ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
17 лютого 2020 року Справа № 903/543/19
Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуюча суддя Коломис В.В., суддя Дужич С.П. , суддя Миханюк М.В.
секретар судового засідання Кужель Є.М.
за участю представників сторін:
позивача - не з`явився;
відповідача - не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Волинської обласної спілки споживчих товариств про розподіл судових витрат, подану після розгляду апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Тимощук Наталії Дмитрівни на рішення Господарського суду Волинської області від 24 вересня 2019 року (повний текст складено 25.09.2019) у справі №903/543/19 (суддя Гарбар І.О.)
за позовом Волинської обласної спілки споживчих товариств
до Фізичної особи - підприємця Тимощук Наталії Дмитрівни
про усунення перешкод в користуванні торговельним місцем
Рішенням Господарського суду Волинської області від 24 вересня 2019 року у справі №903/543/19 позов Волинської обласної спілки споживчих товариств до Фізичної особи - підприємця Тимощук Наталії Дмитрівни про усунення перешкод в користуванні торговельним місцем задоволено. Вирішено усунути перешкоди в користуванні Волинською обласною спілкою споживчих товариств (вулиця Ковельська, будинок 13, місто Луцьк, 43016, ) торговельним місцем №1954 шляхом виселення фізичної особи - підприємця Тимощук Наталії Дмитрівни (демонтажу малої архітектурної форми) із торгівельного місця №1954, загальною площею 18,60 кв.м., що знаходиться на території "Завокзального ринку" за адресою вулиця Карпенка-Карого, 1 в місті Луцьку.

Присуджено до стягнення з фізичної особи - підприємця Тимощук Наталії Дмитрівни на користь Волинської обласної спілки споживчих товариств 1921,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, ФОП Тимощук Наталія Дмитрівна звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21 січня 2020 року у справі №903/543/19 апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Тимощук Наталії Дмитрівни залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Волинської області від 24 вересня 2019 року у справі №903/543/19 залишено без змін.

24 січня 2020 року Волинська обласна спілка споживчих товариств звернулася до суду з заявою про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Тимощук Наталії Дмитрівни на рішення Господарського суду Волинської області від 24 вересня 2019 року у справі №903/543/19.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.02.2020 розгляд заяви Волинської обласної спілки споживчих товариств про розподіл судових витрат за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Тимощук Наталії Дмитрівни на рішення Господарського суду Волинської області від 24 вересня 2019 року у справі №903/543/19 призначено на на "17" лютого 2020 р. об 15:00 год.

17 лютого 2020 року на адресу апеляційного суду від представника відповідача надійшли заперечння на заяву про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, в якій останній просить суд в задоволенні вказаної заяви відмовити.

Представники сторін у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно ст.244 ГПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки всі учасники провадження у справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду заяви, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на обмежений ст.244 ГПК України строк для ухвалення додаткового рішення, колегія суддів вважає за можливе розглянути заяву про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу за відсутності представників сторін.

Розглянувши заяву Волинської обласної спілки споживчих товариств про розподіл судових витрат, колегія суддів прийшла до висновку про наявність правових підстав для її часткового задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до ст.244 ГПК України, суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до п.п. б, в ч. 4 ч.1 ст.282 ГПК України, постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначення нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.126 ГПК України).

Відповідно до ч.3 ст.126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 ст.129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").

Відповідно до ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно ч.1 ст.124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 грудня 2019 року Волинська обласна спілка споживчих товариств звернулася до апеляційного суду з заявою про розподіл судових витрат, в якій зазначила, що у відповідності до вимог ч.8 ст.129 ГПК України докази понесення витрат (договір, рахунок, акт виконаних робіт та підтвердження оплати наданої правової допомоги) будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Так, постанова Північно-західним апеляційним господарським судом у даній справі прийнята 21 січня 2020 року, а повний текст постанови складений 23.01.2020. При цьому, заява про прийняття додаткового рішення про розподіл судових витрат надійшла до суду апеляційної інстанції 24.01.2020.

