Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2020Справа № 910/12862/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Жупінаса Романа Анатолійовича

до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна"

про стягнення 62 510, 53 грн.

без повідомлення учасників справи

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду м. Києва звернулась Фізична особа-підприємець Жупінас Роман Анатолійович (далі - ФОП Жупінас Р.А., позивач) з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" (далі - ПАТ "СК "Країна", відповідач) про стягнення штрафних санкцій та матеріальних втрат у сумі 62 510,53 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договору страхування цивільної відповідальності експедитора № УА146844 від 01.10.2016 р. в частині своєчасної виплати позивачу страхового відшкодування, яке було стягнуте з відповідача рішенням Господарського суду міста Києва від 07.05.2018 р. у справі № 910/22139/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2018 р. та постановою Верховного Суду від 03.12.2018 р. Указане страхове відшкодування відповідач сплатив лише 19.10.2018 р., у зв`язку із чим має понести відповідальність за неналежне виконання грошового зобов`язання у вигляді пені та матеріальних втрат.

У позові ФОП Жупінас Р.А. просить суд стягнути:

- з відповідача пеню у сумі 31 059,45 грн. та 3 % річних у сумі 7 278,08 грн.;

- з ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» інфляційні втрати у сумі 24 173,00 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.10.2019 р. за вказаним позовом було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до правил, визначених ст.ст. 12, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК). Цією ж ухвалою сторонам надано строк, передбачений законом, для реалізації ними своїх процесуальних прав та обов`язків.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, у визначений законом строк надав суду відзив, у якому проти позовних вимог заперечив, вказав про їх необгрунтованість, до вимог про стягнення пені просив застосувати строк позовної давності. Щодо вимог про стягнення інфляційних витрат зазначив, що вони заявлені до іншої особи до - ТОВ «Партнер Дістрібьюшн», а не до відповідача, просив відмовити у задоволенні позову.

Крім того, у своєму відзиві представник відповідача заявив клопотання про залишення позову без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України, оскільки позовна заява підписана представником позивача - адвокатом Ясинецьким О.А. без належного підтвердження повноважень на вчинення таких дій.

Розглянувши указане клопотання, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні цього клопотання з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 162 ГПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Згідно з ч. 1 ст. 56 ГПК України (в редакції, чинній на час розгляду клопотання) cторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 статті 58 ГПК України).

Отже, реалізація права на звернення до суду із позовом є процесуальною дією в суді, яка має здійснюватися або самою особою у порядку самопредставництва, або її процесуальним представником (вказана позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.03.2018 у справі № 910/23346/16, від 21.03.2018 у справі № 916/3283/16). Зокрема, підписання та/або подання позовної заяви є процесуальними формами реалізації повноважень з представництва.

Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері (ч. 2 ст. 61 ГПК України).

Відповідно до частини 4 статті 60 ГПК України повноваження адвоката як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Згідно із частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

У даному випадку позов ФОП Жупінаса Р.А. був підписаний від імені представника позивача - адвокатом Ясинецьким О.А., який діяв на підставі ордеру серії КВ № 402786 від 16.09.2019 р., виданого згідно з укладеним із позивачем договором про надання правничої допомоги від 16.09.2019 р.

Відповідно до п. 2.1 вказаного договору адвокат приймає від клієнта доручення щодо надання правничої допомоги у судовій справі, яка розглядається Господарським судом міста Києва за позовною заявою ФОП Жупінаса Р.А. до ПАТ "СК "Країна" про стягнення витрат, пов`язаних із розглядом справи про стягнення 230 000,00 грн.

На виконання договору про надання правничої допомоги адвокат наділяється всіма правами представника, закріпленими, зокрема, ГПК України, без встановлення обмежень, у тому числі правом подачі до суду позовних заяв та додатків до них (п. 2.3.11).

При цьому, з поданих позивачем документів - ордеру серії КВ № 402786 від 16.09.2019 р. та договору про надання правничої допомоги від 16.09.2019 р. будь-яких застережень, які б обмежували повноваження адвоката Ясинецького О.А. під час надання правничої допомоги ФОП Жупінасу Р.А., не вбачалось, а тому суд вважав, що адвокат Ясинецький О.А. мав право на підписання позову від імені ФОП Жупінаса Р.А. Отже, зважаючи на відсутність підстав для залишення позову без розгляду, суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду.

За таких обставин, розглянувши заяви учсників процесу по суті спору та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.01.2015 року між ФОП Жупінасом Р.А. (виконавець) та ТОВ "Партнер Дістрібьюшн" (замовник) був укладений договір на надання транспортно-експедиторських послуг № ЖРК-01 772 ТС, відповідно якого виконавець зобов`язався за плату і за рахунок замовника надати послуги з перевезення визначеного в договорі-заявці вантажу його автомобільним транспортом.

