номер провадження справи 13/63/12
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

13.02.2020 Справа № 5009/1014/12

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Топчій О.А.,

за участю секретаря судового засідання Петриченко А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Житлово-будівельного кооперативу-354 «Електрод-2» про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі №5009/1014/12

за позовом Концерну «Міські теплові мережі» в особі Філії Концерну «Міські теплові мережі» Хортицького району (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, б. 137; поштова адреса 69076, м. Запоріжжя, вул задніпровська, б. 7)

до відповідача Житлово-будівельного кооперативу-354 «Електрод-2» (69124, м. Запоріжжя, вул Рубана, б. 20)

про стягнення 214 654 грн. 98 коп.

орган виконання Хортицький відділ Державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (69076, м. Запоріжжя, вул. Василя Сергієнка, б. 48-А)

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Слєсарь О.В., довіреність від 10.02.2020;

Аворник Л.В., довіреність від 10.02.2020;

від органу виконання: не з`явився.

УСТАНОВИВ:

04.02.2020 до господарського суду Запорізької області від відповідача (боржника) Житлово-будівельного кооперативу-354 «Електрод-2» надійшла заява про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі №5009/1014/12.

На підставі розпорядження керівника апарату суду №П-53/20 від 03.02.2020 у зв`язку із звільненням судді-доповідача у справі Серкіза В.Г., відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню передано на розгляд судді Левкут В.В.

Розпорядженням керівника апарату суду №П-57/20/19 від 04.02.2020, враховуючи передбачений ст. 238 ГПК України десятиденний строк розгляду зазначеної заяви з дня її надходження у судовому засіданні та перебування судді Левкут В.В. у службовому відрядженні з 09.02.2020 по 15.02.2020, справу призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2020, справу №5009/1014/12 для розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню передано на розгляд судді Топчій О.А.

Ухвалою суду від 05.02.2020 заяву прийнято до розгляду, судове засідання призначено на 13.02.2020.

В судове засідання 13.02.2020 представники позивача (стягувача) та органу виконання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином шляхом направлення відповідної ухвали суду на адреси сторін. Про отримання позивачем та органом виконання ухвали суду свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути заяву ЖБК 354 «Електрод-2» за відсутності представників позивача та органу виконання.

В судовому засіданні 13.02.2020 представники відповідача (заявника) підтримали заяву про визнання наказу Господарського суду Запорізької області таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви відповідач посилається на те, що в наказі Господарського суду Запорізької області, виданому на виконання рішення Господарського суду Запорізької області у справі №500/1014/12, строк пред`явлення до виконання був встановлений до 20.04.2013. зазначений наказ був повернутий державним виконавцем стягувану 30.06.2017 та повторно пред`явлений до виконання лише 15.11.2019. Всупереч приписам норм Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на момент видачі наказу та яким було встановлено річний строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання, державним виконавцем 18.11.2019 було відкрито виконавче провадження. Заявник просить визнати таким, що не підлягає виконанню наказ Господарського суду Запорізької області №5009/1014/12 як такий, що прийнятий до виконання з порушенням строку пред`явлення до виконання.

13.02.2020 від позивача (стягувача) надійшов відзив на заяву, в якому просить відмовити в задоволенні заяви ЖБК 354 «Електрод-2» оскільки відповідно до п. 5 Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом (протягом 3-х років). Відтак стягувачем не пропущено трирічний строк пред`явлення наказу Господарського суду Запорізької області №5009/1014/12 до виконання.

Заявник заперечив проти посилань позивача. Вважає, що дія п. 5 Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 розповсюджується виключно на виконавчі документи, видані з дня прийняття цього Закону та до набрання ним чинності, оскільки застосування поняття «набрання чинності законом» у спірних правовідносинах не може зводитись лише до визначення певної календарної дати, а повинно невід`ємно пов`язуватися із моментом прийняття відповідного закону при неухильному дотриманні принципу зворотності дії закону у часі.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду сторонами докази в порядку ст. 210 Господарського процесуального кодексу України, суд встановив:

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.04.2012 задоволено позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» в особі Філії Концерну "Міські теплові мережі" Хортицького району та ятягнуто з Житлово-будівельного кооперативу-354 «Електрод-2» 214 654 грн. 98 коп. основного боргу за використану теплову енергію, 4 293 грн. 10 коп. судового збору.

На виконання зазначеного рішення 20.04.2012 видано відповідний наказ про примусове виконання судового рішення. Строк пред`явлення наказу до виконання до 20.04.2013.

Постановою державного виконавця від 11.05.2015 відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Запорізької області №5009/1014/12 від 20.04.2012.

Постановою державного виконавця від 25.12.2012 зазначений наказ повернуто стягувачеві.

Постановою державного виконавця від 08.02.2013 відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Запорізької області №5009/1014/12 від 20.04.2012.

Постановою державного виконавця від 16.12.2015 зазначений наказ повернуто стягувачеві.

Постановою державного виконавця від 02.02.2016 відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Запорізької області №5009/1014/12 від 20.04.2012.

Постановою державного виконавця від 04.10.2016 відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Запорізької області №5009/1014/12 від 20.04.2012.

Постановою державного виконавця від 30.06.2017 зазначений наказ повернуто стягувачеві.

Постановою державного виконавця від 18.11.2017 відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Запорізької області №5009/1014/12 від 20.04.2012.

Постановою державного виконавця від 25.12.2012 зазначений наказ повернуто стягувачеві.

Боржник вважає, що зазначений наказ прийнято до виконання безпідставно, оскільки стягувачем пропущено встановлений річний строк пред`явлення виконавчого документу до виконання, при цьому посилаючись на приписи норм Закону України «Про виконавче провадження», що діяв на момент видачі наказу.

Частиною 2 статті 328 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Дослідивши матеріали справи та заяви в розрізі приписів норм чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість вимог заявника виходячи з наступного.

Згідно ст. 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст. 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Закон України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини.

Статтею 17 вказаного Закону передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.06.2004 у справі "Півень проти України" вказав, що право на судовий розгляд, гарантоване ст. 6 Конвенції, також захищає виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які, у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (п. 35 рішення).

Умови і порядок виконання рішень судів визначає Закон України «Про виконавче провадження» та інші нормативно-правові акти.

Згідно до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Наказ Господарського суду Запорізької області від 20.04.2012 було видано під час дії Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999.

05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №60628741 від 18.11.2019, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Згідно п.5 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Таким чином, відповідно до п.5 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 на момент винесення приватним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.11.2019, строк пред`явлення до виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 20.04.2012 у справі №5009/1014/12 не було пропущено.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Савіцький проти України» зазначено, що Суд повторює, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

Суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення Суду у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012).

Із врахуванням викладеного, господарський суд на виконання пункту 1 статті 6 Конвенції, який (серед іншого) захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін, приймає рішення про відмову у задоволенні заяви ЖБК 354 «Електрод-2» про визнання наказу суду 20.04.2012 №5009/1014/12 таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись статтями 234, 328 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Житлово-будівельного кооперативу-354 «Електрод-2» про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі №5009/1014/12 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення 13.02.2020 та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 261 цього Кодексу.

Повний текст ухвали складено та підписано 18 лютого 2020 року.

Суддя О.А.Топчій