ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

17 лютого 2020 року Справа № 924/1103/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Грязнов В.В. , суддя Маціщук А.В.

секретар судового засідання Мазур О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Яковлєва Валентина Миколайовича

на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 26.06.2019 р.

(постановлену о 12:59 год. у м. Хмельницький)

у справі № 924/1103/18 (суддя Заверуха С.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Яковлєва Валентина Миколайовича

до Компанії "Болгарська індустріальна інжинірингова компанія", Республіка Болгарія, м. Софія

про стягнення заборгованості в розмірі 3440,00 євро та 3% річних в розмірі 1869,60 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - Гавриленко Р.В.;

від відповідача - Філобок О.Л.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Яковлєв Валентин Миколайович звернувся із позовом до Компанії "Болгарська індустріальна інжинірингова компанія" про стягнення заборгованості в розмірі 3440 євро та 1869 грн. 60 коп. 3% річних, у зв`язку із невиконанням відповідачем умов контракту про надання послуг № 15/03/2018 від 15.03.2018р.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 26.06.2019 р. у справі №924/1103/18 було закрито провадження у справі № 924/1103/18.

При постановлені вказаної ухвали місцевий господарський суд виходив з того, що сторонами не доведено укладання контракту про надання послуг № 15/03/2018 від 15.03.2018р. в письмовій чи електронній формі.

Судом зазначено, що ФОП Яковлєвим В.М. на підтвердження своїх вимог щодо надання ним транспортних послуг відповідачу долучено міжнародну товарно-транспортну накладну CMR №259556 від 18.04.2019р.

Зі змісту вказаної накладної, судом встановлено, що відправником вантажу визначено ДП ДГЗП "Спецтехноекспорт" (за дорученням КП "ШКЗ "Імпульс"); одержувачем вантажу є "Дунаріт" АД (Болгарія, м. Русе); місце розвантаження вантажу - м. Русе, Болгарія; місце завантаження вантажу - м. Шостка, Україна; найменування вантажу - капсулі-детонатори, капсулі-запалювачі, електродетонатори загальною масою 7672,67 кг; вказівки відправника - умови поставки: FCA-Шостка а/м: НОМЕР_1 / НОМЕР_2 ; вантаж одержано "Дунаріт" АД - 23.04.2018р. Вказана міжнародна товарно-транспортна накладна засвідчена підписами та штампами відправника - ДП ДГЗП "Спецтехноекспорт", перевізника - В. Яковлєв, одержувача - "Дунаріт" АД.

Враховуючи, що згідно міжнародної товарно-транспортної накладної CMR № 259556 від 18.04.2019р. вантаж одержано АД "Дунаріт", що розташований у м. Русе, Болгарія, договір перевезення, укладений у формі CMR №259556 від 18.04.2019р., а тому з огляду на приписи ст. 31 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів суд дійшов до висновку, що спір підлягає розгляду компетентним судом за місцем розташування підприємства одержувача вантажу та місцем отримання вантажу.

Не погоджуючись із постановленою ухвалою суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець Яковлєв Валентин Миколайович звернувся з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 26.06.2019 р. у справі №924/1103/18 скасувати та передати справу на розгляд суду першої інстанції.

Скаржник вважає, що ухвала господарського суду підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

У відповідності до статті 366 ГПК України, підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно статті 29 ГПК України, право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Відповідно до статті 31 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, в усіх судових провадженнях, які виникають у зв`язку із перевезенням, яке здійснюється відповідно до цієї Конвенції, позивач може звернутися до будь-якого суду або арбітражу договірної країни, визначеної угодою між сторонами.

Із п.7.2 контракту №15/03/2018 вбачається, що спори підлягають розгляду в Господарському суді України.

Оскільки даний контракт є передумовою для розгляду спору внаслідок його не виконання відповідачем, суд для визначення підсудності не мав підстав ним не керуватись, а враховуючи те, що стадія підготовчого розгляду справи не дає права визнавати даний контракт нікчемним чи не дійсним, не прийняття його до уваги є втручанням у волю сторін, які його уклали та які його зобов`язались виконувати заради власної двосторонньої вигоди, що є звичайним для ділового обороту та відповідає принципу автономії волі.

