ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.02.2020 Справа № 905/2186/19

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Чернової О.В. розглянувши справу

за позовом: Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі регіональної Філії "Придніпровська залізниця", м. Дніпро

до відповідача 1: Державного підприємства "Шахта ім. М.С. Сургая", м. Вуглерад Донецької області

до відповідача 2: Державного підприємства "Національна вугільна компанія", м. Київ

про стягнення штрафу у розмірі 25 465,00 грн., -

без виклику сторін

Акціонерне товариство "Українська залізниця", м. Київ в особі регіональної Філії "Придніпровська залізниця", м. Дніпро звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства "Шахта ім. М.С. Сургая", м. Вуглерад Донецької області та Державного підприємства "Національна вугільна компанія", м. Київ про стягнення штрафу у розмірі 25 465,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неправильне зазначення відповідачем 1 кількості вантажу у вагоні №62912043, внаслідок чого позивачем нараховано штраф у розмірі 25 465,00 грн.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на п.5.5. розділу 4 Правил перевезення вантажів, ст.ст. 5, 6, 23, 24, 118, 122, 129 Статуту залізниць України, ст. ст. 4, 162-164 Господарського процесуального кодексу України.

З дотриманням приписів ст.6 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/2186/19 визначено суддю Чернову О.В.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 02.12.2019р. позовну заяву Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі регіональної Філії "Придніпровська залізниця", м. Дніпро залишено без руху.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 16.12.2019р. справа №905/2186/19 прийнята до провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, розгляд справи призначений на 16.01.2020 року. Встановлено відповідачу строк для подачі заяви з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до 02.01.2020р. та строк для подачі відзиву на позов та заперечень на відповіді позивача на відзив до 16.01.2020р.

08 січня 2020 року через канцелярію господарського суду Донецької області від відповідача 1 надійшло клопотання №1916 від 28.12.2019р. про зменшення розміру штрафних санкцій, в якому останній з посиланням на ст. ст.233 Господарського кодексу України, а також на скрутне матеріальне становище підприємства просить зменшити розмір штрафу до однієї провізної плати, оскільки ДП Шахта ім.. М.С. Сургая здійснює свою господарську діяльність в м. Вугледар Донецької області, яке згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 № 1275-р та наказом Антитерористичного центру при Службі Безпеки України від 07.10.2014 №33/6/а «Про визначення районів проведення анти терористичної операції та термінів її проведення» входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція та визначене як район проведення анти терористичної операції. Окрім того відповідач зауважив, що підприємство знаходиться у тяжкому фінансовому становищі. За підсумками роботи за І півріччя 2019 року збитки підприємства склали 6738 тис. грн., а кредиторська заборгованість станом на 01.12.2019 складає 1 325 882 тис. грн.

Листом господарського суду Донецької області від 10.02.2020 повідомлено учасників справи про призначення наступного підготовчого засідання на іншу дату після виходу судді з лікарняного.

Суд, в порядку ч.2 та ч.8 ст.252 Господарського процесуального кодексу України, розглядає справу за наявними в матеріалах справи доказами і письмовими поясненнями, викладеними у заявах по суті справи, без проведення судового засідання.

Суд вважає за можливе розглянути спір в порядку ч.1 ст.178 та ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази в порядку ст. 210 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд , -

ВСТАНОВИВ:

31 травня 2019 року згідно залізничної накладної №50057314 зі станції Південнодонбаська Донецької залізниці на станцію Покровськ Донецької залізниці Державним підприємством "Шахта ім. М.С. Сургая" відправлено ПрАТ «ЦЗФ» вагон №62912043 з вантажем вугілля кам`яне марки г-газовий, вологість вантажу 6,3%, поверхня вантажу нижча рівня бортів вагону, маркування смугою білого кольору по усій довженні вагону.

Виходячи зі змісту накладної №50057314 від 31.05.2019 маса вантажу у вагоні №62912043 становить 57100 кг.

В накладній також відображено, що вантаж у вагон завантажено вантажовідправником.

Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. №644, вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

16.04.2019 на станції Пологи Придніпровської залізниці на підставі актів загальної форми №833/1П, №2265/В від 02.06.2019р. станції Пологи, складений комерційний акт №463003/261 від 02.06.2019р., відповідно до якого за результатами переважування вагону №62912043 на справних 150т. електронних вагах №89 ст. Пологи (повірка 05.12.2018р.). Згідно перевізного документа нетто 57100 кг, брутто 75080 кг, тара вагона з документа 23900 кг, фактичне нетто 51180кг, що менше документу на 5920кг. При комерційному огляді було виявлено, навантаження нижче рівня бортів 20-30см, рівномірне, присутнє маркування поздовжньою смугою білого кольору. Виїмки, заглиблення відсутні, окреслення навантаження без порушень. В перевізному документі в графі 20 зазначено: вугілля кам`яне марки г-газовий, вологість 6,3%, поверхня вантажу нижче рівня бортів вагону, вантаж маркований поздовжньою смугою білого кольору по всій довженні вагону. Розвантажувальні люка зачинені на запірний механізм. Вагон у технічному стані справний.

