30 (31) числа розрахункового місяця, на підставі актів приймання-передачі природного газу, які надаються Постачальником.

У разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду Споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в п`ятиденний строк після збільшення цього обсягу.

Згідно з пунктом 11.1. цей договір набуває чинності з дати його підписання та діє до 31 грудня 2018 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

У січні 2019 постачальником було поставлено споживачу 71,674 тис. м куб природного газу вартістю 903402,04 грн. з ПДВ, про що свідчить підписаний сторонами Акт приймання-передачі природного газу (а.с.22 т.1).

Поставлений газ споживачем не оплачений, що стало підставою для подання позовної заяви.

Спірні правовідносини виникли з приводу поставки позивачем та відповідно споживання відповідачем природного газу у певний період, а саме у січені 2019 року.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За статтею 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями частини другої статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 2 Розділу II Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496 (надалі Правила) визначено, що постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

В той же час Господарський суд Дніпропетровської області правильно встановив відсутність договірних відносин між сторонами станом на день виникнення у відповідача оплатити поставлений природний газ.

Так, як встановлено вище, відповідно до пункту 11.1. договору цей договір дії до 31 грудня 2018 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання.

Разом із цим в пункті 11.2. сторони цього договору домовились, що у відповідності до частини 5 статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі", дія Договору може бути продовжена на строк, достатній для проведення процедури закупівлі природного газу на початок наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми цього Договору, якщо видатки на цю мету затверджено у встановленому порядку.

Згідно пункту 11.11. умови цього договору не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених частиною 4 та частиною 5 статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" (зі змінами).

У пункті 11.5. договору сторони також обумовили, що усі зміни та доповнення до Договору оформлюються письмово, підписуються уповноваженими представниками сторін та скріплюються їх печатками (за наявності).

Як зазначено у преамбулі Закону України "Про публічні закупівлі" цей Закон установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.

Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

За частиною 7 статті 2 Закону України "Про публічні закупівлі" забороняється придбання товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур, визначених цим Законом, та укладання договорів, які передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур, визначених цим Законом. Замовник не має права ділити предмет закупівлі на частини з метою уникнення проведення процедури відкритих торгів або застосування цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

За приписами частини 2 статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

2) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі;

3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі;

4) продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі;

5) узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг);

6) зміни ціни у зв`язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок;

7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;

8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини п`ятої цієї статті.

Частина 5 статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" визначає, що дія договору про закупівлю може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку.

За наведеними вище законодавчими приписами дія договору може продовжуватися але відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України та за дотриманні певних умов.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів того, що обсяг поставленого не перевищує 20 відсотків від суми, визначеної в договорі, а видатки на придбання такого обсягу природного газу були затверджені у відповідному кошторисі відповідача.

Відповідна Додаткова угода №6 до договору на постачання природного газу №5 від 12.02.2018 про продовження строку його дії на січень 2019 року між сторонами не укладена.

Отже, враховуючи умови пункту 11.1. договору від 12.02.2018 та той факт, що доказів продовження строку дії договору сторонами не надано, цей договір є припиненим з 01.01.2019.

Наступні договірні відносини з поставки природного газу були оформлені сторонами договорами №№ 8, 9, 10, 11 від 07.02.2019, що вбачається з довідки Київської обласної дирекції ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" №5-70/1322/2019 від 18.06.2019 (а.с. 24, 25 т.1).

Тобто в період з 01.01.2019 по 06.02.2019 договір на поставку природного газу не укладався, в той же час Акт приймання-передачі природного газу поставленого у січні 2019, який підписаний споживачем без зауважень і заперечень, свідчить про позадоговірну поставку газу. Підписавши Акт Споживач погодився із обсягом поставленого газу і визначеною вартістю.

Відповідно до вказаної довідки у січні 2019 були відсутні перерахування споживачем грошових коштів за поставлений природний газ.

За змістом пункту 20 Правил, споживач зобов`язується, зокрема, забезпечувати дотримання дисципліни відбору (споживання) природного газу в обсягах та на умовах, визначених договорами; самостійно обмежувати (припиняти) споживання природного газу у випадку перевищення підтвердженого обсягу природного газу без узгодження з постачальником; відсутності укладеного договору постачання природного газу; інших випадках, передбачених цими Правилами та чинним законодавством.

