ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2020м. ДніпроСправа № 905/2128/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Ільєнко Д.Ю.

та представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Донбастеплоелектромонтаж" (м.Краматорськ, Донецької області)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Краск" (м. Дніпро)

про стягнення заборгованості за договором № 09/21-2017 на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання від 21.09.2017 у загальному розмірі 307 532 грн. 98 коп.

Суддя

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Донбастеплоелектромонтаж" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Краск" (далі - відповідач) заборгованість за договором № 09/21-2017 на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання від 21.09.2017 у загальному розмірі 307 532 грн. 98 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 276 391 грн. 96 коп. - основний борг;

- 28 620 грн. 07 коп. - пеня;

- 2 520 грн. 95 коп. - 3% річних.

Також позивач просить суд стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 692 грн. 48 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання № 09/21-2017 від 21.09.2017 в частині повного та своєчасного розрахунку за виконані позивачем у період з жовтня 2017 року по травень 2018 року роботи, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 276 391 грн. 96 коп. За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 7.12. договору (в редакції, узгодженій у додатковій угоді № 1 від 28.12.2018) позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 01.07.2019 по 12.11.2019 в сумі 28 620 грн. 07 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних за загальний період з 01.07.2019 по 12.11.2019 у сумі 2 520 грн. 95 коп.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 21.11.2019 у справі № 905/2128/19 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Донбастеплоелектромонтаж" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Краск" про стягнення заборгованості за договором № 09/21-2017 на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання від 21.09.2017 у загальному розмірі 307 532 грн. 98 коп. разом з доданими до неї документами передано за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області.

До Господарського суду Дніпропетровської області позовна заява з доданими до неї додатками надійшла 06.12.2019.

Позовну заяву було подано без додержання вимог, встановлених статтею 164 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2019 позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків протягом 7-ми днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

В межах, визначених ухвалою суду від 10.12.2019, позивачем було подано заяву про усунення недоліків (вх. суду № 59681/19 від 21.12.2019), в якій він просив суд долучити до матеріалів справи докази направлення Товариству з обмеженою відповідальністю "Краск" копії позовної заяви і доданих до неї документів, а саме: квитанцію поштового відправлення від 18.12.2019, накладну від 18.12.2019 та поштовий опис вкладення від 18.12.2019.

Ухвалою суду від 23.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено її розгляд по суті за правилами спрощеного позовного провадження на 22.01.2020.

Від відповідача на електронну пошту суду надійшло клопотання (вх. суду № 3242/20 від 22.01.2020), в якому він просив суд відкласти вказане судове засідання та зобов`язати позивача направити відповідачу позовну заяву з доданими до неї документами, посилаючись на те, що відповідно до вказаної ухвали відповідачу запропоновано подати відзив на позовну заяву, але скористатись таким правом відповідач не має можливості, у зв`язку із відсутністю позовної заяви та додатків до неї.

У судове засідання 22.01.2020 з`явився представник позивача.

Представник відповідача у вказане судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення з ухвалою суду від 23.12.2019 відповідачу - 13.01.2020 (а.с.80).

При цьому, судом було встановлено, що, враховуючи зміст пункту 5 ухвали про відкриття провадження у справі від 23.12.2019, строк для надання відзиву на позовну заяву не закінчився.

Враховуючи вказані обставини, ухвалою суду від 22.01.2020 у судовому засіданні було оголошено перерву по 10.02.2020. У вказаній ухвалі суду з приводу клопотання відповідача про зобов`язання позивача повторно направити йому позовну заяву з додатками, суд зазначив таке:

- в матеріалах справи наявні докази направлення відповідачу на його юридичну адресу - 49050, м. Дніпро, вулиця Генерала Пушкіна, будинок 1, позовної заяви з додатком, отже позивач виконав свій обов`язок щодо направлення відповідачу позовної заяви з доданими до неї документами до моменту звернення з нею до господарського суду (а.с.66-68);

- крім того, причиною залишення позовної заяви без руху була саме відсутність таких доказів (направлення позовної заяви за попередньої адресою реєстрації юридичної особи);

- також, суд роз`яснив позивачу його право ознайомлюватися із матеріалами справи. Більш того, місцезнаходженням відповідача є м. Дніпро.

Враховуючи вказане, у задоволенні клопотання відповідача про зобов`язання позивача повторно направити відповідачу позовну заяву з додатком судом було відмовлено.

