ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2020 р. Справа№ 910/23556/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Верховця А.А.

Сотнікова С.В.

за участю секретаря судового засідання Чміль Я.Є.

та представників учасників провадження у даній справі у відповідності до протоколу судового засідання від 12.02.2020

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи Мусієнка Юрія Михайловича та Фізичної особи Потикевича Володимира Івановича

на ухвалу господарського суду м. Києва від 11.09.2019

у справі № 910/23556/17

за заявою ФОП Мусієнка Ю.М., ФОП Потикевича В.І., Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "ЛТ КОМ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Юнекс"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.09.2019 у справі № 910/23556/17 визнано кредитором у справі № 910/23556/17 по відношенню до боржника Акціонерне товариство "ОТП Банк" на суму 9 022 271,57 грн., з яких: 3 524, 00 грн. - перша черга; 8 588 542,65 грн. - четверта черга; 430 204,92 грн. - шоста черга.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ФО Мусієнко Ю.М. , ФО Потикевич В.І. звернулися до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просять суд скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 11.09.2019 у справі № 910/23556/17 повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити АТ "ОТП Банк" у визнанні їх кредиторських вимог по відношенню до боржника.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Мусієнка Юрія Михайловича та Фізичної особи-підприємця Потикевича Володимира Івановича на ухвалу господарського суду м. Києва від 11.09.2019 у справі №910/23556/17, розгляд апеляційної скарги призначено на 27.11.2019.

25.11.2019 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника АТ "ОТП Банк" надійшов відзив на апеляційну скаргу та заява про відкладення судового засідання.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2019 розгляд апеляційної скарги Фізичної особи Мусієнка Юрія Михайловича та Фізичної особи Потикевича Володимира Івановича на ухвалу господарського суду м. Києва від 11.09.2019 у справі №910/23556/17 відкладено на 18.12.2019.

17.12.2019 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Мусієнка Ю.М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У зв`язку з перебуванням судді Грека Б.М. у відпустці, згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2019, сформовано склад колегії суддів для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі № 910/23556/17 у наступному складі: головуючий суддя: Доманська М.Л., судді: Сотніков С.В., Верховець А.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2020 прийнято апеляційну скаргу Фізичної особи Мусієнка Юрія Михайловича та Фізичної особи Потикевича Володимира Івановича на ухвалу господарського суду м. Києва від 11.09.2019 у справі № 910/23556/17 до свого провадження у новому складі суду та призначено розгляд справи на 12.02.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2020 було виправлено описку, допущену в тексті ухвал Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2019; від 04.11.2019, від 27.11.2019 та від 23.12.2019 у справі № 910/23556/17 щодо назви апелянтів, вважати вірною назвою апелянтів в вищезазначених ухвалах : "Фізична особа Мусієнко Юрій Михайлович та Фізична особа Потикевич Володимир Іванович ".

У судовому засіданні 12.02.2020 представник апелянтів підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник АТ "ОТП Банк" заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги.

Інші учасники судового процесу у судове засідання не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Частиною 11 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Судова колегія, обговоривши на місці вказані обставини, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності інших учасників провадження у справі, які не з`явилися у судове засідання, за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Таким чином, ГПК України повинен містити імперативні норми про те, в яких випадках особа має право оскаржити рішення суду в апеляційному чи касаційному порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 255 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