Як вбачається, Волинською обласною спілкою споживчих товариств на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу надано копію договору про надання правничої допомоги від 25.11.2019, укладеного між Волинською обласною спілкою споживчих товариств та Адвокатським об`єднанням "Рівненська правова компанія", копію акту про надання послуг від 22 січня 2020 року з детальним описом наданих послуг, копію рахунку № 3/01 від 22.01.2020 року на суму 9875,00 грн, копію платіжного доручення №3588 від 23.01.2020 на суму 9875,00 грн, яким підтверджується сплата Волинською обласною спілкою споживчих товариств на рахунок АО "Рівненська правова компанія" коштів за послуги по наданню правничої допомоги відповідно до рахунку-фактури на суму 9875,00 грн (а.с.191-195).

За приписами ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.5 ст.126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.126 ГПК України).

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що у разі недотримання вимог частини 4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.11.2019 року №910/906/18.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач звернувся до апеляційного суду з запереченнями на заяву про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, в якій просив суд відмовити в її задоволенні. Вказана заява обгрунтована тим, що розмір витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги (як сума загальна - 9 875,00 грн, так і погодинна оплата визначена в розмірі 1 250 грн), є необгрунтованим та непропорційним до предмета спору. Крім того, відповідач не погоджується з двома першими позиціями в акті про надання послуг від 22 січня 2020 року: 1) на здійснення аналізу матеріалів справи, було затрачено 2,5 години, 2) на підготовку та подання відзиву до суду - 4,5 години, посилаючись при цьому на те, що в судових засіданнях приймав участь адвокат Гринчук І.С., який готував позовну заяву, а відтак був повністю обізнаний у справі, та не потребував би стільки часу на аналіз матеріалів справи № 903/543/19 та підготовки відзиву на апеляційну скаргу.

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом з тим, для включення всієї суми гонорару та фактичних витрат у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний, виправданий, що передбачено у ст.126 ГПК України та у ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, судова колегія вважає, що чинним законодавством не заборонено права суду присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, за рахунок іншої сторони адвокатські витрати у меншому розмірі, який погоджений у договорі між адвокатом та його клієнтом.

Відповідно до ч.1 ст.15 ГПК України, пропорційність у господарському суді, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Колегія суддів відзначає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути не лише доведений, а документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04, п.269).

Так, судова колегія звертає увагу, що правова позиція учасників справи, зокрема позивача, не змінювалась, як у суді першої, так і у суді апеляційної інстанції, відтак адвокату, який надавав правову допомогу Волинській обласній спілці споживчих товариств в суді апеляційної інстанції, не потрібно було вивчати додаткові джерела права, законодавство, яким регулюються правовідносини у даній справі, документи та доводи, якими апелянт обґрунтовував свої вимоги та інші обставини. Предмет спору в даній справі не вимагав від адвоката значного обсягу юридичної і технічної роботи, не потребував складних юридичних консультацій. Крім того, суд зауважує, що відзив на апеляційну скаргу відповідача не містить нового обґрунтування позовних вимог, що вказує на те, що адвокат додатково не витрачав часу на нормативне обґрунтування позовних вимог.

До того ж при визначені розміру витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає відшкодуванню відповідачем суд також враховує, що відзив на апеляційну скаргу та клопотання про приєднання доказів підписані головою правління Кандибою М.І.

З огляду на викладене, оскільки заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, стягнення адвокатських витрат у зазначеній відповідачем сумі (9 875,00 грн) не відповідає критеріям розумності, співрозмірності та справедливості та становить надмірний тягар для відповідача.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, беручи до уваги те, що дана справа не є складною та не містить значного обсягу доказів, що підлягали правовій оцінці, враховуючи заперечення скаржника щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний господарський суд вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат, понесених Волинською обласною спілкою споживчих товариств у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, та визначити їх розмір, який підлягає відшкодуванню скаржником у сумі 5 000,00 грн, що відповідатиме критерію пропорційності, розумності та справедливості.

Керуючись ст.ст. 126, 129, 244, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Волинської обласної спілки споживчих товариств про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №903/543/19 задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Тимощук Наталії Дмитрівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Волинської обласної спілки споживчих товариств (вулиця Ковельська, будинок 13, місто Луцьк, 43016, ) витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, у розмірі 5 000,00 грн.

3. Доручити місцевому господарському суду видати відповідний наказ.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

5. Справу №903/543/19 повернути до Господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "18" лютого 2020 р.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Миханюк М.В.