Пунктом 10 Правил складання актів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002р. N 334, передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Як встановлено судом, комерційний акт №463003/261 від 02.06.2019р. підписаний начальником станції ОСОБА_3, агентом з розшуку вантажу та багажу ОСОБА_4 та приймальником ОСОБА_2 .

За змістом частин 1, 3 статті 64 та частини 3 статті 65 Господарського кодексу України передбачено, що підприємство, як організаційна форма господарювання, може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо) та самостійно визначає свою організаційну структуру, чисельність працівників та штатний розпис. Керівництво підприємством здійснюється його керівником, який призначається (обирається) власником (власниками) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядову раду такого підприємства (у разі її утворення) та відповідно до статуту є посадовою особою цього підприємства з правом розподілу обов`язків між працівниками підприємства.

Отже, якщо в штаті структурного підрозділу залізниці не передбачено посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), то на підставі наказу начальника такого підрозділу залізниці чи відповідно до робочої (посадової) інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимоги щодо їх оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено пунктом 10 Правил складання актів.

Аналогічна правова позиція закріплена у постанові Верховного Суду від 23.11.2018р. у справі №916/2450/17.

Таким чином, вказаний акт підписаний належними особами (трьома особами працівниками станції) у відповідності до п.10 Правил складання актів, отже, невідповідність маси вантажу з даними, зазначеними у накладній, підтверджується матеріалами справи.

Статтею 74 ГПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність. Допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 ГПК України).

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного позову полягає у примусовому спонуканні відповідача до сплати штрафу, нарахованого позивачем у зв`язку з невірним зазначенням маси вантажу.

Згідно ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Як встановлено ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Згідно ч.5 ст.307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

Як зазначено в ст.6 глави 1 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.307 Господарського кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно ч.2 ст.908 ЦК України та ч.5 ст. 307 ГК України, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту).

Статтею 37 Статуту встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

На підставі цього Статуту затверджені Мінтрансом Правила перевезень вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб (ст. 5 Статуту).

Правилами перевезень вантажів, а саме п.1.1. розділу 4 Правил оформлення перевізних документів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за № 863/5084, а також ст. 23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). У відповідності до цих Правил, а саме п. 2.1 та п. 2.2, графи "Маса вантажу, визначена відправником, кг" та "Спосіб визначення маси" заповнюються вантажовідправником. Маса вантажу згідно ст. 37 Статуту та п. 5 Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за №861/5082, визначається відправником.

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п. 2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника. Так, правильність внесених відомостей до вищевказаної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.24 Статуту, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно ч. 1 ст.129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Для засвідчення обставини невідповідності маси вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах законодавцем у ст.129 Статуту визначено складання комерційного акту.

Таким чином, підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника є обставини, викладені у комерційному акті.

З огляду на вищевикладене, невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником (відповідачем) у накладній, засвідчено належними та допустимими доказами - комерційним актом №463003/261 від 02.06.2019р., який є підставою для покладання відповідальності на відправника, передбаченої ст.122 Статуту.

Вказаний комерційний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, а тому визнається судом належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладній, та фактичної маси вантажу.

Суд відзначає, що спірний вантаж прибув у завантаженому засобами відправника вагоні, навантаження нижче рівня бортів 20-30см, рівномірне, присутнє маркування поздовжньою смугою білого кольору. Виїмки, заглиблення відсутні, окреслення навантаження без порушень. Технічно вагон справний, течі вантажу не має.

Викладені обставини підтверджують факт неправильного зазначення маси вантажу відправником в накладній. В матеріалах справи відсутні та сторонами не надано жодних доказів, які б свідчили про намагання оскаржити відомості викладені у комерційному акті.

Згідно з п.5.5 розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. за № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000 № 863/5084, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Згідно із ст. 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену у накладній масу вантажу з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту.

Відповідно до ст.118 Статуту залізниць України штраф підлягає стягненню у п`ятикратному розмірі плати за користування вагонами.

При застосуванні статей 118 та 122 Статуту слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв`язку з цим збитки.

Провізна плата за перевезення вантажу у спірному вагоні №62912043 складає 5093,00 грн., заявлений загальний штраф до стягнення у розмірі 25 465,00 грн.

Судом встановлено, що розрахунок суми штрафу є арифметично вірним, та відповідає ст.ст. 118, 122 Статут залізниць України.