Від позивача надійшла заява про зміну позовних вимог (вх. суду № 6203/20 від 06.02.2020), в якій позивач просив суд стягнути з відповідача 251 391 грн. 96 коп. основного боргу, 44 104 грн. 82 коп. пені, 4 235 грн. 61 коп. 3% річних, посилаючись на те, що відповідачем після звернення до суду було частково погашено основний борг в сумі 25 000 грн. 00 коп., у зв`язку з чим він зменшився і став складати 251 391 грн. 96 коп. Збільшення розміру пені та 3% річних обумовлено здійсненням позивачем розрахунку за збільшений період, а саме: по 31.01.2020.

Щодо поданої позивачем заяви про зміну предмету позову суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги те, що позивачем заяву про зміну предмету позову подано з порушенням вказаного вище строку, тому заява про зміну предмету позову не приймається судом до розгляду, позовні вимоги розглядаються, виходячи з їх змісту, викладеного у позовній заяві, але судом приймаються до уваги викладені у вказаній заяві обставини, а також під час прийняття рішення у справі враховуються долучені до заяви докази часткової оплати основного боргу.

У судове засідання 10.02.2020 представники позивача та відповідача не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, будь-яких клопотань від сторін також до суду не надходило, з приводу чого суд зазначає слідуюче.

За змістом частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з частиною 6 статті 242 цього Кодексу днем вручення судового рішення є, окрім іншого, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Суд відзначає, що про день, час та місце судового засідання позивач та відповідач були повідомлені належним чином, що підтверджується:

- щодо позивача - участю його представника у попередньому судовому засіданні, яке відбулося 22.01.2020 (а.с.87), а також розпискою (а.с.89);

- поштовими повідомленнями № 843, з якого вбачається отримання ухвали суду від 22.01.2020 відповідачем - 30.01.2020 (а.с.92).

Судом було враховано, що відповідно до частини 4 статті 120 Господарського процесуального кодексу України ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Отже, ухвала суду від 22.01.2020 отримана відповідачем завчасно.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Як було вказано вище, будь-яких клопотань від позивача та відповідача до суду не надходило; причини неявки у судове засідання позивач та відповідач суду не повідомили.

Слід також зазначити, що ухвалою суду від 23.12.2019, з урахуванням вимог частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Враховуючи дату отримання вказаної ухвали суду відповідачем - 13.01.2020 (а.с.80), відповідач мав подати відзив на позовну заяву в строк по 28.01.2020 включно.

Судом також враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013, на випадок направлення відповідачем відзиву на позовну заяву до суду поштовим зв`язком.

Однак, станом на 10.02.2020 строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг, закінчився. Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

В даному випадку підстави для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви у судовому засіданні, визначені статтями 202, 216 та 252 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

Суд вважає, що позивач та відповідач не скористалися своїм правом на участь у судовому засіданні їх представників та відповідач, відповідно, на надання відзиву на позовну заяву, та вважає можливим розглянути справу за відсутності представників позивача та відповідача, оскільки:

- останні повідомлені про час та місце судового засідання належним чином (частина 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України);

- неявка в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (пункт 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України) є підставою для розгляду справи за відсутності такого учасника (учасників) справи.

Крім того, матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення у даному судовому засіданні.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

При цьому, такий розумний строк визначений у статті 248 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Провадження у даній справі відкрито 23.12.2019, отже строк на розгляд даної справи закінчується 21.02.2020 та нормами Господарського процесуального кодексу України не передбачено можливості його продовження з будь-яких поважних причин.

Враховуючи, що строк вирішення даного спору закінчується 21.02.2020, суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на іншу дату та ще раз належним чином повідомити учасників справи про дату наступного судового засідання (враховуючи встановлений процесуальним законом строк на виготовлення повного тексту ухвали суду, строк на її направлення сторонам, а також строк на поштовий перебіг, визначений Нормативами і нормативними строками пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, оскільки відповідно до частини 4 статті 120 Господарського процесуального кодексу України ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Більше того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Слід також відзначити, що у частині 2 статті 129 Конституції України визначено одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів, що є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами за відсутності представників позивача та відповідача у відповідності до пункту 2 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору підряду, строку його дії, порядок та строки виконання робіт, факт виконання та передачі робіт замовнику, загальна вартість робіт, настання строку їх оплати, наявність часткової чи повної оплати, допущення прострочення оплати.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 21.09.2017 між Товариством з додатковою відповідальністю "Краск" (далі - замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Донбастеплоелектромонтаж" (далі - виконавець, позивач) було укладено договір на закупівлю робіт з виготовлений (ремонту) обладнання № 09/21-2017 (далі - договір, а.с.15-23), відповідно до умов якого виконавець зобов`язується у 2017 році виконати на свій ризик роботи, що зазначені у додатку до договору (надалі - роботи), а замовник - прийняти і оплатити роботи (код згідно класифікатору 43.99 "роботи будівельні спеціалізовані") (пункт 1.1. договору).

