ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"13" лютого 2020 р.м. Одеса Справа № 916/3657/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Мостепаненко Ю.І.

при секретарі судового засідання Тіщенко Д.І.

за участю представників сторін:

від позивача Пронюк В.Я. (довіреність №14-190 від 17.05.2019р.);

від відповідача - Капітанчук В.Ю. (довіреність №03.01-01 від 03.01.2020р.);

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/3657/19

за позовом акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького,6, )

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю „Бона Віта-ГР (65009, м. Одеса, вул. Гагарінське плато, буд.9, )

про стягнення 6 897, 09 грн.

ВСТАНОВИВ:

09.12.2019р. акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю „Бона Віта-ГР, в якій просить суд стягнути з відповідача 6 897, 09грн., у тому числі: 5 766, 42грн. пені, 1 130, 67грн. 3% річних, а також суму судових витрат.

В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору №8278/1718-ТЕ-23 від 30.10.2017р. постачання природного газу, в частині своєчасної оплати за поставлений природний газ.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.12.2019р. відкрито провадження у справі № 916/3657/19, прийнято справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, із призначенням розгляду справи по суті у судовому засіданні на 03 січня 2020р. о 14:30.

03.01.2020р. до Господарського суду Одеської області від відповідача надійшов відзив на позов (вх.№ 212/20), відповідно до якого останній не погоджується із позовними вимогами та вважає, що позовна заява є необґрунтованою, не законною та не підлягає задоволенню.

В обґрунтування своєї позиції ТОВ „Бона Віта-ГР з посиланням на п.1, п.5 ч.5 ст. 12 ЗУ «Про ринок природного газу», п.9 Розділу VI Правил постачання природного газу затверджених Постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. № 2496 зазначає, що позивачем не дотримано вимог законодавства та умов укладеного між сторонами договору №8278/1718-ТЕ-23 від 30.10.2017р. в частині досудового врегулювання спору (розбіжностей).

Також, відповідач вказує на те, що договір, укладений між сторонами, не містить строків щодо сплати 3% річних та пені, позивач не звертався до відповідача та не отримував від ТОВ „Бона Віта-ГР відмови від сплати пені та 3% річних, а отже права АТ «НАК «Нафтогаз» не порушені, у зв`язку з чим у цій справі відсутній предмет спору, що є підставою для закриття провадження по справі.

03.01.2020р. до Господарського суду Одеської області від відповідача надійшло клопотання (вх.№ 214/20), відповідно до якого останній просив суд залишити позовну заяву АТ «НАК «Нафтогаз» без руху, оскільки остання не містить доказів про вжиття заходів досудового врегулювання спору.

В судовому засіданні 03.01.2020р. судом оголошено протокольну ухвалу, якою відмовлено у задоволені клопотання відповідача про залишення позовної заяви без руху, з огляду на його необґрунтованість, оскільки, позивачем в позовній заяві зазначено про відсутність встановленого законом обов`язкового досудового порядку врегулювання спору між позивачем та відповідачем, - про що зазначено в протоколі судового засідання.

Також, в судовому засіданні 03.01.2020р. оголошено протокольну ухвалу про відкладення розгляду справи по суті на 13.02.2020р. о 14:00.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.01.2020р. повідомлено акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України про відкладення розгляду справи по суті на "13" лютого 2020 р. о 14:00, в порядку ст. 120 ГПК України.

Щодо клопотання відповідача, викладеного у відзиві на позов, про закриття провадження по справі, суд зазначає наступне.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, забезпечення гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів кожного.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Як свідчать матеріали справи, предметом спору у даній справі є стягнення суми штрафних санкцій з підстав неналежного виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору №8278/1718-ТЕ-23 від 30.10.2017р. постачання природного газу.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на ненадання суду доказів оплати штрафних санкцій, а саме: пені у сумі 5 766,42 грн. та 3% у сумі 1 130,67 грн. за загальний період з 26.01.2018р. 22.05.2018р., суд доходить висновку про те, що предмет спору у справі не припинив свого існування. Таким чином, підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України відсутні.