Відповідно до п.27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

Оскільки саме відповідач, як вантажовідправник, визначає масу вантажу, заповнює і підписує накладну, яка є основним перевізним документом, який надається залізниці відправником разом з вантажем, і є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, а згідно статті 24 Статуту саме вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній.

У зв`язку з чим суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають стягненню з Державного підприємства "Шахта ім. М.С. Сургая", м. Вуглерад Донецької області в повному обсязі у розмірі 25 465,00 грн.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення штрафу з Державного підприємства "Національна вугільна компанія", м. Київ як солідарного боржника, суд зазначає наступне.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.12.2017 № 1019-р «Про утворення державного підприємства «Національна вугільна компанія» у перелік державних підприємств, які реорганізуються шляхом приєднання до державного підприємства «Національна вугільна компанія» включено Державне підприємство "Шахта ім. М.С. Сургая".

Судом встановлено, що Державне підприємство "Шахта ім. М.С. Сургая" є державним підприємством, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.69-71).

Крім того, згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державне підприємство "Шахта ім. М.С. Сургая" перебуває в стані припинення з 14.11.2018.

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно ч.1 ст.106 Цивільного кодексу України злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади.

Статтею 107 Цивільного кодексу України визначено, що комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом. Порушення положень частин другої та третьої цієї статті є підставою для відмови у внесенні до єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи та державній реєстрації створюваних юридичних осіб - правонаступників.

З наведених вище положень вбачається, що умовою настання правонаступництва відповідача 2 - ДП «Національна вугільна компанія» за відповідачем 1 - ДП "Шахта ім. М.С. Сургая" є затверджений передавальний акт та внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про відповідне припинення Державне підприємство "Шахта ім. М.С. Сургая" та державної реєстрації його правонаступника - ДП «Національна вугільна компанія».

З огляду на те, що доказів складання та підписання між відповідачем 1 та відповідачем 2 передавального акту позивачем не надано, враховуючи відсутність інформації про внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про припинення Державного підприємства "Шахта ім. М.С. Сургая", Державне підприємство «Національна вугільна компанія» не є правонаступником Державного підприємства "Шахта ім. М.С. Сургая" до моменту державної реєстрації припинення юридичної особи, у зв`язку з чим, підстави для стягнення штрафу у розмірі 25 465,00 грн. з відповідача 2 - відсутні.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

В обґрунтування клопотання відповідач посилається на те, що ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» здійснює свою господарську діяльність в м. Вугледар Донецької області, яке згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 №1275-р та наказом Антитерористичного центру при Службі Безпеки України від 07.10.2014 №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термів її проведення» входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція та визначене як район проведення антитерористичної операції. Відповідач зазначає, що на теперішній час підприємство знаходиться у вкрай тяжкому фінансовому становищ, у зв`язку з чим просить зменшити розмір штрафу до 1 (однієї) провізної плати.

Згідно з ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Судом враховано, що розмір штрафу за дане правопорушення визначений Кабінетом Міністрів України і підстав вважати його надмірно великим у порівнянні з допущеним правопорушенням у суду не має.

Крім того, положення статті 122 Статуту залізниць України не пов`язує стягнення штрафу з наявністю (відсутністю) наслідків у перевізника від неправильності відомостей, зазначених у накладній, чи з наявністю вини вантажовідправника.

Також суд констатує, що правильно зазначати масу вантажу у перевізних документах є обов`язком вантажовідправника, передбаченим Правилами оформлення перевізних документів, а не зобов`язанням у розумінні ст.173 Господарського кодексу України.

Вищезазначеними комерційними актами встановлені факти надлишку маси вантажу у вагонах відповідача, що утворює безумовну загрозу безпечному руху.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру штрафу.

Судові витрати у відповідності до вимог п.1 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України стягуються з відповідача на користь позивача.

На підставі ст.ст. 7, 13, 42, 86, 123, 127, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі регіональної Філії "Придніпровська залізниця", м. Дніпро до Державного підприємства "Шахта ім. М.С. Сургая", м. Вуглерад Донецької області до Державного підприємства "Національна вугільна компанія", м. Київ про стягнення штрафу у розмірі 25 465,00 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Шахта ім. М.С. Сургая" (85670, Донецька обл., місто Вугледар, ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі регіональної Філії «Придніпровська залізниця» (49038, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 108; ) суму штрафу в розмірі 25 465,00 грн. та витрати на оплату судового збору в розмірі 1921,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі регіональної Філії "Придніпровська залізниця", м. Дніпро до Державного підприємства "Національна вугільна компанія", м. Київ про стягнення штрафу у розмірі 25 465,00 грн. - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено у Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення через Господарський суд Донецької області в порядку, передбаченому розділом ІV ГПК України.

Суддя О.В. Чернова

Повний текст рішення складено та підписано 18.02.2020 року.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/