ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"13" лютого 2020 р. м. Київ Справа № 911/304/20

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛГА-ЛОГІСТИК" б/н та дати (вх. №320/20 від 05.02.2020) про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЧАО ФУД" заборгованості за договором поставки продукції №290 від 01.04.2016 на суму 13786,60 грн

ВСТАНОВИВ:

05.02.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "ОЛГА-ЛОГІСТИК" подало до Господарського суду Київської області заяву б/н та дати (вх. №320/20 від 05.02.2020) до боржника (Товариства з обмеженою відповідальністю "ЧАО ФУД") про видачу судового наказу.

Дослідивши подану Товариством з обмеженою відповідальністю "ОЛГА-ЛОГІСТИК" заяву на предмет відповідності її приписам ст. ст. 147, 150 ГПК України, господарський суд встановив, що наявні підстави для відмови заявнику у видачі судового наказу з огляду на таке.

Підстави та порядок видачі судового наказу врегульовано положеннями Розділу ІІ ГПК України.

Частиною 1 ст. 147 ГПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

За ч. 1 ст. 148 ГПК України унормовано, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 147 ГПК України встановлено, що із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ГПК України передбачено, що до заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ст. ст. 76 78 ГПК України належними, допустимими та достовірними доказами є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен дослідити всі докази, яким заявник обгрунтовує обставини, на яких грунтуються його вимоги, та перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу.

Із поданої заявником до суду заяви про видачу судового наказу вбачається, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛГА-ЛОГІСТИК" ґрунтуються на укладеному між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЧАО ФУД" письмовому договорі поставки продукції №290 від 01.04.2016.

Оскільки боржник неналежним чином виконав умови вищевказаного договору, заявник скористався правом звернення до суду із заявою про видачу наказу на стягнення з боржника 12456,16 грн основного боргу та 1330,44 грн 20% річних.

В підтвердження обов`язку боржника по сплаті коштів за отриманий товар, останній подав до суду в якості доказів копію договору поставки продукції №290 від 01.04.2016, копії видаткових накладних № СРЦ-015897 від 17.05.2019, № СРЦ-016531 від 22.05.2019, № СРЦ-035039 від 21.09.2019 та акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.01.2020.

Оглянувши подані на розгляд суду документи, суд встановив, що складені між сторонами видаткові накладні підписані зі сторони відповідача (покупця) невстановленою особою, підпис якої не розшифрований, не містять посилання на посаду особи, яка прийняла товар. Тобто надані заявником до справи видаткові накладні не містять переліку обов`язкових реквізитів первинних документів, передбачених в п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, та ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", неналежним чином оформлені в графі "Отримав(ла)", що позбавляє їх статусу доказу у справі на підтвердження тих обставин, якими заявник обгрунтовує свої вимоги до боржника, здійснюючи на них посилання у заяві про видачу судового наказу.

Окрім іншого, суд зазначає, що копії видаткових накладних № СРЦ-015897 від 17.05.2019, № СРЦ-016531 від 22.05.2019, № СРЦ-035039 від 21.09.2019 містять посилання на договір поставки продукції №290 від 01.04.2016, в той час як станом на момент їх складення договір вже втратив чинність, оскільки за умовами п. 8.5 договору, останній діє до 01.04.2018 та за умови, якщо жодна сторона протягом 30 календарних днів до закінчення терміну дії даного договору не заявить про наміри його розірвання, договір вважається пролонгованим на тих же умовах терміном на один календарний рік. Таким чином, договір поставки продукції №290 від 01.04.2016 міг бути продовжений сторонами лише до 01.04.2019, натомість поставки товару, стягнення боргу по яким є предметом поданої до суду заяви про видачу судового наказу, відбулися у травні та вересні 2019 року, тобто надані заявником до справи видаткові накладні не підтверджують договір поставки продукції №290 від 01.04.2016 як підставу їх складення.

Водночас, суд вказує, що оскільки заявник сверджує, що боржник не здійснював оплат в рахунок погашення боргу за поставку продукції, він зобов`язаний був подати до суду банківські виписки чи інші документи в підтвердження факту відсутності оплат, проведених його контрагентом на його банківський рахунок за спірними видатковими накладними.

Також суд зазначає, що не приймає як належний, допустимий та достовірний доказ підтвердження суми заборгованості боржника за умовами договору поставки продукції №290 від 01.04.2016 наданий заявником до суду акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.01.2020, який не містить підпису представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЧАО ФУД", отже не підтверджує факт звіряння бухгалтеріями підприємств бухгалтерського обліку операцій, що відбулися по договору поставки продукції №290 від 01.04.2016 за видатковими накладними № СРЦ-015897 від 17.05.2019, № СРЦ-016531 від 22.05.2019, № СРЦ-035039 від 21.09.2019.

Таким чином, відповідно до поданих в обгрунтування заявлених вимог документів вбачається, що заявником не надано до суду належних документів, які б підтверджували факт існування заборгованості боржника перед ним у вказаній у заяві про видачу судового наказу до стягнення сумі та на підставі укладеного з боржником письмового договору.

Враховуючи вищевикладене, суд встановив, що заявником порушено ч. 1 ст. 148, п. 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України, зокрема не подано до суду документи, що підтверджують обставини, якими заявник обгрунтовує свої вимоги, що згідно з п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України є підставою для відмови заявнику у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з боржника 13786,60 грн боргу, що виник у зв`язку з неналежним виконанням ним умов договору поставки продукції №290 від 01.04.2016, за правилами наказного провадження.

У відповідності до ч. 2 ст. 152 ГПК України передбачено, що про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Згідно з приписів ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст. 148, 150, 152, 153, 234 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "ОЛГА-ЛОГІСТИК" б/н та дати (№320/20 від 05.02.2020) про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЧАО ФУД" заборгованості за договором поставки продукції №290 від 01.04.2016 на суму 13786,60 грн..

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 235 ГПК України, та відповідно до ст. 256 ГПК України та пп. 17.5 п. 17 ч. 1 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання.

З інформацією про дане судове рішення учасники справи можуть ознайомитися на сайті: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В.М. Антонова