Також ФОП Жупінас Р.А. (страхувальник) уклав із ПАТ "СК "Країна" (страховик) договір добровільного страхування цивільної відповідальності експедитора № УА 146844 від 01.10.2016 р. (далі - договір страхування), предметом якого були майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням страхувальником завданої ним шкоди третім особам, а саме життю, здоров`ю фізичних осіб, збитків майну фізичних та юридичних осіб під час виконання страхувальником своїх зобов`язань, пов`язаних з експедируванням вантажу.

Згідно з п.п. 8.4.3, 10.24 договору страхування страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування протягом 10 (десяти) робочих днів із дня прийняття рішення про виплату.

Відповідно до п. 11.1 договору рішення про виплату страхового відшкодування приймається протягом 10 (десяти) робочих днів з дня отримання всіх необхідних документів, що підтверджують настання страхового випадку та розміру збитків.

У подальшому, у зв`язку із порушенням ПАТ "СК "Країна" умов указаного договору страхування та невиплатою у визначений договором строк страхового відшкодування рішенням Господарського суду міста Києва від 07.05.2018 р. по справі № 910/22139/17, яке набрало законної сили 20.09.2018 р. згідно з постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2018 р., з ПАТ "СК "Країна" на користь ФОП Жупінаса Р.А. було стягнуте страхове відшкодування у сумі 230 000,00 грн. та 3 450,00 грн. судового збору.

Частиною 4 ст. 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, вищевказаним рішенням були встановлені обставини невиконання відповідачем умов договору страхування № УА 146844 від 01.10.2016 р. та визначений обов`язок страховика виплатити позивачу страхове відшкодування.

Проте, відповідач вказане судове рішення виконав тільки 19.10.2018 р., сплативши суму страхового відшкодування платіжним дорученням № 13068 від 19.10.2018 р. (копія якого наявна у матеріалах справи).

Отже, судом встановлено, що відповідач допустив прострочення зобов`язання зі сплати позивачу страхового відшкодування, що є порушенням господарського зобов`язання.

Посилаючись на такі обставини, позивач нарахував відповідачу пеню, виходячи із суми страхового відшкодування, за період з 28.09.2017 р. по 27.03.2018 р. у сумі 31 059,45 грн.

Відповідно до ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Так, згідно з п. 8.4.3 договору страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасну виплату страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення сплати страхового відшкодування.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Отже, на підставі наведених правових норм та в силу п. 8.4.3 договору суд дійшов висновку, що у позивача виникло право вимоги до ПАТ "СК "Країна" на сплату пені за порушення грошового зобов`язання.

Разом з цим, у відзиві відповідач заявив клопотання про застосування строку спеціальної позовної давності до вимог про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язання.

Статтею 258 Цивільного Кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Частиною 2 вказаної норми ЦК встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 р. № 14 перебіг строку нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Судом встановлено та підтверджено судовими рішеннями у справі № 910/22139/17, що відповідно до п.п. 10.24, 11.1, 11.3 договору виплата страхового відшкодування відповідачем мала бути здійснена ФОП Жупінасу Р.А. 04.09.2017 р., оскільки, як встановив Київський апеляційний господарський суд у постанові від 20.09.2018 р., надання страховиком усіх документів для виплати відбулось листом від 07.08.2017 р.

Отже, з наступного дня, тобто з 05.09.2017 р., розпочинається строк порушення зобов`язання та нарахування штрафних санкцій в разі невиконання такого обов`язку. Відповідно - з цього ж дня (05.09.2017 р.) починає свій перебіг строк позовної давності з нарахування вказаних штрафних санкцій, який спливає 05.09.2018 р., а як вбачається з матеріалів справи, з даним позовом до суду ФОП Жупінас Р.А. звернувся 16.09.2019 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення пені у сумі 31 059,45 грн. задоволенню не підлягають у зв`язку із пропуском строку позовної давності, а тому в цій частині позовних вимог ФОП Жупінасу Р.А. суд відмовляє.

Крім того, за прострочення сплати страхового відшкодування позивач нарахував відповідачу 3 % річних у сумі 7 278,08 грн. за період з 28.09.2017 р. по 19.10.2018 р., які просив стягнути у судовому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на вищенаведені норми законодавства, вимоги про стягнення 3 % річних є такими, що заявлені правомірно.

Перевіривши правильність нарахування вказаної суми, суд встановив, що з відповідача підлягають стягненню 3 % річних у сумі 7 278,08 грн., тобто у розмірі, заявленому позивачем.

