ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року м. ОдесаСправа № 916/2555/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання: Федорончук Д.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Трусов А.С., ордер ОД № 367236, дата видачі: 08.01.2020р.;

від відповідача: Ракітов А.Г., ордер ЗР № 46652, дата видачі: 12.02.2020р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бубнова Сергія Володимировича

на рішення Господарського суду Одеської області від „01" листопада 2019р., повний текст якого складено та підписано „06" листопада 2019р.

у справі № 916/2555/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лузанівка"

до відповідача Фізичної особи-підприємця Бубнова Сергія Володимировича

про стягнення 170 661,98 грн.,

головуючий суддя - Гут С.Ф.

місце прийняття рішення: Господарський суд Одеської області

В судовому засіданні 13.02.2020 згідно ст.233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Лузанівка" (далі - позивач, ТОВ "Лузанівка" ) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Фізичної особи - підприємця Бубнова Сергія Володимировича (далі - відповідач, ФОП Бубнов С.В.) про стягнення 170 661,98грн., з яких 85 330,99 грн. сума відновної вартості втраченого обладнання та штраф у розмірі 100 % вартості (відновної вартості) втраченого обладнання 85 330,99 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на ст.ст. 11, 14, ч.1 ст. 202, ст.ст. 509, 526, 530, ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 759 ЦК України, ч. 1 ст. 173, ч.1 ст. 174, ч. 1 ст. 175, ч. 1 ст. 193 ГК України та вмотивовані тим, що відповідачем втрачено обладнання, а тому у нього виник обов`язок за умовами Договору про експлуатацію обладнання №188 від 07.09.2016р. сплатити його відновну вартість та штраф у розмірі 100% відновної вартості втраченого обладнання.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 01.11.2019 року у справі №916/2555/19 (суддя Гут С.Ф.) позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Лузанівка" до відповідача Фізичної особи-підприємця Бубнова Сергія Володимировича про стягнення 170 661,98 грн. задоволено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Бубнова Сергія Володимировича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лузанівка" суму відновної вартості втраченого обладнання у розмірі 85 330 грн. 99 коп., суму штрафу у розмірі 100% вартості (відновної вартості) втраченого обладнання у розмірі 85 330 грн. 99 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 559 грн. 93 коп.

Рішення обґрунтоване посиланням на ст. 11, ст.ст. 509, 525, 526, 629, ст. 759 ЦК України, ч.1 ст. 173, ч.1 ст. 174, ст.ст. 175, 193 ГК України та вмотивоване тим, що на виконання умов Договору №188, Дистриб`ютор передав за погодженням і з дозволу Компанії, а Торгова точка прийняла обладнання за наступними Актами прийому-передачі Обладнання, які підписані Сторонами без зауважень: Актом прийому-передачі від 07.09.2016 року передано Обладнання вартістю 9 039,52 гривень (дев`ять тисяч тридцять дев`ять гривень 52 копійки); Актом прийому-передачі від 13.12.2017 року передано Обладнання вартістю 76 291,47 гривень (сімдесят шість тисяч двісті дев`яносто одна гривня 47 копійок), всього на загальну суму 85 330,99грн.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано, в судові засідання відповідач не з`являвся хоча заздалегідь був повідомлений про дату час та місце судового засідання.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про правомірність вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суму відновної вартості втраченого обладнання у розмірі 85 330,99грн.

Крім того, перевіривши розрахунок суми штрафу у розмірі 100% відновної вартості втраченого обладнання, вказаний позивачем у позовній заяві, суд встановив, що такий розрахунок відповідає вимогам чинного законодавства, здійснений належним чином, у зв`язку з чим позовні вимоги в даній частині судом задоволено в повній мірі.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, ФОП Бубнов С.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 01.11.2019 року у справі № 916/2555/19 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ "Лузанівка" відмовити у повному обсязі .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ФОП Бубнов С.В. зазначає наступне:

