СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2020 р. Справа №905/1549/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Бородіна Л.І., суддя Лакіза В.В.,

без повідомлення учасників справи,

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" (вх.№3560 Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 28.10.2019, ухвалене у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Фурсовою С.М., час проголошення рішення - не зазначено, дата складання повного тексту рішення - 28.10.2019, у справі №905/1549/19

за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк", м. Київ,

до фізичної особи-підприємця Бєлової Вікторії Володимирівни, м. Покровськ, Донецька обл.,

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Бєлової Вікторії Володимирівни про стягнення заборгованості у розмірі 131 099, 26грн, з яких: 43 681, 53грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 5 780, 62грн заборгованості по комісії за користування кредитом, 81 637, 11грн пені.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що рішенням Господарського суду Донецької області від 26.08.2015 у справі №905/518/15 було стягнуто з фізичної особи-підприємця Бєлової В.В. на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за договором б/н від 10.04.2012 у розмірі 31 202, 40грн, з яких, 19 115, 17грн основна заборгованості за кредитом, 6 648, 01грн заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 01.10.2014 по 24.03.2015, 1 204, 28грн заборгованості по комісії за період з 01.09.2014 по 24.03.2015, 4 234, 40грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором за період з 01.04.2014 по 24.03.2015. Однак, як вказує позивач, відповідачем основна заборгованість по кредиту не повернута, тому АТ КБ "Приватбанк" звертається до суду із позовними вимогами про стягнення з відповідача процентів, комісії, пені, які були нараховані на основну заборгованість згідно умов кредитного договору станом на 09.07.2019.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 28.10.2019 у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що 01.07.2014 позивачем було змінено процентну ставку нарахування відповідачу процентів за користування кредитом, однак, докази повідомлення ФОП Бєлової В.В. про таку зміну, та наявності її згоди на внесення змін з урахуванням пункту 3.18.2.3.4 Умов та правил надання банківських послуг у матеріалах справи відсутні, у зв`язку із чим, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для нарахування позивачем процентів за користування кредитом. Крім того, розрахунок заявлених до стягнення процентів за користування кредитом і комісії суд не визнав належним та допустимим доказом наявності заборгованості у визначеному заявником розмірі без надання первинних документів.

Місцевим господарським судом до спірних правовідносин було застосовано норми статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", у зв`язку із чим, суд дійшов висновку про безпідставність вимог позивача щодо стягнення пені за період з 25.03.2015 по 09.07.2019.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю; також просить стягнути з відповідача судові витрати.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що відповідачем попереднє судове рішення не виконано і заборгованість по кредиту не повернута; судовим рішенням, яке є преюдиціальним, встановлено факт погодження усіх істотних умов кредитного договору, внаслідок чого договір є укладеним; вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача сум, які були нараховані на основну заборгованість згідно умов договору, але за інший період (після ухвалення рішення Господарським судом Донецької області від 26.08.2015 у справі №905/518/15).

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що у даному випадку апелянтом було подано апеляційну скаргу на рішення господарського суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за таких підстав, відповідно до частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Крім того, дана справа не відноситься до категорії справ, зазначених у частині 4 статті 247 Господарського процесуального кодексу України, що не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного провадження.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.12.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" на рішення Господарського суду Донецької області від 28.10.2019 у справі №905/1549/19 та постановлено здійснити її розгляд у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи; встановлено відповідачу строк до 08.01.2020 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання позивачу; встановлено учасникам справи строк до 08.01.2020 для подання заяв і клопотань.

У встановлений судом строк від відповідача не надійшло відзиву на апеляційну скаргу; заяв і клопотань від учасників справи у встановлений строк також не надходило.

Згідно матеріалів справи, ухвала суду про відкриття апеляційного провадження була відповідно до вимог чинного господарського процесуального законодавства надіслана учасникам справи; у матеріалах справи міститься поштове повідомлення про вручення позивачу ухвали суду.

Ухвала апеляційного господарського суду від 17.12.2019 про відкриття провадження у справі була надіслана відповідачу на зазначену позивачем в апеляційній скарзі і вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресу: 85300, Донецька обл., м. Покровськ, вул. Київська, буд. 33.

Однак, поштовий конверт, який надсилався відповідачу з ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.12.2019, повернувся до суду із зазначенням причини "адресат відсутній".

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частин 3, 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і не вручено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Судом апеляційної інстанції належним чином та у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України надіслано на адреси учасників справи копії ухвали про відкриття апеляційного провадження. І не отримання відповідачем копії ухвали, яку суд, з дотриманням вимог процесуального закону, йому надіслав та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, причини "відсутність адресату", вважається належним повідомленням судом відповідача про розгляд апеляційної скарги.