Судом проігноровано приписи ст. 31 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів та ст. 29 ГПК України, яку слід застосувати в даному спорі, а тому з огляду на що, скаржник вважає ухвалу суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Судом встановлено, а відповідачем не спростовано, що з долученої до матеріалів справи електронної переписки позивача та відповідача вбачається надіслання на електронну адресу позивача з електронної адреси відповідача, яка розміщена на його офіційному сайті листів із вкладеними файлами, які, при їх розкритті містили інформацію про водіїв та транспортні засоби, які були залучені відповідачем для здійснення перевезення.

В матеріалах справи наявна копія електронного контракту №15/03/2018 на автотранспортні послуги відповідно до якого Позивач на замовлення Відповідача надає транспортні послуги з перевезення вантажу.

Переписка сторін в сукупності з іншими документами, які є в матеріалах справи має силу договору та є обов`язковою до виконання його підписантами.

Відповідно до ст. 4 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.

Пункт 1 ст. 5 Конвенції визначає, що CMR складається в трьох оригінальних примірниках, підписаних відправником і перевізником. Ці підписи можуть бути надруковані чи замінені печатками відправника і перевізника, якщо це допускається законодавством країни, в якій складена вантажна накладна. Перший примірник передається відправнику, другий супроводжує вантаж, а третій залишається у перевізника.

Згідно із ст. 9 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів CMR є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Таким чином, даний спір підсудній Господарському суду Хмельницької області, по ньому може бути прийняте рішення, яке забезпечить захист Позивачеві та буде узгоджуватись із загальними принципами розгляду спорів, враховуючи специфіку ділового обороту у даних правовідносинах.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що даний спір підсудній Господарському суду Хмельницької області.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, відповідно до якого просить оскаржену ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги - відмовити.

На спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі, вказує наступне.

Контракт № 15/03/2018 про надання послуг від 15.03.2018р. не укладався ні в письмовій формі, ні в електронній формі.

Положення наданого Контракту не дають змогу визначити ані предмет перевезення, ані жодні інші суттєві умови договору, окрім його ціни, початкового та кінцевого пункту маршруту.

CMR №259556 від 18.04.2019р., котра надана суду є окремим договором перевезення вантажу, за якою визначений асортимент, вага вантажу було відправлено третьою особою, та перевезено позивачем на адресу іншої третьої особи.

Згідно ст. 9 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Відповідно до ст. 31 Конвенції, в усіх судових провадженнях, які виникають у зв`язку із перевезенням, яке здійснюється відповідно до цієї Конвенції, позивач може звернутися до будь-якого суду або арбітражу договірної країни, визначеної угодою між сторонами, і на додаток до цього, до судів або арбітражів країни, на території якої відповідач має звичайне місце проживання або основне місце розташування свого підприємства або відділення чи агентства, за допомогою яких був укладений договір перевезення, або місце передбачене для доставки вантажу.

Отже, позовні вимоги, що засновані на підставі окремого договору перевезення згідно накладної CMR № 259556 від 18.04.2018р., підлягають розгляду відповідним компетентним судом Болгарії за місцем розташування підприємства одержувача вантажу та місцем отримання вантажу відповідно до ст.31 Конвенції, оскільки інше сторонами в CMR не зазначено.

Електронне листування, надане позивачем до суду не містить електронного підпису сторін, не містить взагалі жодного підпису, який дозволяє ідентифікувати особу, яка є автором листів та підтверджень повноважень будь-яких осіб діяти від імені підприємства.

Керуючись вищенаведеним, позов подано на підставі не укладеного належним чином Контракту, сторонами не досягнуто згоди з суттєвих умов договору перевезення, а доказ наданий на виконання перевезення не має відношення до Контракту, засновуючись на вищенаведеному, просимо відмовити в задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, рішення суду залишити без змін.

За наведеного вище, відповідач вважає, що позов подано на підставі не укладеного належним чином Контракту та просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, а ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін.

