РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.02.2020Справа № 910/14661/19
За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія"Ю.ЕС.АЙ"

про відшкодування 101 375,78 грн.

суддя Мельник В.І.

за участю секретаря судового засідання Федорової О.В.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання

Суть спору:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Колоннейд Україна" подало на розгляд Господарського суду міста Києва позовну заяву до Товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "Ю.ЕС.АЙ" про стягнення 101375, 78 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо відшкодування збитків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2019 відкрито провадження у справі № 910/14661/19 та призначено до розгляду на 22.11.2019.

20.11.2019 відділом діловодства суду від відповідача отримано відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 22.11.2019 розгляд справи відкладено на 17.01.2020.

02.12.2019 відділом діловодства суду від позивача отримано відповідь на відзив.

В судове засіданні 17.01.2020 представник позивача з?явився, надав свої усні пояснення.

В судове засіданні 17.01.2020 представник відповідача з?явився, надав свої усні пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2020 відкладено розгляд справи на 07.02.2020.

06.02.2020 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано заяву про залучення документів до матеріалів справи.

В судове засідання 07.02.2020 представник позивача з`явився, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання 07.02.2020 представник відповідача з`явився, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 07.02.2020 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд з`ясував наступне.

01.01.2015 між позивачем, як страховиком та ТОВ «ОТП Лізинг» було укладено договір добровільного страхування автотранспорту, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володіння, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки Skoda Fabia д.р.н. НОМЕР_1 .

15.06.2018 на вул. Луна, 1374 в смт. Затока, Одеської областісталася дорожньо-транспортна пригода з транспортними засобами марки Mercedes-Benz д.р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та Skoda Fabia д.р.н. НОМЕР_1 .

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.07.2018 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП.

Відповідно до страхового акту № від 10.09.2018 позивач прийняв рішення виплати страхове відшкодування в розмірі 102975,78 грн.

Позивачем було сплачено страхову відшкодування у розмірі 102975,78 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №36919 від 14.08.2018.

Як вбачається із матеріалів справи цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у відповідача, що підтверджується полісом №АМ/3769453.

Позивач зазначив, що направив на адресу відповідача регресну вимогу №R/L25623 від 06.12.2018 на адресу:02094, м. Київ, вул. Гната Хокевича, 12.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 22 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Стаття 979 Цивільного кодексу України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до п.1 ст.1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Право вимоги страховик отримує тільки в разі, якщо він виплатив страхове відшкодування, тобто вимога до винної особи по суті має регресний характер.

Відповідно до ч.2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог оскільки на його адресу від позивача не надходило заяв про виплату страхового відшкодування. Крім того відповідач зазначив, що позивачем регресну вимогу №R/L25623 від 06.12.2018, надіслано не на юридичну адресу відповідача, а саме: 04210, м. Київ, пр.-т Героїв Сталінграду, 4, корпус 6А.

Відповідно до приписів ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди; Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Незадовільне фінансове становище страховика (МТСБУ) не є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Позивач зазначив, що надіслав регресну вимогу №R/L25623 від 06.12.2018 на поштову адресу Департаменту врегулювання збитків, яка вказана на офіційному сайті відповідача, в зв`язку із чим вважає що вчасно здійснив повідомлення відповідача про настання дорожньо- транспортної пригоди та сплату страхового відшкодування.

Згідно статті 93 Цивільного кодексу України, місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Відповідно підпункту 10 пункту 2 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про місцезнаходження юридичної особи.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем не надано доказів, які свідчили про надіслання регресної вимоги на юридичну адресу відповідача протягом року з настання дорожньо-транспортної пригоди, а саме 15.06.2018.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку регресу не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 12.02.2020

Суддя В.І. Мельник