Відповідно до частини 2 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

В силу статті 273 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, які суд визнає достатніми для розгляду апеляційної скарги у спрощеному провадженні, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, 10.04.2012 ФОП Бєловою Вікторією Володимирівною (клієнт) підписана заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг.

Згідно заяви, позичальник приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг" (надалі - Умови) тарифів банку, що розміщенні в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування б/н від 10.04.2012, який за своєю природою є кредитним договором.

У 2015 році Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до фізичної особи-підприємця Бєлової В.В. про стягнення 31 202, 40грн, з яких: 19 115, 71грн основної заборгованості за кредитом, 6 648, 01грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 1 204, 28грн заборгованості по комісії, 4 234, 40грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач неналежним чином виконав умови договору б/н від 10.04.2012 в частині повернення кредитних коштів.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 26.08.2015 у справі №905/518/15 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" були задоволені; стягнуто з фізичної особи-підприємця Бєлової В.В. 19 115, 71грн заборгованості за кредитом, 6 648, 01грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 1 204, 28грн заборгованості по комісії, 4 234, 40грн пені.

Ухвалене у справі №905/518/15 рішення господарського суду від 26.08.2015 має преюдиціальне значення, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують.

Так, вказаним судовим рішенням встановлено факт видачі коштів фізичній особі-підприємцю Бєловій В.В., наявність заборгованості з повернення цих коштів в розмірі 19 115, 71грн, а також зі сплати процентів за користування кредитом, комісії, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, розрахованих станом на 24.03.2015.

Господарським судом Донецької області у справі №905/518/15 щодо умов кредитного договору встановлено таке.

Вид кредиту - "кредитний ліміт" на поточний рахунок корпоративного клієнта (пункт 3.2.1.1 Умов).

Кредитний ліміт на поточний рахунок (надалі - кредит) надається на поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту (далі-ліміт). Техніко-економічне обґрунтування кредиту - фінансування поточної діяльності. Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт-банк, sms - повідомлення або інших). Банк здійснює обслуговування ліміту клієнта, що полягає у проведенні його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку клієнта, при наявності вільних грошових ресурсів, за рахунок кредитних коштів в межах ліміту, шляхом дебетування поточного рахунку. При цьому утворюється дебетове сальдо (пункт 3.2.1.1.1 Умов).

Відповідно до умов договору, відповідачу встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок № НОМЕР_1 .

Згідно з пунктом 3.2.1.1.16. Умов, при укладанні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/Інтернет, клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або/в будь-якій іншій формі), банк і клієнт допускають використання підписів клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Відповідно до пункту 3.2.1.1.3. Умов, кредит надається в обмін на зобов`язання клієнта щодо його повернення, сплати процентів та винагороди.

Пунктом 3.2.1.1.8 Умов передбачено, що проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту проводиться банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / Інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі - "Угода").

Пунктом 3.2.1.1.6. Умов визначено, що ліміт може бути змінений банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами банку. Підписавши Угоду, клієнт висловив свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших).

Як зазначає позивач у даній справі, невиконання фізичною особою-підприємцем Бєловою В.В. судового рішення зумовило звернення позивача з даним позовом про стягнення 43 681, 53грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 5 780, 62грн заборгованості по комісії за користування кредитом, 81 637, 11грн пені, нарахованих станом на 09.07.2019.

Місцевим господарським судом у даній справі встановлено, що заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом в розмірі 43 681, 53грн обґрунтована посиланням банку у позовній заяві на пункти 3.18.4.1.2.-3.18.4.1.3. "Умов та правил надання банківських послуг"; при зверненні до суду з даним позовом позивач надав до суду витяг з "Умов та правил надання банківських послуг", а саме розділу 3.18 "Умови обслуговування кредитних лімітів на поточних рахунка корпоративних клієнтів".

Відповідно до пункту 3.18.4.1.Умов, яким затверджений порядок розрахунків, за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка).

За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця (далі по тексту - "період, в який дебетове сальдо підлягає обнулінню"), розрахунок процентів здійснюється за процентною ставкою в розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

При не обнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, клієнт виплачує банку за користування кредитом проценти в розмірі 24% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнуленню.

У випадку непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов`язання клієнта щодо погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого з грошового зобов`язання клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобов`язань і при реалізації права банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого Умовами і правилами надання Банківських послуг, клієнт сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов`язань.

