ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2020 р. Справа№ 910/14465/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Коротун О.М.

Гаврилюка О.М.

секретар судового засідання: Вайнер Є.І.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 12.02.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної іпотечної установи

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.11.2019

у справі № 910/14465/19 (головуючий суддя - Пінчук В.І.)

за позовом Державної іпотечної установи

до 1. Публічного акціонерного товариства "Національний депозитарій України"

2. Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -2:

1. Публічне акціонерне товариство "Дельта банк"

2. Національний банк України

про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 відмовлено Державній іпотечній установі в задоволенні клопотання про забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про забезпечення позову, суд виходив з того, що заявником не надано доказів на підтвердження того, що незабезпечення позову порушить його права та в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, тому посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів, без надання обгрунтованих доказів необхідності вжиття заходів забезпечення позову не може бути підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Державна іпотечна установа звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 у справі № 910/14465/19 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити клопотання Державної іпотечної установи про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в ухвалі місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Скаржник стверджує, що 01.10.2019 між АТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено мирову угоду в результаті виконання якої облігації Державної іпотечної установи мають бути перераховані з депозитарного рахунку АТ «Дельта Банк» на депозитарний рахунок Національного банку України. На думку скаржника, виконання вищевказаного правочину призведе до неможливості виконання судового рішення у разі задоволення позову та спричинить Державній іпотечній установі збитки.

Узагальнені доводи відзиву Національного банку України на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, третя особа-2 у своєму відзиві, наданому до суду 29.01.2020, зазначає, що ухвалу суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає та ухвалу слід залишити без змін. Крім того, третя особа-2 вказує, що Національний банк, як заставодержатель облігацій, скориставшись своїм правом передбаченим законодавством України та договором застави звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави (облігації). У результаті чого Північним апеляційним господарським судом 11.11.2019 в рамках розгляду справи №910/6514/17 про звернення стягнення Національним банком облігації серії СЗ та ВЗ, затверджено мирову угоду, відповідно до умов якої, у рахунок погашення заборгованості АТ «Дельта Банк» за кредитним договором у власність Національного банку переходять облігації Державної іпотечної установи. Відтак, на виконання вказаної мирової угоди облігації вибули із власності АТ «Дельта Банк» та перераховані з рахунків відкритих для АТ «Дельта Банк» на рахунки Національного банку, як нового власника облігацій. При цьому заборгованість АТ «Дельта Банк» перед Національним банком за кредитним договором погашена в повному обсязі за рахунок предмету застави (облігації серії СЗ та ВЗ ).

Третя особа-2 звертає увагу, що законність набуття Національним банком у власність облігацій підтверджено Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 про затвердження мирової угоди та Постановою Касаційного господарського суду Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №910/6514/17, якою відмовлено в задоволенні касаційної скарги Державної іпотечної установи на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 про затвердження мирової угоди.

Узагальнені доводи пояснень Публічного акціонерного товариства "Дельта банк"

04.02.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду Публічним акціонерним товариством "Дельта банк" подано письмові пояснення, в яких третя особа-1 вказує, що мирова угода, за якою відбулась зміна власника облігацій АТ "Дельта банк" на Національний банк України була затверджена ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 у справі № 910/6514/17

Вказана ухвала була предметом розгляду Верховним судом у складі Касаційного господарського суду, яким Постановою від 15.01.2020 залишена касаційну скаргу Державної іпотечної установи без задоволення, а ухвалу від 11.11.2019 у справі № 910/6514/19 залишено без змін.

Постанова Верховного суду від 15.01.2020 є остаточною, а тому всі заявлені підстави апеляційної скарги спростовані судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.12.2019 справу № 910/14465/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Гаврилюк О.М., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.01.2020 у справі №910/14465/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної іпотечної установи на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 та призначено розгляд справи на 27.01.2020.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2020, у зв`язку з участю судді Мартюк А.І. у підготовці суддів для підтримання кваліфікації, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Коротун О.М., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2020 прийнято справу №910/14465/19 до провадження за апеляційною скаргою Державної іпотечної установи на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Коротун О.М., Гаврилюк О.М. та справу призначено до розгляду на 12.02.2020.

Явка представників сторін

Позивач та відповідач-1 у судове засідання, призначене на 12.02.2020, не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями, наявними в матеріалах справи.

Враховуючи положення частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка учасників судового процесу обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача та відповідача-1 за наявними у справі матеріалами.

Позиції учасників справи

Представник відповідача-2 у судовому засіданні апеляційної інстанції 12.02.2020 заперечував проти доводів апеляційної скарги просив її відхилити, а оскаржувану ухалу залишити без змін.