В судовому засіданні 13.02.2020р. представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 13.02.2020р. проти задоволення позову заперечував, просив суд відмовити в його задоволені, з підстав, викладених у відзиві на позов.

В судовому засіданні від 13.02.2020р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

30.10.2017 року між ПАТ НАК "Нафтогаз України" (змінено назву на Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України) (Постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю „Бона Віта-ГР (Споживач) було укладено договір постачання природного газу №8278/1718-ТЕ-23, за умовами п.1.1. якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Відповідно до 1.2. договору встановлено, що природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

За цим договором може бути поставлений природний газ ( за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00, власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на митну території України). (п.1.4 договору).

Згідно п. 2.1 договору, постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року (включно) природний газ орієнтованим обсягом до 299 тис.куб.м., у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м): жовтень - 19, листопад 44, грудень 64, січень 64, лютий 64, березень 44.

Відповідно до п.3.7. договору, приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природнього газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу споживачу.

Постачальник не пізніше десятого числа місяця, наступного за місцем постачання природного газу, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання постачальником акта приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого не підписання акта (п.3.9 Договору).

Пунктом 5.1. договору встановлено, що ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється Положенням. У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим договором з дати набрання чинності відповідних змін.

Згідно п. 5.2. договору, ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором на дату його укладання становить 4942,00 грн., крім того: податок на додану вартість за ставкою 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 5 930,40 грн.

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу. (п.5.4 Договору).

Відповідно до п.6.1. договору, оплата за природній газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами 100- відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природній газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно п. 7.2.6 договору, споживач зобов`язаний, зокрема, своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.

У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005р. №20. (п. 8.2 договору).

Відповідно до п. 12.1, договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017р. до 31 березня 2018 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

При цьому, під час дії договору сторонами укладались додаткові угоди №1 від 11.01.2018р. та №2 від 23.04.2017р., відповідно до яких вносились зміни у договір №8278/1718-ТЕ-23 від 30.10.2017р., зокрема, в порядок та умови передачі природного газу, кількість та фізико-хімічні показники природного газу, строку дії договору.

Відповідно до додаткової угоди №1 від 11.01.2018р. до договору № 8278/1718-ТЕ-23 від 30.10.2017 року, сторони виклали, зокрема, абзац 3 пункту 6.1 розділу 6 «Порядок та умови проведення розрахунків» в наступній редакції: «сторони погодили, що з урахуванням п. 11.3 цього договору укладання договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 №256, не змінює строків та умов розрахунків»; викладено п. 8.2 розділу 8 Відповідальність сторін у наступній редакції : «у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256.

На виконання умов договору, позивач в період з листопада 2017р. по квітень 2018р. поставив відповідачу природний газ на загальну суму 1 635 367,11 грн., на підтвердження чого між сторонами у справі було складено акти приймання-передачі природного газу: від 30.11.2017р. за листопад 2017р. на суму 167 053,44 грн.; від 31.12.2017р. за грудень 2017р. на суму 267 893,96 грн.; від 31.01.2018р. за січень 2018р. на суму 403 018,13 грн.; від 28.02.2018р. за лютий 2018р. на суму 367 708,52 грн.; від 31.03.2018р. за березень 2018р. на суму 394 258,92 грн.; від 30.04.2018р. за квітень 2018р. на суму 35 434,14 грн.

Зазначені акти підписано сторонами та скріплено печатками останніх.

При цьому, відповідач за отриманий протягом грудня 2017р. - березня 2018р. природний газ розраховувся із простроченням.

На підставі вищезазначеного, АТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Бона Віта-ГР» 5 766, 42грн. пені та 1 130, 67грн. 3% річних.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 175 Господарського Кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з п. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Як встановлено судом, 30.10.2017 року між ПАТ НАК "Нафтогаз України" (змінено назву на Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України) (далі - постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю „Бона Віта-ГР (далі - споживач) було укладено договір постачання природного газу №8278/1718-ТЕ-23, за умовами п.1.1. якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України „Про ринок природного газу від 9 квітня 2015 року N 329-VIII (з наступними змінами і доповненнями), постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