В запереченнях на відзив на апеляційну скаргу, позивач вказує, що:

- позивач може звернутися до будь-якого суду або арбітражу договірної країни, визначеної угодою між сторонами, оскільки таке передбачено у ратифікованій Україною Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів

- позивач звернувся до Господарського суду в порядку, який встановили сторони в своїх домовленостях, а саме у п.7.2 Контракту №15/03/2018, який судом прийнято та який ним оцінено, як такий, що мав місце, а його недійсність відповідачем не оспорювалась;

- доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, зводяться до того, що домовленості укладено між сторонами не в тій формі, яка передбачена законом, не заперечуючи при цьому дій відповідача у переддоговірних домовленостях, його дії в органах влади Болгарії по отриманню дозволу;

- відповідач не ставив під сумнів особу перевізника, як підписанта договору, а навпаки, використав надану ним інформацію для отримання дозволу в органах поліції Болгарії, що свідчить про його повну довіру до контрагента, а відтак і до положень договору, який містив положення про підсудність спору.

- відповідачем не надано, а матеріали справи не містять належних доказів, які б підтверджували законність ухвали суду першої інстанції.

17 лютого 2020 року в судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду представник скаржника підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при постановлені ухвали було порушено норми матеріального та процесуального права. З огляду на вказане, вважає, що ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 26.06.2019 р. у справі №924/1103/18 слід скасувати та передати справу на розгляд суду до першої інстанції.

Представник відповідача в судовому засіданні заявила, що з доводами апелянта не погоджується, вважає їх безпідставними, а оскаржену ухвалу такою, що відповідає встановленим обставинам справи та положенням законодавства. З огляду на зазначене, просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при постановлені ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржену ухвалу залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що Фізична особа-підприємець Яковлєв Валентин Миколайович звернувся із позовом до Компанії "Болгарська індустріальна інжинірингова компанія" про стягнення заборгованості в розмірі 3440 євро та 1869 грн. 60 коп. 3% річних (т. 1, а. с. 4-30).

В обґрунтування позовних вимог вказує на невиконання замовником, компанією "Болгарська індустріальна інжинірингова компанія" договору (контракту) № 15/03/2018 про надання транспортних послуг, загальна вартість яких складає 3440 євро та на підтвердженням наданих транспортних послуг подає є міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) № 259556.

Статтею 366 ГПК України визначено, що підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Таким чином, перш ніж вирішувати спір з вимогою до юридичної особи нерезидента нормам Господарського процесуального кодексу України, суд повинен визначити чи підсудна справа за участю іноземної особи господарським судам України на підставі норм Закону України "Про міжнародне приватне право" та чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст. 5 Закону України "Про міжнародне приватне право" у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. Вибір права згідно з частиною першою цієї статті має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину чи обставин справи, які розглядаються в їх сукупності, якщо інше не передбачено законом.

Пунктом 1 частини першої статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" визначено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Відповідно до ст. 38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" спори, що виникають між суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб`єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

З вищевикладеного вбачається право сторін визначити підсудність спору та вибрати право, яке має застосовуватися до відносин між ними.

Позивач з посиланням на п. 7.2. Контракту № 15/03/2018 від 15.03.2018 р. вказує на те, що сторони домовилися про підсудність спорів, що будуть виникати при його виконанні, господарському суді України.

Надаючи оцінку Контракту № 15/03/2018 від 15.03.2018 р. (далі - Контракт) (т.1, а. с. 12), суд апеляційної інстанції бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 377 Господарського кодексу України зовнішньоекономічною діяльністю суб`єктів господарювання є господарська діяльність, яка в процесі її здійснення потребує перетинання митного кордону України майном, зазначеним у частині першій статті 139 цього Кодексу, та/або робочою силою. Загальні умови та порядок здійснення зовнішньоекономічної діяльності суб`єктами господарювання визначаються цим Кодексом, законом про зовнішньоекономічну діяльність та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 382 Господарського кодексу України суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які зовнішньоекономічні договори (контракти), крім тих, укладення яких заборонено законодавством України. Форма і порядок укладення зовнішньоекономічного договору (контракту), права та обов`язки його сторін регулюються Законом України "Про міжнародне приватне право" та іншими законами.