Представник третьої особи-1 у судовому засіданні апеляційної інстанції 12.02.2020 заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржувану ухалу залишити без змін.

Представник третьої особи-2 у судовому засіданні апеляційної інстанції 12.02.2020 заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржувану ухалу залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

У жовтні 2019 Державна іпотечна установа звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом про зобов`язання Публічне акціонерне товариство "Національний депозитарій України " та Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк" списати з рахунку - депозитарний код рахунку в ЦП 300996-UA30004287, депозитарна установа: ПАТ "Укргазбанк ", власник рахунку Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" та переказати на рахунок - депозитарний код рахунку в ЦП 100024 - UA70000001, депозитарій: Публічне акціонерне товариство "Національній депозитарій України", власник рахунку Державна іпотечна установа цінні папери, емітовані Державною іпотечною установою:

- вид та характеристика цінних паперів - облігацій підприємств, іменні відсоткові з додатковим забезпеченням в бездокументальній формі, серія СЗ, міжнародний ідентифікаційний номер цінних паперів (ISIN) UA, реєстраційний номер випуску 295/2/2013, дата реєстрації - 27.12.2013, кількість 2700 штук;

- вид та характеристика цінних паперів - облігацій підприємств, іменні відсоткові з додатковим забезпеченням в бездокументальній формі, серія В3, міжнародний ідентифікаційний номер цінних паперів (ISIN) UA, реєстраційний номер випуску 294/2/2013, дата реєстрації - 27.12.2013, кількість 10000 штук.

14.11.2019 через канцелярію Господарського суду міста Києва Державна іпотечна установа подала клопотання про забезпечення позову, в якому просила:

- заборонити Національному депозитарію України та ПАТ АБ "Укргазбанк" вчиняти дії, що стосуються предмету спору шляхом обмеження здійснення операцій з цінними паперами: бездокументарних іменних відсоткових облігацій з додатковим забезпеченням емітованих Державною іпотечною установою (код ЄДРПОУ емітента ЦП 33304730), код ЦП (ISIN) UA, серії С3 з датою погашення 15.12.2020 в кількості 2700 штук, номінальною вартістю 100000,00 грн., які належать на праві власності Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" та знаходяться на депозитарному рахунку 3000996 - UA30004287 в депозитарній установі ПАТ АК "Укргазбанк";

- заборонити іншим особам, а саме Національному депозитарію України та ПАТ АБ "Укргазбанк" вчиняти дії, що стосуються предмету спору шляхом обмеження здійснення операцій з цінними паперами: бездокументарних іменних відсоткових облігацій з додатковим забезпеченням емітованих Державною іпотечною установою (код ЄДРПОУ емітента ЦП 33304730), код ЦП (ISIN) UA, серії В3 з датою погашення 18.11.2020 в кількості 10000,00 штук, номінальною вартістю 100000,00 грн., які належать на праві власності Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" та знаходяться на депозитарному рахунку 3000996 - UA30004287 в ПАТ АК "Укргазбанк".

В обґрунтування клопотання про забезпечення позову Державна іпотечна установа посилалась на те, що 01.10.2019 між АТ "Дельта Банк" (власник облігацій) та Національним банком України укладена мирова угода. На підставі вказаної мирової угоди облігації Державної іпотечної установи будуть перераховані з депозитарного рахунку АТ "Дельта Банк" на депозитарний рахунок Національного банку України, внаслідок чого буде неможливо виконати судове рішення у разі задоволення позову, що може спричинити матеріальні збитки Державній іпотечній установі в сумі ,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 відмовлено Державній іпотечній установі в задоволенні клопотання про забезпечення позову.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, наведена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Отже, з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Згідно з частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивачів, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідвертості додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на заявника.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, колегія суддів зазначає, що посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів, без надання обгрунтованих доказів необхідності вжиття заходів забезпечення позову не може бути підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.

Отже, оскільки заявником не надано доказів на підтвердження того, що незабезпечення позову порушить його права та в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду прийнята у відповідності з вимогами процесуального права, підстав її скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Державної іпотечної установи на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 у справі № 910/14465/19 задоволенню не підлягає. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 у справі № 910/14465/19 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, 271, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 у справі № 910/14465/19 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 у справі № 910/14465/19 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Державну іпотечну установу.

4. Матеріали оскарження ухвали у справі №910/14465/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню згідно зі статтею 255, пункту 2 частини 1 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18.02.2020.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Коротун

О.М. Гаврилюк