АТ НАК Нафтогаз України, як постачальником, виконано належним чином взяті на себе зобов`язання за договором та поставлено відповідачу в період з листопада 2017р. по квітень 2018р. природний газ на загальну суму 1 635 367,11 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 30.11.2017р. за листопад 2017р. на суму 167 053,44 грн.; від 31.12.2017р. за грудень 2017р. на суму 267 893,96 грн.; від 31.01.2018р. за січень 2018р. на суму 403 018,13 грн.; від 28.02.2018р. за лютий 2018р. на суму 367 708,52 грн.; від 31.03.2018р. за березень 2018р. на суму 394 258,92 грн.; від 30.04.2018р. за квітень 2018р. на суму 35 434,14 грн.

Відповідно до п.6.1. договору, оплата за природній газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами 100- відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природній газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно п. 7.2.6 договору, споживач зобов`язаний, зокрема, своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.

Відповідно до п. 8.2 договору (з урахуванням додаткової угоди №1 від 11.01.2018р.), у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256.

Як встановлено судом, оплату за переданий в період грудня 2017р. по березень 2018р. природний газ відповідач здійснював несвоєчасно, що підтверджується випискою по операціям за товариством з обмеженою відповідальністю «Бона Віта-ГР», чим порушено умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1 договору.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В зв`язку з порушення відповідачем строків оплати за отриманий природній газ, позивачем нараховано відповідачу пеню за загальний період з 26.01.2018р. по 22.05.2018р. в сумі 5 766,42 грн.

За ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на те, що відповідач свої зобов`язання в частині оплати поставленого природного газу не виконав у встановлений договором строк, відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, що в свою чергу тягне за собою відповідні правові наслідки.

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. ст.1,3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд, перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 5 766,42 грн., розрахованої, виходячи із розміру подвійної облікової ставки НБУ, вважає його вірним та здійсненим відповідно до умов договору та законодавства.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних в розмірі 1 130,67 грн. (нарахованих за прострочення оплати за отриманий в грудні 2017р.- березні 2018р. природний газ за загальний період 26.01.2018р. по 22.05.2018р.), також вважає його вірним. та здійсненими відповідно до умов договору та чинного законодавства.

Щодо доводів відповідача викладених у відзиві на позов, щодо недотримання позивачем вимог законодавства та умов укладеного між сторонами договору №8278/1718-ТЕ-23 від 30.10.2017р. в частині досудового врегулювання спору (розбіжностей), суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Згідно ч. 1 статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. (Рішеннях Конституційного Суду № 6-зп від 25.11.97, № 19-рп/2011 від 14.12.2011).

Згідно офіційного тлумачення Конституційного суду України у справі N 1-2/2002 від 09.07.2002р. стосовно питання обов`язковості досудового врегулювання спорів, зазначено, що обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту, держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи , яка потребує такого захисту.

Відповідно до абз. 7, п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 року №15-рп/2002 у справі 1-2/2002 обрання певного засобу правового захисту, в тому числі і досудового врегулювання спору, є правом а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів його використовує.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд відхиляє доводи відповідача щодо недотримання позивачем вимог законодавства та умов укладеного між сторонами договору в частині досудового врегулювання спору (розбіжностей), оскільки, чинним законодавством України не передбачена заборона звертатись з позовом до суду у випадку порушень договірних зобов`язань контрагентом без попереднього пред`явлення претензії, навіть якщо такий обов`язок прямо передбачений договором.

Наведені позивачем докази у встановленому законом порядку відповідачем не спростовані.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 76 Господарського процесуального Кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального Кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Приписами ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 1 ст. 86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, як обґрунтовані, підтверджені належними доказами та наявними матеріалами справи.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, судові витраті по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до товариства з обмеженою відповідальністю „Бона Віта-ГР про стягнення задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Бона Віта-ГР (65009, м. Одеса, вул. Гагарінське плато, буд.9, ) на користь акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького,6, ) 5 766 (п`ять тисяч сімсот шістдесят шість) грн. 42 коп. пені, 1 130 (одну тисячу сто тридцять) грн. 67 коп. 3% річних та 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення Господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 14 лютого 2020 р.

Суддя Ю.І. Мостепаненко