За приписами ч. 3 ст. 31 Закону України "Про міжнародне приватне право" зовнішньоекономічний договір, якщо хоча б однією стороною є громадянин України або юридична особа України, укладається у формі, передбаченій законом, незалежно від місця його укладення, якщо інше не встановлено міжнародним договором України.

Статтею 6 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" визначено, що зовнішньоекономічний договір (контракт) укладається суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності або його представником у простій письмовій або в електронній формі, якщо інше не передбачено міжнародним договором України чи законом. У разі експорту послуг (крім транспортних) зовнішньоекономічний договір (контракт) може укладатися шляхом прийняття публічної пропозиції про угоду (оферти) або шляхом обміну електронними повідомленнями, або в інший спосіб, зокрема шляхом виставлення рахунка (інвойсу), у тому числі в електронному вигляді, за надані послуги. Повноваження представника на укладення зовнішньоекономічного договору (контракту) може випливати з доручення (довіреності), установчих документів, договорів та інших підстав, які не суперечать цьому Закону. Дії, які здійснюються від імені іноземного суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності України, уповноваженим на це належним чином, вважаються діями цього іноземного суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності.

З аналізу викладеного вбачається, що Контракт № 15/03/2018 від 15.03.2018 р. є зовнішньоекономічним договором, який має укладатися в письмовій або електронній формі.

В той же час, відповідачем заперечується факт укладання Контракту, однак не заперечується виникнення між сторонами правовідносин з перевезення вантажу на підставі міжнародної товарно-транспортної накладної CMR № 259556 від 18.04.2019р.

Судом констатується, що долучений позивачем Контракт № 15/03/2018 від 15.03.2018 р. не є оригіналом, а копією завіреною печаткою та підписом позивача.

Статтею 91 ГПК України унормовано, що якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Проаналізувавши звукозапис судового засідання, апеляційним господарським судом встановлено, що суд першої інстанції в судовому засіданні від 27.05.2019р. витребував у сторін оригінал контракту № 15/03/2018 про надання послуг, однак сторонами в засіданні зазначено, що вказаний контракт існує лише в сканованому вигляді, а в письмовій формі такий Контракт не укладався.

Щодо доводів скаржника, що вказаний контракт був укладений в електронній формі, суд апеляційної інстанції береться до уваги наступне.

Відповідно до преамбули Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" цей Закон встановлює основні організаційно-правові засади електронного документообігу та використання електронних документів.

Згідно із ст. 2 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів.

За приписами ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Поруч з тим, ст. 1 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" визначено, що обов`язковий реквізит електронного документа - обов`язкові дані в електронному документі, без яких він не може бути підставою для його обліку і не матиме юридичної сили.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України "Про електронні довірчі послуги".

З вищенаведеного вбачається, що створення юридичного документу завершується накладанням електронного підпису, який в той же час є обов`язковим реквізитом електронного документа.

Поруч з тим за приписами ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", на яку посилаються позивач, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Тобто, електронний договір може бути підписаний власноручно, однак лише за умови наявності згоди між сторонами письмової згоди, яка містить зразки такого підпису, у вигляді окремого документа або із зазначення сторонами в електронному документів можливості такого підписання.

В той же час, матеріали справи № 924/1103/18 не містять доказів на підтвердження того, що сторони в окремій угоді досягли згоди щодо можливості підписання Контракту, як електронного документа, власноручними підписами.

Апеляційний господарський суд бере до уваги, що в самому Контракті №15/03/2018 від 15.03.2018 р. не передбачено умов щодо його укладання в електронній формі чи за допомогою засобів факсимільярного зв`язку.

З огляду на викладене, посилання скаржника на ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" є безпідставним і дана норма не може бути застосована для визнання Контракту №15/03/2018 від 15.03.2018 р. укладеним.

В супереч всьому вищевказаному, позивачем не доведено, що Контракт № 15/03/2018 від 15.03.2018р. був укладений ні в письмовій, ні в електронній формі, у зв`язку із чим, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі.

За таких обставин, місцевий господарський суд правомірно не взяв до уваги копію Контракту № 15/03/2018 від 15.03.2018 р.

