ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"12" лютого 2020 р. м. ХарківСправа № 922/4327/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

розглянувши питання прийняття до розгляду заяви відповідача (вх. № 3144 від 07 лютого 2020 року), яка охоплює собою: заяву про визнання поважною причину неподання належно оформленого доказу у строк та приєднання до матеріалів справи (вх. № 3141 від 07 лютого 2020 року), заяву про визнання доказів поданими та визнання поважними причин неподання належно оформлених доказів у строк (вх. № 3142 від 07 лютого 2020 року) та заяву про допущення технічної помилки у відзиві (вх. № 3143 від 07 лютого 2020 року) у справі

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» м. Київ,
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Корт-07», м. Ізюм,
про стягнення коштів у сумі 185 940,00 грн.,-
ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження перебуває справа № 922/4327/19 за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Корт-07» про стягнення коштів у сумі 185 940,00 грн.

17 січня 2020 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 1200). Ухвалою господарського суд Харківської області від 22 січня 2020 року прийнято до розгляду відзиву на позовну заяву (вх. № 1200 від 17 січня 2020 року) та долучено його до матеріалів справи. При цьому, судом зауважено, що надані відповідачем до відзиву документи (Certifikat Berk CZ s.r.o., сертифікат № 42010328 Berk CZ s.r.o., довіреність Berk CZ s.r.o., довідка Berk CZ s.r.o., лист Berk CZ s.r.o від 04 листопада 2019 року), які складені мовою іноземної держави, не мають засвідченого нотаріусом перекладу на українську мову, що унеможливлює суд ознайомитись із їх змістом. Доданий до відзиву переклад листа Berk CZ s.r.o від 04 листопада 2019 року на українську мову не був не засвідчений у відповідності з вимогами статті 79 Закону України "Про нотаріат".

07 лютого 2020 року до суду від представника відповідача надійшов пакет документів, відповідно до додатків якого останнім представлено суду наступні документи: заява про визнання поважною причину неподання належно оформленого доказу у строк та приєднання до матеріалів справи (вх. № 3141), заява про визнання доказів поданими та визнання поважними причин неподання належно оформлених доказів у строк (вх. № 3142) та заява про допущення технічної помилки у відзиві (вх. № 3143).

Суд, розглянувши питання прийняття до розгляду з залученням до матеріалів справи вище зазначених документів відповідача, виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 161 Господарського процесуального кодексу України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Відповідно до частини 1 статті 251 ГПК України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. До відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього документів іншим учасникам справи (пункт 2 частини 6 статті 165 ГПК України). Як вбачається з ухвали господарського суду Харківської області від 12 листопада 2019 року у справі № 922/3503/19, судом встановлено, зокрема, відповідачу п`ятнадцятиденний строк, з дня вручення ухвали, на подання до суду відзиву. Дана ухвала отримана представником відповідача 15 листопада 2019 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення. Тобто, відповідач мав строк на подання до суду відзиву на позовну заяву - до 30 листопада 2019 року, відповідно до частини 1 статті 251 ГПК України.

При цьому, як встановлено вище, ухвалою господарського суд Харківської області від 22 січня 2020 року прийнято до розгляду відзив на позовну заяву (вх. № 1200 від 17 січня 2020 року) та долучено його до матеріалів справи із зазначенням, що копії додатків не засвідчені в установленому законом порядку. Тобто, в даному випадку відповідач реалізував своє право на подання заяви по суті справи та сформував свою позицію у відзиві, який ухвалою суду долучений до матеріалів справи.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" та від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб те ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до вимог статті 80 Господарського процесуального кодексу України,учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Обґрунтовуючи заяву про визнання поважною причину неподання належно оформленого доказу у строк та приєднання до матеріалів справи (вх. № 3141), та заяву про визнання доказів поданими та визнання поважними причин неподання належно оформлених доказів у строк (вх. № 3142) представник зазначив про те, що докази, які були долучені до відзиву, були оформлені виконавчим органом відповідача без надання правової допомоги адвоката, а тому вчинені технічні помилки щодо завіряння копій, просить суд не перешкоджати в доступі до правосуддя відповідачеві в розрізі надмірного формалізму.

Господарський суд, оцінивши наведенні позивачем доводи, зазначає, що надмірний формалізм, про який зазначає представник відповідача, в даному випадку відсутній, адже, саме дії підприємства-відповідача призвели до того, що частина документів, які були сформовані до відзиву, не засвідчені в установленому законом порядку. Варто наголосити на тому, що поряд із законодавчим забезпеченням доступу до правосуддя, значний вплив на конституційно-правовий механізм реалізації права на доступ до правосуддя здійснюють самі сторони, шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений, зокрема, Господарським процесуальним кодексом України.