- в період часу з жовтня 2016 року по грудень 2017 року ФОП Бубнов С.В. не здійснював будь-якої діяльності у торговій точці, що розташована за адресою: м.Одеса, вул. Велика Арнаутська,4, з огляду на той факт, що у згаданий вище період часу орендарем вказаного приміщення була інша особа, докази відсутності здійснення відповідачем діяльності у торговій точці у вказаний період часу відповідач зобов`язується надати суду протягом 10-ти днів із моменту винесення ухвали про відкриття апеляційного провадження;

- станом на момент підписання Акту прийому-передачі від 07.09.2016 року, Акту прийому-передачі від 13.12.2017 року відповідач не здійснював підприємницьку діяльність у вказаній торговій точці;

- підписи у Договорі про експлуатацію обладнання №188 від 07.09.2016 року, Акті прийому-передачі від 07.09.2016 року, Акті прийому-передачі від 13.12.2017 року не належать відповідачу, виразна відмінність підписів, зокрема, явно прослідковується у порівнянні з підписом відповідача на копії паспорту останнього;

- з метою доведення відсутності факту вчинення правочинів, відповідач та його представник протягом 14-ти календарних днів після подання даної апеляційної скарги вимушені звернутися до суду першої інстанції із позовом про визнання Договору про експлуатацію обладнання №188 від 07.09.2016 року недійсним;

- відповідач не отримував Акт від 16.07.2019 року та претензії №19-07 від 19.07.2019 року, оскільки на момент їх надсилання змінив місце проживання, про існування згаданих вище документів не знав, та знати не міг. Відтак, судом помилково було прийнято до уваги факт належного сповіщення відповідача із Актом від 16.07.2019р.

- процесуальні документи (копії ухвал, судові повістки) у справі надсилались на адресу у відповідності до відомостей із паспорту відповідача, хоча відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань свідчать про зареєстроване місце проживання відповідача за іншою адресою. Вказані обставини свідчать про неналежне сповіщення учасника справи, що унеможливило здійснення відповідачем права на захист, передбаченим процесуальним законодавством;

- позивачем було втрачено право на звернення до суду із позовною вимогою про стягнення штрафу у зв`язку із спливом строку позовної давності.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.12.2019 року клопотання Фізичної особи-підприємця Бубнова Сергія Володимировича про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено, поновлено Фізичній особі-підприємцю Бубнову Сергію Володимировичу строк на апеляційне оскарження, зупинено дію рішення Господарського суду Одеської області від 01.11.2019 року у справі № 916/2555/19, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Бубнова Сергія Володимировича на рішення Господарського суду Одеської області від „01" листопада 2019р. у справі № 916/2555/19, призначено розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Бубнова Сергія Володимировича на 13 лютого 2020 року об 11:00 год.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Лузанівка» просило залишити апеляційну скаргу ФОП Бубнова С.В. без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 01.11.2019 року без змін. У судовому засіданні, 13.02.2020 року представником ФОП Бубнова С.В. надано клопотання про зупинення провадження, відповідно до якого останній просить провадження у справі за апеляційною скаргою ФОП Бубнова С.В. на рішення Господарського суду Одеської області від 01.11.2019 року зупинити до набрання законної сили рішення Господарського суду Одеської області по справі №916/246/20 за позовом ФОП Бубнова С.В. до ТОВ «Лузанівка» про визнання договору про експлуатацію обладнання недійсним.

Розглянувши у судовому засіданні клопотання про зупинення провадження по справі №916/2555/19 колегія суддів залишає його без розгляду, оскільки ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.12.2019р. у справі відкрито апеляційне провадження та встановлено строк для подання іншим учасникам справи відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-які заяви чи клопотання стосовно процесуальних питань (призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення у справі спеціаліста, перекладача, вжиття заходів забезпечення позову, відводів, затвердження мирових угод тощо), оформлених відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, копію ухвали про відкриття апеляційного провадження від 27.12.2019р. представник ФОП Бубнова С.В. отримав 02.01.2020р., а ФОП Бубнов С.В. 15.01.2020р., таким чином останнім строком для подання будь-яких заяв або клопотань для представника ФОП Бубнова С.В. є 09.01.2020р. (з врахуванням поштового перебігу), а для ФОП Бубнова С.В. - 23.01.2020р. (з врахуванням поштового перебігу).