Поруч з тим, позивачем надано до матеріалів справи міжнародну товарно-транспортну накладну CMR № 259556 від 18.04.2019р.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із Законом України №57-V від 01.08.2006р. " Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" приєдналася до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненої 19 травня 1956 року в м. Женеві, з таким застереженням: "Відповідно до пункту 1 статті 48 Конвенції Україна не вважає себе зобов`язаною статтею 47 цієї Конвенції".

Відповідно до ст. 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

В статті 4 Конвенції договірні сторони домовилися, що договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.

Вимоги до вантажної накладної передбачені статтею 6 Конвенції, а саме в ній має бути вказано:

- дата і місце складання вантажної накладної;

- ім`я та адреса відправника;

- ім`я та адреса перевізника;

- місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки;

- ім`я та адреса одержувача;

- прийняте позначення характеру вантажу і спосіб його упакування та, у випадку перевезення небезпечних вантажів, їх загальновизнане позначення;

- кількість вантажних місць, їх спеціальне маркування і нумерація місць;

- вага вантажу брутто чи виражена в інших одиницях виміру кількість вантажу;

- платежі, пов`язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладання договору до доставки вантажу);

- інструкції, необхідні для виконання митних та інших формальностей;

- заява про те, що перевезення здійснюється, незалежно від будь-яких умов, згідно положень дійсної Конвенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Із аналізу CMR № 259556 від 18.04.2019р. судом апеляційної інстанції встановлено, що:

- відправником вантажу є ДП ДГЗП "Спецтехноекспорт" (за дорученням КП "ШКЗ "Імпульс");

- одержувачем вантажу є "Дунаріт" АД (Болгарія, м. Русе);

- місце розвантаження вантажу - м. Русе, Болгарія;

- місце завантаження вантажу - м. Шостка, Україна;

- найменування вантажу - капсулі-детонатори, капсулі-запалювачі, електродетонатори загальною масою 7672,67 кг;

- вказівки відправника - умови поставки: FCA-Шостка а/м: НОМЕР_1 /ВХ1753ХР;

- вантаж одержано "Дунаріт" АД - 23.04.2018р.;

- накладна засвідчена підписами та штампами відправника - ДП ДГЗП "Спецтехноекспорт", перевізника - В. Яковлєв, одержувача - "Дунаріт" АД.

Відповідно до статті 31 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів в усіх судових провадженнях, які виникають у зв`язку із перевезенням, яке здійснюється відповідно до цієї Конвенції, позивач може звернутися до будь-якого суду або арбітражу договірної країни, визначеної угодою між сторонами, і на додаток до цього, до судів або арбітражів країни, на території якої: a) відповідач має звичайне місце проживання або основне місце розташування свого підприємства або відділення чи агентства, за допомогою яких був укладений договір перевезення, або b) знаходиться місце отримання вантажу перевізником, або місце передбачене для його доставки, і не може звертатися до будь-яких інших судів або арбітражів.

За таких обставин, суду першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що даний спір підлягає розгляду відповідним компетентним судом Болгарії, оскільки спір виник внаслідок перевезення на підставі товарно-транспортної накладної CMR № 259556 від 18.04.2019р., в якій одержувачем вантажу зазначено АД "Дунаріт" м. Русе, Болгарія, а тому в силу приписів ст. 31 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, такі спори мають розглядатися за місцем розташування підприємства одержувача вантажу та місцем отримання вантажу або за місцем знаходження відповідача.

Враховуючи викладене, позов Фізичної особи-підприємця Яковлєва Валентина Миколайовича до Компанії "Болгарська індустріальна інжинірингова компанія", Республіка Болгарія про стягнення заборгованості в розмірі 3440 євро та 3% річних в розмірі 1869 грн. 60 коп. не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, що за приписами п. 1 ч.1 ст. 231 ГПК України є підставою для закриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч.1 ст. 231 ГПК України та постановив ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, з огляду на що апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Яковлєва Валентина Миколайовича слід залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 26.06.2019 р. у справі № 924/1103/18 без змін.

Керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Яковлєва Валентина Миколайовича залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 26.06.2019р. у справі № 924/1103/18 - без змін.

2. Справу № 924/1103/18 надіслати Господарському суду Хмельницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "19" лютого 2020 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Маціщук А.В.