В даному випадку, відповідно до приписів розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі по тексту - Закон), судом першої інстанції вірно застосовано норми Закону в редакції, що діє з 19.01.2013 до 21.10.2019, тобто на момент винесення оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону провадження у справах про банкрутство регулюється Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду міста Києва від 03.04.2018 відкрито провадження у справі № 910/23556/17. Визнано кредиторами боржника: ФОП Мусієнко Ю.М. (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на суму 386.464, 00 грн., з яких 380.256, 00грн. - вимоги четвертої черги, 6.208, 00 грн. - вимоги першої черги; ФОП Потикевич В.І. (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на суму 500.142, 80 грн., з яких: 498.486, 80 грн. - вимоги четвертої черги, 1.656, 00 грн. - вимоги першої черги; товариство з обмеженою відповідальністю "ЛТ КОМ" (ідентифікаційний код 37165128) на суму 109.636, 00 грн., з яких: 101.500, 00 грн. - вимоги четвертої черги, 8.136, 00 грн. - вимоги першої черги, призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Тущенко С.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.09.2018 затверджено реєстр вимог кредиторів на загальну суму 10.018.514, 37 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2018 апеляційну скаргу ФОП Мусієнка Юрія Михайловича та ФОП Потикевича Володимира Івановича залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду м. Києва від 27.09.2018 у справі №910/23556/17 - без змін.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.03.2019 касаційну скаргу ФОП Мусієнка Юрія Михайловича та ФОП Потикевича Володимира Івановича задоволено; постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2018 та ухвалу господарського суду м. Києва від 27.09.2018 в частині визнання грошових вимог АТ "ОТП Банк" скасовано; справу № 910/23556/17 в частині грошових вимог АТ "ОТП Банк" направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Оскаржуваною ухвалою судом першої інстанції визнано кредитором у справі № 910/23556/17 по відношенню до боржника Акціонерне товариство "ОТП Банк" на суму 9 022 271,57 грн., з яких: 3 524, 00 грн. - перша черга; 8 588 542,65 грн. - четверта черга; 430 204,92 грн. - шоста черга.

З даним судовим рішенням апелянти не погодилися.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшов висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції винесена з повним дослідженням матеріалів справи та є такою, що відповідає вимогам законодавства, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону, конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

У ст. 45 Закону встановлено, що кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів, у наступному порядку:

1) у першу чергу задовольняються:

вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у зв`язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов`язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, що направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, що направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідної допомоги, належної працівникам у зв`язку з припиненням трудових відносин та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі;

вимоги кредиторів за договорами страхування;

витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді та роботою ліквідаційної комісії, у тому числі:

витрати на оплату судового збору;

витрати кредиторів на проведення аудиту, якщо аудит проводився за рішенням господарського суду за рахунок їхніх коштів;

витрати заявника на публікацію оголошення про порушення справи про банкрутство, введення процедури санації, визнання боржника банкрутом;

витрати на публікацію в офіційних друкованих органах інформації про порядок продажу майна банкрута;

витрати на публікацію в засобах масової інформації про поновлення провадження у справі про банкрутство у зв`язку з визнанням мирової угоди недійсною;

вимоги щодо виплати основної грошової винагороди арбітражному керуючому;

вимоги щодо відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним повноважень розпорядника майна, керуючого санацією боржника або ліквідатора банкрута;

витрати арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), пов`язані з утриманням і збереженням майнових активів банкрута;

витрати Гарантійного фонду виконання зобов`язань за складськими документами на зерно, пов`язані з набуттям ним права регресної вимоги щодо зернового складу, - у розмірі всієї виплаченої ним суми відшкодування вартості зерна;

2) у другу чергу задовольняються:

вимоги із зобов`язань, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян, шляхом капіталізації у ліквідаційній процедурі відповідних платежів, у тому числі до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за громадян, які застраховані в цьому фонді, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зобов`язань із сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, крім вимог, задоволених позачергово, з повернення невикористаних коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також вимоги громадян - довірителів (вкладників) довірчих товариств або інших суб`єктів підприємницької діяльності, які залучали майно (кошти) довірителів (вкладників);

3) у третю чергу задовольняються:

вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів);

вимоги центрального органу виконавчої влади, що здійснює управління державним резервом;

4) у четверту чергу задовольняються:

вимоги кредиторів, не забезпечені заставою, у тому числі і вимоги кредиторів, що виникли із зобов`язань у процедурі розпорядження майном боржника чи в процедурі санації боржника;

5) у п`яту чергу задовольняються:

вимоги щодо повернення внесків членів трудового колективу до статутного капіталу підприємства;

вимоги щодо виплати додаткової грошової винагороди керуючому санацією або ліквідатору у частині 5 відсотків обсягу стягнутих на користь боржника активів (повернення грошових коштів, майна, майнових прав), які на дату порушення провадження у справі про банкрутство перебували у третіх осіб;

вимоги щодо виплати додаткової грошової винагороди керуючому санацією або ліквідатору у частині 3 відсотків обсягу погашених вимог конкурсних кредиторів, які підлягають позачерговому задоволенню та віднесені до конкурсних згідно з цим Законом;

6) у шосту чергу задовольняються інші вимоги.