До договору сторонами був підписаний додаток № 1 - Специфікація робіт (а.с. 24-26).

У пункті 11.1. договору сторони визначили, що договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін, і діє протягом строку, зазначеному в додатку до договору.

В подальшому, 28.12.2018 між сторонами укладена Додаткова угода № 1 до договору (далі - Додаткова угода до договору), у якій сторони змінити строк дії договору, виклали пункт 11 Специфікації робіт (додаток № 1 до договору) в наступній редакції: "11. Строк дії договору до 31.12.2019, а в частині виконання взаємних зобов`язань, розрахунків, гарантійних зобов`язань до повного виконання їх сторонами." (а.с.27-28).

Доказів розірвання чи визнання недійсним вказаного договору сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання норм глави 61 розділу ІІІ Книги п`ятої Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань відповідно до статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, а згідно з нормами статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Так, у розділі 1 договору сторонами були погоджені умови щодо предмету договору, а саме:

- роботи, повинні бути виконані у строки, зазначені у додатку до договору. В разі відсутності в додатку строку виконання робіт, роботи виконуються протягом строку дії договору. Строк виконання робіт починає спливати наступного дня за днем підписання договору. Строк є дійсним за умовами своєчасного надання замовником матеріалів, робочої документації, плану виконання робіт (ПВР), будівельного майданчика, забезпечення електроенергією, освітленням, будівельними лісами. Виконавець має право зупинити виконання робіт у разі затримки авансового платежу (пункт 1.2. договору);

- виконавець зобов`язаний виконати роботи, визначені договором, зі свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено додатком до договору. При цьому, виконавець відповідає за доброякісність використаних матеріалів (пункт 1.4. договору);

- результат робіт зазначається у додатку до договору. Результат робіт є власністю замовника (пункт 1.6. договору).

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (частина 1 статті 843 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пунктів 3.1., 3.2. договору ціна договору зазначена у додатку до договору. Безпосередній перелік, обсяг і вартість робіт обумовлюється сторонами в додатку до договору.

Відповідно до статті 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Так, у Специфікації робіт (додаток № 1 до договору) сторони визначили наступне:

- найменування, опис робіт: 45260000-7 "Покрівельні роботи та інші спеціалізовані будівельні роботи (Капітальний ремонт покрівлі головного корпусу Зміївської ТЕС в межах КТЦ-І) (в осях "Б" - "Г") бл.2,5)";

- строк дії договору до 31.12.2018, а в частині виконання взаємних зобов`язань, розрахунків, гарантійних зобов`язань до повного виконання їх сторонами;

- строк виконання робіт: протягом дії договору до 31.12.2018 та в терміни визначені письмовими заявками замовника (а.с. 24-26).

Як було вказано вище, 28.12.2018 між сторонами була укладена додаткова угода № 1 до договору, у якій сторони змінити строк дії договору, виклали пункт 11 Специфікації робіт в наступній редакції: "11. Строк дії договору до 31.12.2019, а в частині виконання взаємних зобов`язань, розрахунків, гарантійних зобов`язань до повного виконання їх сторонами.".

Відповідно до частини 1 статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно з частиною 4 статті 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

У пункті 5.4. договору сторони визначили, що здавання-прийняття виконаних робіт за договором оформляється шляхом підписання сторонами двостороннього акту прийому-передачі виконаних робіт протягом 5 робочих днів із моменту одержання замовником повідомлення виконавця про готовність результатів робіт ло приймання.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, позивачем у період з жовтня 2017 року по травень 2018 року були виконані роботи з капітального ремонту покрівлі на загальну суму 605 000 грн. 00 коп., на підтвердження чого сторонами були складені наступні акти:

- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 31 від 31.10.2017 на суму 145 000 грн. 00 коп. (а.с.29);

- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 56 від 30.11.2017 на суму 90 000 грн. 00 коп. (а.с.30);

- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 66 від 29.12.2017 на суму 30 000 грн. 00 коп. (а.с.31);

- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 11 від 26.01.2018 на суму 80 000 грн. 00 коп. (а.с.32);

- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 17 від 17.02.2018 на суму 40 000 грн. 00 коп. (а.с.33);

- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 19 від 27.04.2018 на суму 140 000 грн. 00 коп. (а.с.34);

- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 21 від 10.05.2018 на суму 80 000 грн. 00 коп. (а.с.35).