Таким чином, вказане клопотання про зупинення провадження по справі подано з пропуском встановленого ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.12.2019р. строку.

В судовому засіданні представник скаржника доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Розглянувши та перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступного.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 07.09.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лузанівка" (Дистриб`ютор) та Фізичною особою - підприємцем Бубновим Сергієм Володимировичем (Торгова точка), за погодженням з Публічним акціонерним товариством «Сан Інбев Україна» (Компанія) укладено Договір про експлуатацію обладнання № 188 (а.с. 16-17), відповідно до п. 1.1. якого з метою підвищення обсягів продажу Товару Дистриб`ютор зобов`язується за згодою Компанії передавати Торговій точці Обладнання, а Торгова точка зобов`язується експлуатувати таке Обладнання для реалізації з його використанням виключно Товару та відповідно до умов цього Договору повернути таке Обладнання Дистриб`ютору або Компанії в тому ж стані, в якому Торгова точка отримувала таке Обладнання з урахуванням його нормального зносу.

Відповідно до умов пунктів 2.1 - 2.3 Договору №188, Обладнання передається Дистриб`ютором Торговій точці в комплекті за Актами прийому-передачі, які мають бути попередньо погоджені Компанією.

Пунктом 3.2. Договору №188 визначено, що передача Дистриб`ютором Обладнання Торговій точці не зумовлює передачі права власності на нього. Власником Обладнання залишається Компанія. На виконання умов Договору №188, Дистриб`ютор передав за погодженням і з дозволу Компанії, а Торгова точка прийняла обладнання за наступними Актами прийому-передачі Обладнання, які підписані Сторонами без зауважень: Акт прийому-передачі від 07.09.2016 року, передано Обладнання вартістю 9 039,52 гривень (дев`ять тисяч тридцять дев`ять гривень 52 копійки); Акт прийому-передачі від 13.12.2017 року, передано Обладнання вартістю 76 291,47 гривень (сімдесят шість тисяч двісті дев`яносто одна гривня 47 копійок), всього на загальну суму 85 330,99грн.

Відповідно до Акту щодо встановлення факту фактичного стану переданого в експлуатацію (суборенду/оренду) обладнання від 16.07.2019 року, складеного ревізорами ТОВ «Лузанівка», виходом за адресами узгодженого місця розташування обладнання, вказаними у актах прийому-передачі, не виявлено. Фотофіксація відсутності обладнання за узгодженим його місцем розташування додається до акту.

Вказаний Акт «щодо встановлення факту фактичного стану переданого в експлуатацію (суборенду/оренду) обладнання» від 16.07.2019 року було направлено Відповідачу разом із претензією №19-07 від 19.07.2019 року на адресу зазначену в паспорті Відповідача та Договорі, Витягу з реєстрації платників єдиного податку №498 від 15.06.2016 року та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Серії АБ №203633, а саме: АДРЕСА_1.

Також позивач вказує, що Акт щодо встановлення факту фактичного стану переданого в експлуатацію (суборенду/оренду) обладнання від 16.07.2019 року було направлено повторно Відповідачу разом із претензією №16-08 від 16.08.2019 року на адресу зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_2.

Станом на момент подачі позову відповіді на претензії до позивача не надходило.

Згідно пункту 5.2. Договору №188, у випадку втрати Обладнання, Торгова точка повинна відшкодувати особі, якій має здійснюватись повернення втраченого Обладнання (Компанії або Дистриб`ютору) вартість (відновну вартість) втраченого Обладнання та сплатити такій особі штраф у розмірі 100% вартості (відновної вартості) втраченого Обладнання, встановленої відповідним актом прийому-передачі Обладнання.

З огляду на те, що відповідачем було втрачено обладнання, у останнього виник обов`язок за Договором №188 сплатити його відновну вартість та штраф у розмірі 100% відновної вартості втраченого обладнання, а саме 85 330,99грн. (відновна вартість) + 85 330,99грн. (штраф у розмірі 100% відновної вартості) = 170 661,98грн.