Однак, як вбачається з рішення Господарського суду Донецької області від 26.08.2015 у справі №905/518/15, позивач при зверненні до суду у 2015 році, в підтвердження позовних вимог, надавав копії заяви б/н від 10.04.2012 про відкриття банківського рахунку, витягу з "Умов та правил надання банківських послуг", "Тарифів банку". У вказаному рішенні було зазначено наступні умови нарахування відсотків за користування кредитом:

Відповідно до пункту 3.2.1.4. Умов та правил надання банківських послуг, яким затверджений порядок розрахунків, за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка).

За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця (далі по тексту - "період, в який дебетове сальдо підлягає обнулінню"), розрахунок процентів здійснюється за процентною ставкою в розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

При не обнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, клієнт виплачує банку за користування кредитом проценти в розмірі 36% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнуленню.

У випадку непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов`язання клієнта щодо погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого з грошового зобов`язання клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 56% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобов`язань і при реалізації права банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого Умовами і правилами надання Банківських послуг, клієнт сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов`язань.

З огляду на зазначене, Господарським судом Донецької області при відкритті провадження у даній справі пропонувалось позивачу надати суду докази, що підтверджують, яка саме редакція "Умов та правил надання банківських послуг", Тарифів банку були розміщені на сайті Банку на час відкриття банківського рахунку, тобто, на час укладення договору приєднання (дата їх публікації та набрання чинності (введення у дію), копію локального акту про їх затвердження та введення в дію тощо), а також копію "Умов та правил надання банківських послуг", Тарифів банку з підписом фізичної особи-підприємця Бєлової В.В. про ознайомлення з ними.

Позивач своїм правом на подання доказів не скористався.

Разом з тим, місцевим господарським судом встановлено, що з наданого позивачем розрахунку вбачається, що Банком здійснювалось нарахування процентів за користування кредитом за процентною ставкою 24,0%-48,0%.

Судом першої інстанції досліджено наявну на офіційному сайті Банку електронний повний договір (актуальний на 01.04.2012), яка містить умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитом за процентною ставкою 24,0%-48,0%.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що саме така відсоткова ставка діяла згідно "Умов та правил надання банківських послуг" на момент підписання заяви.

У пункті 3.18.2.3.1. наданих позивачем Умов, який узгоджується з тим самим пунктом електронного повного договору (актуально на 01.04.2012), сторони в порядку частини 1 статті 212 Цивільного кодексу України прийшли до взаємної згоди про те, що процентна ставка за користування кредитом може бути підвищена Банком, у разі якщо збільшиться облікова ставка НБУ на 1 або більше пунктів, та / або курс гривні до іноземної валюти 1 групи класифікатора іноземних валют збільшиться на 5 або більше відсотків, та / або вартість ресурсів на міжбанківському грошовому ринку збільшиться на 5 або більше відсотків. Сторони погодилися, що збільшена відсоткова ставка починає діяти після того, як Банк повідомить Клієнта про настання подій, закріплених у даному пункті, а Клієнт не погасить наявну перед банком заборгованість в порядку і строки, передбачені "Умовами і правилами надання банківських послуг". Банк повідомляє клієнта про настання подій, закріплених цим пунктом, на свій вибір або в письмовій формі, або за допомогою встановлених засобів електронного зв`язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет-клієнт банк, sms-повідомлення або інших).

01.07.2014 було змінено процентну ставку, однак докази повідомлення ФОП Бєлової В.В. про таку зміну, та наявності її згоди на внесення змін з урахуванням пункту 3.18.2.3.4. Умов та Правил у матеріалах справи відсутні.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для нарахування Банком процентів на користування кредитом.

Крім того, розрахунок заявлених до стягнення процентів за користування кредитом і комісії місцевим господарським судом не визнано належним та допустимим доказом наявності заборгованості у визначеному заявником розмірі без надання первинних документів.

Апеляційним господарським судом встановлено, що за позовними вимогами ПАТ "Комерційний банк "Приватбанк" у справі №905/518/15 просив: стягнути з ФОП Бєлової В.В. 19 115, 71грн основної заборгованості за кредитом, 6 648, 01грн заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 01.10.2014 по 24.03.2015, 1 204, 28грн заборгованості по комісії з 01.09.2014 по 24.03.2015 і 4 234, 40грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором за період з 01.04.2014 по 24.03.2015.

Задовольняючи позовні вимоги у справі №905/518/15, зокрема, стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 01.10.2014 по 24.03.2015 суд послався на Умови та правила надання банківських послуг, якими встановлювалась ставка за користування кредитом у розмірі 36% річних протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, а з 91-го дня - 56% відповідно до умов укладеного сторонами у справі кредитного договору.