Суд зауважує, що роботи, визначені умовами договору, у повній мірі відповідають роботам, що були виконані позивачем та передані відповідачу відповідно до вказаних актів здачі-приймання робіт (надання послуг), а отже судом визначено, що сторонами в цій частині були дотримані умови договору.

При цьому, відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Так, підписання замовником акту здачі-прийняття робіт, який є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідає вимогам статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за виконані роботи.

При цьому, суд відзначає, що виконані позивачем роботи були прийняті відповідачем без будь-яких зауважень, про що сторонами в кожному з перелічених вище актів вказано, що замовник претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має (а.с.29-35).

Протягом розгляду справи судом жодних заперечень з приводу прийняття робіт за зазначеними актами відповідачем також не заявлено.

Відповідно до статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Так, у розділі 4 договору сторонами були погоджений порядок здійснення оплати, а саме:

- розрахунки за договором проводяться в безготівковій формі у національній валюті України в порядку, передбаченому додатком № 1 до договору на підставі рахунку виконавця (пункт 4.1. договору);

- до рахунку додаються наступні документи: - акт прийому-передачі виконаних робіт; інші документи, визначені в додатку до договору, як такі, що додаються до рахунку (пункт 4.2. договору);

- виконавець протягом 15 днів з дня надходження коштів як попередньої оплати підтверджує їх використання згідно з актом приймання-передачі товарів або проміжним актом-звітом про використання коштів за призначенням (пункт 4.3. договору).

У пункті 3 Специфікації сторонами було визначено, що порядок розрахунків з виконавцем здійснюється замовником в наступного порядку:

- авансовий платіж в сумі 192 608 грн. 04 коп., в тому числі ПДВ 20% впродовж 7 днів від дати укладання договору;

- оплата виконаних робіт в сумі, що перевищує отриманий аванс, здійснюється впродовж 7 днів з моменту підписання уповноваженими представниками сторін актів прийому-передачі певного етапу виконаних робіт.

При цьому, в подальшому, у додатковій угоді до договору сторони змінили порядок розрахунків та виклали пункт 3 Специфікації робіт в наступній редакції:

"3. Розрахунки з виконавцем здійснюються замовником в наступному порядку:

- авансовий платіж в сумі 192 608 грн. 04 коп. в тому числі ПДВ 20% впродовж 7 днів від дати укладення договору;

- оплата виконаних робіт в сумі 100 000 грн. 00 коп. в строк до 06.04.2018;

- оплата виконаних робіт в сумі 100 000 грн. 00 коп. в строк до 30.06.2019;

- оплата виконаних робіт в сумі 100 000 грн. 00 коп. в строк до 31.07.2019;

- остаточна оплата виконаних робіт в строк до 31.08.2019 (а.с.27-28).

У пункті 6.2.1. договору сторони визначили, що виконавець має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за виконані роботи.

Відповідно до пунктів 6.3.1. та 6.3.2. договору замовник зобов`язується, зокрема, своєчасно та в повному обсязі сплачувати кошти за виконані роботи та приймати виконані роботи згідно з актом прийому-передачі виконаних робіт.

При цьому, всупереч вказаним умовам договору відповідач прийняті за актами здачі-приймання робіт (надання послуг) роботи на загальну суму 605 000 грн. 00 коп. у встановлені в договорі (додаткові угоді № 1 від 28.12.2018) строки не оплатив, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в сумі 276 391 грн. 96 коп., що і стало причиною звернення позивача із позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, у спірному періоді відповідач не звертався до позивача із вимогою зафіксувати порушення виконавцем умов спірного договору; докази звернення замовника (відповідача) до позивача з будь-якими претензіями щодо якості, строків чи обсягів виконаних робіт в матеріалах справи відсутні.

Викладене підтверджує, що позивачем зобов`язання виконувались у відповідності до умов договору та вимог чинного законодавства та виконані роботи були прийняті відповідачем без зауважень.

Враховуючи визначені контрагентами у додатковій угоді № 1 від 28.12.2018 порядок та строки оплати виконаних робіт, приймаючи до уваги їх прийняття відповідачем за відповідними актами здачі-приймання робіт (надання послуг) без зауважень, господарський суд встановив, що строк оплати вказаних робіт настав.