Однак, доказів вчинення відповідачем наведених у пункті 20 Правил дій, матеріали справи не містять.

Статтею 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати:

безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність;

з акту управління господарською діяльністю;

з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать;

внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання, придбання або збереження майна суб`єкта або суб`єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав;

у результаті створення об`єктів інтелектуальної власності та інших дій суб`єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Отже, підставами виникнення господарських зобов`язань може бути не тільки договір.

У пункті 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" роз`яснено, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 Цивільного кодексу України.

За вказаних обставин суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом з наявністю підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 903402,04 грн. заборгованості.

Позовні вимоги позивача складались також з вимог про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 01.02.2019 по 11.06.2019 у сумі 115561,21 грн., Крім того, за вказаний період позивачем були нараховані три проценти річних у сумі 9727,04 грн. і інфляційні збитки у сумі 28325,94 грн.

За частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виконання цивільних обов`язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства (частина третя статті 14 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (частина перша статті 216 Господарського кодексу України).

За частиною другою статті 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій, зокрема як штрафні санкції.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону).

Оскільки дані зобов`язання сторін виникли не з підстав договору, штрафні санкції не були визначені сторонами, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову в позовних вимогах в частині стягнення пені.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на встановлене судом першої інстанції неналежне виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленого позивачем природного газу за період з за період з 01.02.2019 по 11.06.2019, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму простроченого грошового зобов`язання у відповідності до вимог частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.

В якості підстав для скасування рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 158578,00 грн. пені і 6905,46 грн. - трьох процентів річних позивач вказав про безпідставне залишення судом без розгляду заяви про збільшення позовних вимог.

Колегія суддів встановила, що заява про збільшення позовних вимог була отримана Господарським судом Дніпропетровської області 16.09.2019.

В силу положень пункту 2 частини другої статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Заява про збільшення позовних вимог направлена на адресу суду поштою 13.09.2019, що підтверджується поштовим конвертом зі штриховим ідентифікатором №979 і описом вкладення у цінний лист (а.с. 84, 85 т.1)

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з протоколу судового засідання від 23.07.2019, в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини ухвали про продовження строку проведення підготовчого провадження на тридцять днів та відкладення підготовчого засідання на 10.09.2019 о 11:00 год.

В ухвалі Господарського суду Дніпропетровської області від 23.07.2019 вказано, що підготовче засідання відкладено на 10.09.2019 о 12:00 год.

В судовому засіданні 10.09.2019 оголошено вступну та резолютивну частини ухвали суду про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 03.10.2019 о 11:40 год. Ухвала про закриття підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду по суті була направлена сторонам.

Колегія суддів погоджується з твердженням позивача про те, що представник позивача був позбавлений можливості бути присутнім в судовому засіданні 10.09.2019 внаслідок помилки суду при друкуванні ухвали, в якій замість належного часу судового засідання о 11:00 год. було помилково вказано 12:00 год.

В той же час вказана обставина не може бути врахована судом апеляційної інстанції і бути підставою для скасування рішення суду. Як вказує сам позивач в апеляційній скарзі його представник прибув у підготовче засідання 10.09.2019 о 12:00 год. і мав намір подати заяву про збільшення позовних вимог, натомість в цей день до канцелярії суду не надходило будь-яких заяв від позивача. Заява про збільшення позовних вимог була складена позивачем лише 13.09.2019 після закінчення підготовчого засідання, що спростовує доводи позивача про своєчасне звернення з відповідною заявою до суду.

Відповідно до частини першої статті 118 Господарського процесуального кодексу України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша статті 119 Господарського процесуального кодексу України).

Позивачем не було подано клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подання заяви про збільшення позовних вимог.

За таких обставин колегія суддів відхиляє доводи позивача про порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й об`єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати в сумі 3723,37 грн. на оплату судового збору , понесені позивачем у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника (апелянта) у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.11.2019 у справі №904/2624/19 - залишити без змін.

Судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 14.02.2020.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя Л.П. Широбокова