При цьому, за нормами Господарського процесуального кодексу України лише позивач наділений правом усувати недоліки заяви по суті справи (позовної заяви) в строк, встановлений судом, відповідач такого права не має, у зв`язку з чим позиція останнього не ґрунтується на нормах процесуального законодавства, довільне тлумачення яких є неприпустимим.

Наведені відповідачем обставини про визнання поважними причин неподання належно оформлених доказів у строк, пов`язані виключно із суб`єктивним ставленням сторони у даній справі (відповідачем) до результатів розгляду справи.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. Згідно з частиною 1 статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Наслідки пропуску процесуальних строків передбачені частинами 1, 2 статті 118 Господарського процесуального кодексу України, а саме право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, пропуск процесуального строку - це юридичний факт, який настає внаслідок бездіяльності уповноваженої особи в момент настання (або закінчення) цього строку з поважних причин чи з причини, що не можуть бути визнані такими, і такий, що породжує відповідні правові наслідки.

Поведінка заявників складає об`єктивний факт /.../ який необхідно брати до уваги для визначення факту перевищення розумного строку, зазначенного у статті 6 § 1 (Poiss v. Austria (Пойсс проти Австрії), § 57; Wiesinger v. Austria (Вісінгер проти Австрії), § 57; Humen v. Poland (Гумен проти Польщі) [ВП], § 66). Кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази, в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands (Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів § 33).

Оскільки відповідачем не доведено поважність причини неподання доказів у строк, визначений у Законі, а вчинення даної дії судом порушить закладений в основі процесуального законодавства принцип рівності, який є складовою більш широкого розуміння поняття "справедливого судового розгляду", суд відмовляє відповідачеві у визнані поважною причини неподання належно оформлених доказів у строк та відповідно залишає без розгляду заяву про визнання поважною причини неподання належно оформленого доказу у строк та приєднує до матеріалів справи (вх. № 3141) та заяву про визнання доказів поданими та визнання поважними причин неподання належно оформлених доказів у строк (вх. № 3142) із долученням до матеріалів справи.

Щодо наданого відповідачем документу, який перекладений із іноземної мови на українську, то суд ПОВТОРНО зазначає наступне.

Відповідно до статті 79 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріус засвідчує вірність перекладу документа з однієї мови на іншу, якщо він знає відповідні мови. Якщо нотаріус не знає відповідних мов, переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус.

Відповідно до пункту 7 глави 8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 за № 296/5, у разі якщо документи, що посвідчуються, видаються або засвідчуються, викладені на двох і більше окремих аркушах, вони повинні бути з`єднані у спосіб, що унеможливлює їх роз`єднання без порушення їх цілісності, із зазначенням кількості прошитих (прошнурованих), пронумерованих і скріплених аркушів, з проставлянням підпису та печатки нотаріуса.

В даному випадку, заявник мав подати до суду прошиту та засвідчену нотаріальну копію документу (з офіційним перекладом) або з проставленим апостилем.

Крім того, відповідно до вимог статті 38 Закону України «Про нотаріат» консульські установи України також засвідчують вірність перекладу документів з однієї мови на іншу.

Наданий відповідачем переклад листа від 04 листопада 2019 року не має засвідченого нотаріусом перекладу на українську мову у відповідності з вимогами статті 79 Закону України "Про нотаріат", що унеможливлює суд ознайомитись із його змістом.

При цьому, суд зазначає, що алгоритм дії із засвідченням перекладу документів із іноземної мови на українську визначений в ухвалі господарського суду Харківської області від 22 січня 2020 року.

Також відповідачем подано заяву про допущення технічної помилки у відзиві (вх. № 3143), щодо даного документа суд зазначає наступне.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Отже, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

При цьому, слід зазначити, що предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Так, у відповідності до матеріалів позовної справи позивачем визначений наступний предмет позову (об`єкт спірних правовідносин, тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем): договір № 165/2019-ЦЮ на надання послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів від 21 жовтня 2019 року. Підставою позову позивачем визначено - порушення відповідачем умов вище вказаного договору. Заяв про зміну предмета або підстав позову від позивача до суду не надходило.

На противагу цьому, відповідач скеровує до матеріалів справи інші договору та акти приймання передачі, які не охоплюються ні предметом, ні підставою позову у даній господарській справі та не розкривають суть господарської операції, проведеної на підставі договору № 165/2019-ЦЮ на надання послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів від 21 жовтня 2019 року.

Керуючись статтями 42, 118, 165, 232-236, 251 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити відповідачеві у визнанні поважними причин неподання належно оформлених доказів у строк.

Залишити без розгляду заяву про визнання поважною причини неподання належно оформленого доказу у строк (вх. № 3141), заяву про визнання доказів поданими та визнання поважними причин неподання належно оформлених доказів у строк (вх. № 3142) та заяву про допущення технічної помилки у відзиві (вх. № 3143) із долученням даних документів до матеріалів справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвалу підписано 12 лютого 2020 року.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/4327/19