При цьому, відповідачем виконані позивачем у період з жовтня 2017 року по травень 2018 року роботи були оплачені лише частково в сумі 328 608 грн. 04 коп. (станом на момент звернення із позовом до суду), що вбачається з наступних доказів:

- банківської виписки від 22.09.2017, що підтверджує здійснення попередньої оплати в сумі 192 608 грн. 04 коп. (а.с.38) - без прострочення;

- банківської виписки від 06.04.2018, що підтверджує здійснення оплати в сумі 100 000 грн. 00 коп. (а.с.38) - без прострочення;

- банківської виписки від 06.09.2019, що підтверджує здійснення оплати в сумі 11 000 грн. 00 коп. (а.с.37) - із простроченням;

- банківської виписки від 10.09.2019, що підтверджує здійснення оплати в сумі 10 000 грн. 00 коп. (а.с.36) - із простроченням.

В подальшому, після звернення позивача із позовом до суду - 13.11.2019 (а.с.42), відповідачем було здійснено часткове погашення основного боргу, заявленого до стягнення позивачем, в сумі 25 000 грн. 00 коп., що підтверджується:

- банківською випискою від 24.01.2020, що підтверджує здійснення 21.11.2019 оплати в сумі 5 000 грн. 00 коп.;

- банківською випискою від 24.01.2020, що підтверджує здійснення 13.12.2019 оплати в сумі 10 000 грн. 00 коп.;

- банківською випискою від 24.01.2020, що підтверджує здійснення 24.12.2019 оплати в сумі 10 000 грн. 00 коп.

При цьому, відповідно до пункту 2 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, в тому випадку коли спір врегульовано самими сторонами шляхом сплати суми боргу боржником (передачі майна чи усунення перешкод у користуванні ним) після звернення кредитора з позовом до суду за умови подання доказів такого врегулювання.

Враховуючи вказані обставини, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення основного боргу в сумі 25 000 грн. 00 коп., у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів на підтвердження повної оплати виконаних позивачем у період з жовтня 2017 року по травень 2018 року робіт на суму 251 391 грн. 96 коп. (605 000,00 - 328 608,04 - 25 000,00) відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, не спростував.

Враховуючи зазначені норми чинного законодавства України та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та доведеними належними доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, оскільки зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у встановлені строки.

Враховуючи вищевикладене, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 251 391 грн. 96 коп.

При цьому, з метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов`язань - способи або види забезпечення виконання зобов`язань.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У додатковій угоді № 1 від 28.12.2018 сторони дійшли згоди доповнити пункт 7.12. договору наступним змістом: "Уразі порушення замовником порядку оплати виконаних робіт, виконавець має право стягнути з замовника пеню в розмірі 2 відсотка заборгованості, щодо якої допущено прострочення виконання або заборгованості.

Здійснивши аналіз вказаного пункту договору у системному його зв`язку з іншими пунктами договору, враховуючи, що у пункті 7.2. договору сторони чітко передбачають застосування як пені так і штрафу (отже розуміють існування та відмінність кожного виду неустойки), з урахуванням сутності та правової природи пені, враховуючи визначений статтею 549 Цивільного кодексу України порядок її нарахування, суд приходить до висновку, що сторони у пункті передбачили саме стягнення пені, та відсутність порядку її нарахування, а саме: за кожен день прострочення, не змінює того, що відповідальність саме у вигляді сплати пені сторони передбачили у додатковій угоді № 1 від 28.12.2018.

У відповідності з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно зі статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, за прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 7.12. договору (в редакції, узгодженій у додатковій угоді № 1 від 28.12.2018) позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 01.07.2019 по 12.11.2019 в сумі 28 620 грн. 07 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені, зробленого позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивачем невірно було визначено суми заборгованості, які існували в той чи інший період, в який підлягає нарахуванню пеня.

Враховуючи вказане, розрахунок пені, здійснений позивачем і доданий до позовної заяви (а.с.11), визнається судом необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

У постанові Верховного Суду від 27.05.2019 по справі № 910/20107/17 викладений наступний правовий висновок:

"З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).".

Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 21.05.2019 по справі № 916/2889/13, від 16.04.2019 по справам № 922/744/18 та № 905/1315/18, від 05.03.2019 по справі № 910/1389/18, від 14.02.2019 по справі № 922/1019/18, від 22.01.2019 по справі № 905/305/18, від 21.05.2018 по справі № 904/10198/15, від 02.03.2018 по справі № 927/467/17.