Згідно із ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача суму штрафу у розмірі 100% відновної вартості у розмірі - 85 330,99 грн.

З наведених підстав, Товариство з обмеженою відповідальністю "Лузанівка" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Бубнова Сергія Володимировича про стягнення 170 661,98 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками господарського суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, з огляду наступного.

Частиною першою ст.11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (частина перша статті 759 ЦК України).

За приписами ст. 193 ГК України та ст. ст.525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини сторін склалися на підставі укладеного між ними 07.09.2016 року Договору про експлуатацію обладнання №188.

На виконання умов Договору №188, Дистриб`ютор передав за погодженням і з дозволу Компанії, а Торгова точка прийняла обладнання за наступними Актами прийому-передачі Обладнання, які підписані Сторонами без зауважень:

- Акт прийому-передачі від 07.09.2016 року, передано Обладнання вартістю 9 039,52 гривень (дев`ять тисяч тридцять дев`ять гривень 52 копійки);

- Акт прийому-передачі від 13.12.2017 року, передано Обладнання вартістю 76 291,47 гривень (сімдесят шість тисяч двісті дев`яносто одна гривня 47 копійок), всього на загальну суму 85 330,99грн.

З наданого позивачем Акту щодо встановлення факту фактичного стану переданого в експлуатацію (суборенду/оренду) обладнання від 16.07.2019р. вбачається, що на час огляду працівниками ТОВ «Лузанівка» торгівельної точки відповідача обладнання, вказане у Актах приймання-передачі від 13.12.2017р., 07.09.2016р. не виявлено.

Згідно пункту 5.2. Договору №188, у випадку втрати Обладнання, Торгова точка повинна відшкодувати особі, якій має здійснюватись повернення втраченого Обладнання (Компанії або Дистриб`ютору) вартість (відновну вартість) втраченого Обладнання та сплатити такій особі штраф у розмірі 100% вартості (відновної вартості) втраченого Обладнання, встановленої відповідним актом прийому-передачі Обладнання.

Таким чином, враховуючи, що Актом перевірки від 16.07.2019р. встановлено відсутність обладнання на місці, погодженому з позивачем, та ця обставина не спростована відповідачем з наданням підтверджуючих документів, в матеріалах справи відсутні докази погодження переміщення обладнання та/або повернення його позивачу, колегія суддів дійшла висновку, що позивач правомірно скористався своїм правом на стягнення 100% вартості (відновної вартості) втраченого Обладнання та це узгоджується з умовами Договору про експлуатацію обладнання.

Колегією суддів не приймаються аргументи скаржника стовно того, що в період часу з жовтня 2016 року по грудень 2017 року ФОП Бубнов С.В. не здійснював будь-якої діяльності у торговій точці, оскільки ні умови Договору №188, ні чинне законодавство, не зобов`язує позивача перевіряти право володіння або користування приміщення (Торговою точкою) перед укладенням договору та поставкою обладнання за узгодженою з відповідачем адресою.

Умови Договору №188 навпаки, зобов`язують відповідача дотримуватись порядку експлуатації та утримання обладнання за його узгодженим місцем розташування.

Відсутність відповідача в момент поставки обладнання для експлуатації на адресу м. Одеса, вул. Велика Арнаутська,4, також, не може спростувати самого факту поставки обладнання за відповідною адресою, і тим більше, факту підписання Договору №188 та Актів прийому-передачі до нього.

Відповідач самостійно узгодив із позивачем перелік, кількість, відновну вартість, місце поставки та розташування обладнання, підписавши відповідні акти прийому-передачі, які є невід`ємною частиною Договору №188.

Аналогічно, колегія суддів відхиляє як бездоказові посилання апелянта про неналежність його підпису в Договорі №188 та Актах прийому-передачі, адже такі твердження не підтверджені належними та допустимими доказами. Посилання скаржника на норми ЦК в частині недійсності правочину, в даному випадку є недоцільними та передчасними.