Щодо стягнення інфляційних втрат у сумі 24 173,00 грн., нарахованих за прострочення сплати страхового відшкодування, то суд вирішив у їх задоволенні відмовити, оскільки така вимога заявлена позивачем до ТОВ «Партнер Дістрібьюшн», яка не є особою, відповідальною за зобов`язаннями ПАТ "СК "Країна" та не залучена відповідачем у даній справі. При цьому вирішення спору судом має здійснюватись у межах заявлених позовних вимог, виходячи із принципу диспозитивності (ст. 14 ГПК України).

З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги ФОП Жупінаса Р.А. підлягають частковому задоволенню, - в частині стягнення 3 % річних.

Стосовно стягнення суми витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

У даному випадку позивач просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у сумі 1 921,00 грн. та витрати за надану професійну правничу допомогу у сумі 71 500,00 грн., які складаються з витрат у сумі 56 500,00 грн., понесених позивачем під час розгляду справи № 910/22139/17 про стягнення з ПАТ "СК "Країна" страхового відшкодування у сумі 230 000,00 грн., а також витрат по даній по даній справі у сумі 15 000,00 грн.

У відзиві на позов відповідач заперечив проти стягнення указаних витрат на правничу допомогу, просив відмовити у їх задоволенні.

Суд, розглянувши заяви сторін в цій частині, вирішив відмовити позивачу у стягненні витрат на правничу допомогу, виходячи з такого.

Статтею 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною 5 статті 129 ГПК України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у сумі 56 000,00 грн. позивач надав: - договір про надання правової допомоги від 30.07.2017 р., укладений між ФОП Жупінасом Р.А. та адвокатом Ясинецьким О.А., відповідно до якого адвокат приймає доручення щодо надання правничої допомоги в Господарському суді міста Києва за позовною заявою ФОП Жупінаса Р.А. до ПАТ "СК "Країна" про стягнення страхового відшкодування у сумі 230 000,00 грн.; договір про надання правової допомоги від 19.06.2018 р., предметом якого є надання адвокатом Ясинецьким О.А. правничої допомоги під час судового розгляду справи № 910/22139/17 у Київському апеляційному господарському суді; договір про надання правової допомоги від 05.11.2018 р., предметом якого є надання адвокатом Ясинецьким О.А. правничої допомоги під час судового розгляду справи № 910/22139/17 у Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду; акти наданих послуг від 30.11.2017 р., від 19.04.2018 р., від 19.06.2018 р., від 20.09.2018 р., від 05.11.2018 р. щодо участі адвоката у судових засіданнях, пов`язаних із розглядом указаного спору у справі № 910/22139/17; докази оплати правничої допомоги позивачем на суму 56 000,00 грн. (квитанції до прибуткового касового ордера № 57 від 30.11.2017 р., № 22 від 19.04.2018 р., № 35 від 19.06.2018 р., № 40 від 20.09.2018 р.).

Однак, зі змісту указаних доказів вбачається, що вони не стосуються розгляду даної справи, у якій предметом спору є стягнення штрафних санкцій та матеріальних втрат внаслідок несвоєчасної сплати ПАТ "СК "Країна" страхового відшкодування, а пов`язані зі спором, що був предметом розгляду іншої справи - № 910/22139/17 у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій про стягнення страхового відшкодування, а тому у стягненні таких витрат суд відмовляє.

Далі, у обгрунтування витрат на правничу допомогу, понесених у сумі 15 000,00 грн. по даній справі, позивач посилається на договір про надання правничої допомоги від 04.02.2019 р.; акт наданих адвокатом послуг від 04.02.2019 р. за вказаним договором та квитанцію до прибуткового касового ордера № 17 від 04.02.2019 р.

Однак, як свідчать матеріали справи, ні договору про надання правничої допомоги від 04.02.2019 р., ні доказів, які б підтверджували надання позивачу послуг з правової допомоги за договором від 04.02.2019 р. та фактичне понесення позивачем витрат з правничої допомоги (квитанції до прибуткового касового ордера № 17 від 04.02.2019 р.) представником позивача не надано, а тому суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 15 000,00 грн.

За таких обставин, у зв`язку із частковим задоволенням позову, розподілу підлягають витрати зі сплати судового збору у сумі 1 921,00 грн. у порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Жупінаса Романа Анатолійовича до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" про стягнення 62 510, 53 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" (04176, м. Київ, вул. Електриків, 29-А, ідентифікаційний код 20842474) на користь Фізичної особи-підприємця Жупінаса Романа Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 3 % річних у сумі 7 278 (сім тисяч двісті сімдесят вісім) грн. 08 коп., судовий збір у сумі 223 (двісті двадцять три) грн. 66 коп.

У решті позовних вимог - відмовити.

Повне судове рішення складене 13 лютого 2020 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.