РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.02.2020Справа № 910/17796/19
Суддя Господарського суду міста Києва Алєєва І.В., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»

про стягнення 13 722, 23 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із вказаною позовною заявою до відповідача про відшкодування збитків у розмірі 13 722, 23 грн.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2019 року відкрито провадження у справі №910/17796/19, постановлено, розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи.

10.01.2020 від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» через канцелярію Господарського суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у позові в повному обсязі.

20.01.2020 через канцелярію Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.07.2018 між позивачем (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Пряме врегулювання до автоцивілки» №06-TR/AM-5289932 (надалі - Договір страхування), відповідно до якого позивач прийняв на себе обов`язок по страхуванню автомобіля «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі також - застрахований автомобіль), зі строком дії з 00:00 год. 26.09.2018 до 25.05.2019 року включно.

Вигодонабувачем за договором страхування є страхувальник (п. 3. Договору страхування).

06.02.2019 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Nissan» державний знак № НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «I-VAN», державний знак НОМЕР_2 , який знаходився під керуванням ОСОБА_2 .

Згідно постанови Приморського районного суду міста Одеси 06.03.2019 у справі № 522/3664/19, вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення ОСОБА_2 вимог Правил дорожнього руху України, внаслідок чого його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпаП.

06.02.2019 ОСОБА_1 звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування та надів усі необхідні документи.

Згідно рахунку-фактури на оплату (ФОП Тодчук Вікторія Леванівна) №01113 від 15.12.2019 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Nissan», реєстраційний знак № НОМЕР_1 , із використання запасних частин, що попередньо були у використанні (б/у) та щодо яких фактично застосовано коефіцієнт фізичного зносу, складає 18 500, 00 грн.

Відповідно до складеного позивачем Страхового акту №СТ/19/0039 від 20.02.2019 та Розрахунку страхового відшкодування, розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати страхувальнику, становить 18 500, 00 грн.

З урахуванням рахунку на оплату, позивач на виконання умов Договору страхування виплатив своєму страхувальнику страхове відшкодування в сумі 18 500, 00 грн перерахувавши його на рахунок СТО (ФОП Тодчук Вікторія Леванівна), що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №ID-116070 від 21.02.2019 на вказану суму.

02 травня 2019 року Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» звернулося до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» із заявою на виплату страхового відшкодування (в порядку регресу) за вих. № 5834, на суму 18 500,00 грн.

22 жовтня 2019 року з боку Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було здійснено часткову виплату відшкодування у розмірі 2 777, 77 грн.

Окрім того, договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АМ/9203643, передбачає франшизу у розмірі 2 000, 00 грн.

Таким чином, з боку Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» залишаються невідшкодованими збитки у розмірі 13 722, 23 грн.

Відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до позивача перейшло у межах фактично здійсненої страхової виплати право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1188 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується винною особою.

Згідно пункту 2 статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З матеріалів справи вбачається, що Цивільно-правова відповідальність власника (водія) транспортного засобу «I-VAN», реєстраційний № НОМЕР_2 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/9203643.

Враховуючи, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність особи, винної у заподіянні збитків, була застрахована у відповідача, останній відповідно до статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" повинен відшкодувати нанесену його страхувальником шкоду у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно статті 29 "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092).

Відповідно до вимог пункту 8.2 зазначеної Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = С р + С м + С с Х (1- Е З), де: С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.; С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.; С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.; Е з - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Тому, пред`явлення позивачем (особа, яка має право на отримання відшкодування замість потерпілого) до відповідача (страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним.

У даному випадку позивачем пред`явлено до відповідача вимогу про виплату страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, що є правомірним з огляду на вищевикладене.

Так, з рахунку на оплату №01113 від 15.02.2019 року вбачається, що усі запчастини, які були встановлені на автомобіль «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_1 не нові а бувші у вжитку.

Таким чином, при здійсненні відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_1 застосовувалися запасні частини, що раніше перебували у використанні.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092).

Пункт 3.9. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092 фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану КТЗ унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості КТЗ, що виникає в процесі його експлуатації.

Отже, сума страхового відшкодування у розмірі 18 500, 00 грн. є сумою вартості відновлювального ремонту застрахованого позивачем автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, з ПДВ.

Як вже вказувалося, до страховика за договором майнового страхування (позивача у справі) після виплати страхового відшкодування потерпілій особі у межах фактичних витрат, які не можуть перевищувати розміру реальних збитків, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, до позивача, який виплатив суму страхового відшкодування потерпілій особі у розмірі 18 500, 00 грн, перейшло право вимоги до відповідача у межах фактичних витрат.

З огляду на викладене, обґрунтованою сумою, яку відповідач повинен відшкодувати позивачу є 13 722, 23 грн (фактичні витрати понесені позивачем за мінусом франшизи та часткової виплати відшкодування відповідачем у розмірі 2 777, 77 грн. ), а не 2 777, 77 грн, як вважає відповідач. З урахуванням наведеного доводи відповідача, викладені у письмовому відзиві до уваги судом не приймаються.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства.

Виходячи з наведеного, суд встановлює, що позивач має право на відшкодування за рахунок відповідача страхового відшкодування у розмірі 13 722, 23 грн (фактичні витрати понесені позивачем за мінусом франшизи та часткової виплати відшкодування відповідачем у розмірі 2 777, 77 грн).

З огляду на вищезазначене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судовий збір у розмірі 1 921,00 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (ідентифікаційний код 20782312, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вулиця Січових Стрільців, буд. 40) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія "Альфа-Гарант» (ідентифікаційний код 32382598, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26) суму страхового відшкодування в розмірі 13 722, 23 грн (тринадцять тисяч сімсот двадцять дві 23 коп.) та судові витрати в розмірі 1 921,00 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривна 00 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 та п. 17.5. розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.В. Алєєва