Судова колегія зазначає, що відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У спірних правовідносинах судом у справі №905/518/15 вже були встановлені умови користування кредитними коштами відповідно укладеного сторонами у справі кредитного договору. Із наявної у матеріалах справи копії судового рішення у справі №905/518/15 вбачається, що судом були досліджені умови кредитного договору.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що у постанові від 24.05.2018 у справі №922/2391/16 Верховний Суд ґрунтовно розтлумачив норми процесуального закону стосовно преюдиції. Відзначаючи преюдиціальні факти серед підстав звільнення від обов`язку доказування, він водночас вказав на те, що преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суд у цій постанові наголосив на тому, що суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом того самого питання між тими самими сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють дотриманню процесуальної економії в новому процесі.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі "Брумареску проти Румунії", заява № 28342/95, § 61,).

Однак, місцевим господарським судом зазначеного враховано не було, у зв`язку із чим, суд першої інстанції помилково вдався до перегляду фактів і правовідносин, які вже встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу, у справі №905/518/15, зокрема щодо зміни процентної ставки.

Досліджуючи наданий позивачем розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом у даній справі станом на 09.07.2019 вбачається, що загальний розмір заборгованості по процентам за користування кредитом вказано 50 329, 54грн; за вирахуванням вже стягнутої заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 01.10.2014 по 24.03.2015 у справі №905/518/15 в сумі 6 648, 01грн заборгованість у даній справі зазначена позивачем в розмірі 43 681, 53грн.

Розмір заборгованості по комісії станом на 09.07.2019 вказано 6 984, 90грн; за вирахуванням вже стягнутої заборгованості по комісії за період з 01.09.2014 по 24.03.2015 у справі №905/518/15 в сумі 1 204, 28грн заборгованість у даній справі зазначена позивачем в розмірі 5 780, 62грн.

Однак, судова колегія зазначає, що із наданого позивачем розрахунку заборгованості по комісії за користування кредитом вбачається, що позивачем щомісячно, зокрема з 25.03.2015 нараховується комісія у розмірі 172, 04грн; з 01.02.2016 - 200, 00грн; з 01.06.2017 - 95, 58грн.

Однак, на підставі якої умови кредитного договору нарахована дана комісія позивач у позовній заяві не зазначає, а матеріали даної справі таких умов кредитного договору не містять.

Поряд з цим, із рішення Господарського суду Донецької області від 26.08.2015 у справі №905/518/15 також не вбачається порядку і розміру нарахування комісії до 24.03.2015; і позовна заява у даній справі таких відомостей не містить.

Суд апеляційної інстанції виходить із положень статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України, якими передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, а докази подаються учасниками справи.

Розмір заборгованості по пені станом на 09.07.2019 вказано 85 871, 51грн; за вирахуванням вже стягнутої пені за період з 01.04.2014 по 24.03.2015 у справі №905/518/15 в сумі 4 234, 40грн заборгованість пені у даній справі зазначена позивачем в розмірі 81 637, 11грн.

При цьому, позивачем надано виписку з рахунку №1325 ФОП Бєлової В.В. за період з 22.11.2013 по 01.09.2014, із якої вбачається рух по рахунку: часткове погашення основної заборгованості, погашення процентів за користування кредитом, комісії.

Однак, згідно наданої позивачем виписки з рахунку №1325 ФОП Бєлової В.В. за період з 02.09.2014 по 07.08.2019 рух по рахунку відсутній; зазначена непогашена заборгованість по кредиту у розмірі 19 115, 71грн.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори.

Згідно зі статтею 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями статті 626 Цивільного кодексу України закріплено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Відповідно до статті 1056-1 цього Кодексу, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

У спірних правовідносинах 10.04.2012 ФОП Бєловою В.В. (клієнт) підписана заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, згідної якої позичальник приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг" (надалі - Умови) тарифів банку, що розміщенні в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua.

Відповідно до умов договору, клієнту встановлений кредитний ліміт на поточний рахунок № НОМЕР_1 .

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Як встановлено судом у справі №905/518/15, пунктом 3.2.1.1.8 Умов передбачено, що проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту проводиться банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / Інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі - "Угода").

Однак, як вбачається із матеріалів справи, правовідносини щодо користування відповідачем кредитним коштами продовжували тривати і після 10.04.2013.

Поряд з цим, судом у справі №905/518/15 встановлено, що відповідно до пункту 3.2.1.4. Умов та правил надання банківських послуг, за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка). У разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобов`язань і при реалізації права банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого Умовами і правилами надання Банківських послуг, клієнт сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов`язань.