Так, враховуючи визначені судом періоди прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, застосувавши межі періодів, що визначені позивачем у розрахунку, здійснивши власний розрахунок пені, судом встановлено слідуюче:

- авансовий платіж в сумі 192 608 грн. 04 коп. сплачено відповідачем 22.09.2017 без прострочення;

- оплата виконаних робіт в сумі 100 000 грн. 00 коп. мала бути здійснена в строк до 06.04.2018; оплата проведена 06.04.2018, отже без прострочення;

- оплата виконаних робіт в сумі 100 000 грн. 00 коп. мала бути здійснена в строк до 30.06.2019; відповідачем здійснено часткове її погашення 06.09.2019 в сумі 11 000 грн. 00 коп., отже в період з 01.07.2019 по 05.09.2019 пеня підлягає нарахуванню на суму 100 000 грн. 00 коп. та в цей період складає 6 290 грн. 41 коп.; часткове її погашення здійснено 10.09.2019 в сумі 10 000 грн. 00 коп., отже в період з 06.09.2019 по 09.09.2019 пеня підлягає нарахуванню на суму 89 000 грн. 00 коп. та в цей період складає 321 грн. 86 коп.; часткове її погашення здійснено 08.11.2019 в сумі 5 000 грн. 00 коп., отже в період з 10.09.2019 по 07.11.2019 пеня підлягає нарахуванню на суму 79 000 грн. 00 коп. та в цей період складає 4 153 грн. 45 коп.; часткове її погашення здійснено 11.11.2019 в сумі 10 000 грн. 00 коп., отже в період з 08.11.2019 по 10.11.2019 пеня підлягає нарахуванню на суму 74 000 грн. 00 коп. та в цей період складає 188 грн. 55 коп.; залишок заборгованості в сумі 64 000 грн. 00 коп. є непогашеним, отже в період з 11.11.2019 по 12.11.2019 пеня підлягає нарахуванню на суму 64 000 грн. 00 коп. та в цей період складає 108 грн. 71 коп.;

- оплата виконаних робіт в сумі 100 000 грн. 00 коп. мала бути здійснена в строк до 31.07.2019, оплата відповідачем не проведена, отже в період з 01.08.2019 по 12.11.2019 пеня підлягає нарахуванню на суму 100 000 грн. 00 коп. та в цей період складає 9 397 грн. 26 коп.;

- остаточна оплата виконаних робіт мала бути здійснена в строк до 31.08.2019, оплата відповідачем не проведена, отже в період з 01.09.2019 по 12.11.2019 пеня підлягає нарахуванню на суму 112 391 грн. 96 коп. та в цей період складає 7 316 грн. 25 коп., а всього 27 776 грн. 49 коп.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню в сумі 27 776 грн. 49 коп.

Крім цього, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, та у зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язання щодо оплати виконаних робіт у строки, визначені умовами договору, позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України були розраховані та заявлені до стягнення 3% річних від простроченої суми за загальний період прострочення з 01.07.2019 по 12.11.2019 у сумі 2 520 грн. 95 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку 3% річних, зробленого позивачем; проведено власний розрахунок 3% річних та встановлено, що під час його проведення позивачем були враховані положення пункту 30.1. статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних втрат, 3% річних, пені; правильно визначено періоди заборгованості та арифметично вірно розраховані 3% річних у вказаних періодах.

Враховуючи вказане, розрахунок 3% річних, здійснений позивачем, визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню в сумі 2 520 грн. 95 коп.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до вимог пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, згідно із частиною 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки спір в частині вимог про стягнення основного боргу в сумі 25 000 грн. 00 коп. виник внаслідок неправильних дій відповідача, то судовий збір в цій частині судом покладається на відповідача відповідно до частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу.

В іншій частині, відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стягненню з відповідача на користь позивача загалом підлягає 4 600 грн. 34 коп. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Донбастеплоелектромонтаж" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Краск" про стягнення заборгованості за договором № 09/21-2017 на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання від 21.09.2017 у загальному розмірі 307 532 грн. 98 коп. - задовольнити частково.

Закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення основного боргу в сумі 25 000 грн. 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Краск" (49050, м. Дніпро, вулиця Генерала Пушкіна, будинок 1; ідентифікаційний код 39709485) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Донбастеплоелектромонтаж" (84313, Донецька область, м. Краматорськ, бульвар Машинобудівників, будинок 8; ідентифікаційний код 38144072) 251 391 грн. 96 коп. основного боргу, 27 776 грн. 49 коп. пені, 2 520 грн. 95 коп. 3% річних та 4 600 грн. 34 коп. частину витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 12.02.2020.

Суддя Ю.В. Фещенко