Посилання скаржника на те, що він не отримував Акт від 16.07.2019 року та претензії №19-07 від 19.07.2019 року, оскільки на момент їх надсилання змінив місце проживання, про існування згаданих вище документів не знав, та знати не міг колегією суддів не приймаються до увагу, з огляду на наступне.

Як зазначалось вище, Акт «щодо встановлення факту фактичного стану переданого в експлуатацію (суборенду/оренду) обладнання» від 16.07.2019 року було направлено відповідачу разом із претензією №19-07 від 19.07.2019 року на адресу зазначену в паспорті відповідача та Договорі, Витягу з реєстрації платників єдиного податку №498 від 15.06.2016 року та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Серії АБ №203633, а саме: АДРЕСА_1. (а.с.28-31)

Також, Акт «щодо встановлення факту фактичного стану переданого в експлуатацію (суборенду/оренду) обладнання» від 16.07.2019 року було направлено повторно відповідачу разом із претензією №16-08 від 16.08.2019 року на адресу зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_2.(а.с. 32-36).

Таким чином, позивач виконав всі дії щодо належного повідомлення відповідача.

З цих же підстав, колегія суддів відхиляє доводи скаржника в частині неналежного сповіщення судом першої інстанції учасника справи, що унеможливило здійснення відповідачем права на захист, передбаченим процесуальним законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що Господарським судом Одеської області на декілька адрес скаржника, а саме: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , направлялись копії ухвал, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями. Разом з тим, зазначені копії ухвал скаржником не отримувались, в зв`язку з чим повертались до Господарського суду Одеської області за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до інформаційної довідки (телефонограмми) секретаря судового засідання Борисової Н.В. від 31.10.2019р., наявної в матеріалах справи, повідомлено суд, що почтові повідомлення які направлялись відповідачу повертаються з почтовою довідковою в якій зазначено за закінченням терміну зберігання.

Для вжиття всіх необхідних заходів, щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, суд здійснив 31.10.2019 року телефонограму за вказаним номером телефона, однак відповідно номеру телефону суду було повідомлено, що за вказаним номером телефона відсутній Бубнов С. В . Відповідно до ч. 3 та 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з п. 4 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт не отримання учасниками справи кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатами, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою учасників справи щодо отримання кореспонденції, яка надходила на їх адресу.

Крім того, судова колегія зазначає, що звертаючись з апеляційною скаргою до Південно-західного апеляційного господарського суду у даній справі, скаржник самостійно вказав свою фактичну адресу, яка співпадає з адресою, зареєстрованою в Реєстрі та на яку судом першої інстанції направлялись копії ухвал.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Також необхідно зазначити, що за змістом ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Разом із тим, право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за свою природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Так, відносини щодо забезпечення доступу до судових рішень, ухвалених судами загальної юрисдикції, та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень регулюються Законом України «Про доступ до судових рішень», у відповідності до ст. 2, 4 якого скаржник, проявивши належну обачність, міг дізнатись з Єдиного державного реєстру судових рішень, інформація якого є загальнодоступною, про рух справи, відповідачем у якій він є.

Окрім того згідно з п. 5 ч. 4 ст. 9, ч. 1,2 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" та п. 2.6.15. Інструкції з діловодства в господарських судах України процесуальні документи (а саме: ухвали суду про відкриття та призначення розгляду даної справи) надсилались на адресу скаржника згідно інформації, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а отже, відповідач повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, але не скористався належним чином своїми процесуальними правами та не отримував вищезазначених процесуальних документів за своєю юридичною адресою, що свідчить про недобросовісне відношення останнього до своїх процесуальних прав та обов`язків.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідач повідомлявся належним чином, а отже, отримання або неотримання поштової кореспонденції залежало виключно від суб`єктивної поведінки відповідача, який несе ризик вчинення або не вчинення певної процесуальної дії.

За таких обставин, перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58).

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Відповідно до п.«в» ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги), покладаються на Фізичну особу-підприємця Бубнова Сергія Володимировича, оскільки доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1.Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бубнова Сергія Володимировича залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 01.11.2019р. у справі №916/2555/19 залишити без змін.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови

складено „17" лютого 2020 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя Я.Ф. Савицький