Наявність інших умов кредитного договору станом на дату його укладення щодо строку кредитування позивачем суду не надано.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що згідно з частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Однак, наявність судового рішення у №905/518/15 про задоволення вимог кредитора щодо стягнення основної заборгованості за кредитним договором, процентів за користування кредитом, комісії, а також пені, яке боржник не виконав, не може бути підставою для продовження нарахування процентів, комісії та пені на основну заборгованість за кредитним договором після ухвалення судом рішення у справі №905/518/18, оскільки позивач звернувшись з позовом до суду у 2015 році реалізував своє право вимоги щодо стягнення усієї суми кредиту, що залишилась несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України, комісії за користування кредитом і пені за порушення умов договору.

Судова колегія вважає, що такими діями позивач на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку повернення кредитних коштів і порядку сплати процентів за користування кредитом.

У такому випадку проценти від суми кредиту, передбачені частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, у відповідності до договору вже були нараховані позивачем до дня, встановленого кредитором у позовній заяві у справі №905/518/15 як вимозі про дострокове повернення кредиту і яка була задоволена рішенням Господарського суду Донецької області від 26.08.2015 у справі №905/518/15.

Судова колегія погоджується з доводами апелянта, що наявність судового рішення про задоволення його вимог, яким встановлені обставини укладення договору і умов кредитування та яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язання боржника повернути кредитні кошти і проценти за їх користування, що стягнуті за рішенням суду у справі №905/518/15, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України. Однак, суд апеляційної інстанції наголошує, що при зверненні до суду у 2015 році позивачем були змінені предмет та строки виконання зобов`язання, встановлених кредитором, оскільки ним було реалізовано право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення основної заборгованості в повному обсязі, процентів, комісії і пені згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору.

З огляду на зазначене, судова колегія вважає необґрунтованими доводи апелянта, що він має право на стягнення з відповідача сум, які були нараховані згідно умов договору, але не були предметом розгляду у попередньому судовому рішенні, відтак, у даній справі відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення 43 681, 53грн заборгованості по процентам за користування кредитом, а також 5 780, 62грн заборгованості по комісії за користування кредитом (право і порядок нарахування якої (комісії), до речі, не доведено позивачем).

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак, у спірних правовідносинах кредитор такі вимоги не заявляв.

Щодо нарахування позивачем пені, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

За змістом статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як зазначено вище, позивач звертаючись до місцевого господарського суду з позовом у 2015 році вже реалізував право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення пені згідно з договором, нарахованої на час звернення до суду.

Поряд з цим, як встановлено судом у справі №905/518/15, пунктом 3.2.1.4. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при реалізації права банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого Умовами і правилами надання Банківських послуг, клієнт сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Однак, як вірно зазначено місцевим господарським судом, Указом Президента України від 14.04.2014 №405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" запроваджено антитерористичну операцію на території України.

Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" визначений період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності зазначеним Указом Президента України та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014 з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

У відповідності до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України" на виконання абзацу 3 пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" затверджено новий перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, до якого включено місто Покровськ, де проводить свою господарську діяльність відповідач відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У заяві про відкриття поточного рахунку зазначена адреса відповідача - м. Красноармійськ (назва міста у подальшому відповідно до Закону України "Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки" була змінена на м. Покровськ), вул. Київська, б. 33.

Матеріали справи не містять доказів завершення проведення антитерористичної операції.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість застосування до спірних правовідносин положень статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" і відсутність підстав для нарахування пені в розмірі 85 871, 51грн.

Згідно апеляційної скарги, апелянт не наводить суду апеляційної інстанції доводів щодо невірного застосування судом норм матеріального права в частині застосування до спірних правовідносин положень статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції".

Юридично неспроможними є доводи апелянта, що відмовляючи у стягненні відсотків по кредиту, місцевий господарський суд допустив порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку, з огляду на таке.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини 4 статті 42 Конституції України, держава захищає права споживачів.

У частинах 1, 3 статті 509 Цивільного кодексу України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони договору.

Проте, продовження нарахування позивачем процентів за користування кредитом, комісії і пені відповідно до умов кредитного договору після реалізації свого права звернення до суду про стягнення основної заборгованості і нарахованих на неї процентів, комісії та пені станом на дату звернення до суду і наявності судового рішення про задоволення вимог кредиторів не відповідає засадам таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Донецької області від 28.10.2019 у справі №905/1549/19 - без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати апелянта зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 28.10.2019 у справі №905/1549/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Л.М. Здоровко

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя В.В. Лакіза