Керуючись ст. 23 Закону, АТ «ОТП БАНК» в тридцятиденний строк (26.04.18 - дата звернення Банка із заявою) з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «ЮНЕКС» (04.04.18- дата оприлюднення оголошення) звернувся до Суду першої інстанції із Заявою вих. № 12-4-10/1545 від 25.04.18 про визнання грошових вимог до боржника у загальному розмірі 9 022 271,57 грн. та включення їх до реєстру вимог кредиторів.

До зазначеної заяви Банком були подані документи, що підтверджують вимоги Банку, а саме: кредитні договори; розгорнуті розрахунки заборгованості; виписки по всім рахункам, на яких обліковується заборгованість, і які підтверджують, що борг не погашено; рішення судів на користь Банку про стягнення заборгованості по кредитними договорами; виконавчі документи судів; документи виконавчих проваджень; розрахунки процентів.

Так, 03.07.2008 між Боржником та Закритим акціонерним товариством "ОТП Банк", правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк", що підтверджується ст. 1 Статуту Банку, зареєстрованого 30.06.09, (надалі "Банк", "Кредитор") був укладений Договір про надання овердрафту № ОV 08-353/28-2 (надалі - "Кредитний договір 1"), відповідно до пункту 1.1 якого Банк зобов`язався надати клієнту овердрафт, в рамках якого банк надає Клієнту кредит, в розмірі, що не перевищує ліміт фінансування (450 000,00 грн.), а Клієнт приймає, зобов`язується належним чином використати та повернути Банку кредит, а також сплатити проценти та виконати інші зобов`язання, встановлені у цьому договорі.

Відповідно до Кредитного договору-1 сторони узгодили, що зокрема, терміни "овердрафт" та "кредит", що вживаються у цьому договорі, мають наступні значення: "Овердрафт" - послуга, що надається Банком без взяття на себе твердого зобов`язання, при якій Клієнт має поновлювальне право на отримання кредиту, що надається шляхом здійснення Банком оплати платіжних документів (доручень) Клієнта з рахунку(ів) Клієнта в Публічному акціонерному товаристві "ОТП Банк" понад наявний на такому(их) рахунку(ах) залишок грошових коштів, в розмірі, порядку та на умовах, встановлених в цьому договорі. "Кредит" - грошові кошти, що надаються Банком Клієнту однією сумою або частинами ("Траншами") в розмірі, порядку та на умовах, встановлених в цьому договорі.

Згідно з пунктом 1.6 Кредитного договору-1 Клієнт зобов`язався виконати боргові зобов`язання в повному обсязі в строк до останнього банківського дня червня місяця 2009 року включно. При цьому, проценти за кредит мають бути сплачені Позичальником протягом банківського дня, що слідує за днем виконання боргових зобов`язань.

Підпунктом 1.6.1 пункту 1.6 Кредитного договору-1 передбачено, що сума кожного траншу підлягає поверненню відповідачем протягом 30 календарних днів з дати надання такого траншу за обставин, що на момент надання такого траншу не існувало заборгованості Позичальника перед Банком відповідно до умов цього договору, а за обставин, що на момент надання такого траншу існувала заборгованість Позичальника перед Банком згідно з цим договором, то такий транш підлягає поверненню протягом 30 календарних днів з дня виникнення такої існуючої заборгованості, враховуючи при цьому, що, в будь-якому випадку, сума кредиту в повному обсязі має бути повернута Позичальником Банку не пізніше останнього банківського дня червня місяця 2009 року.

Вимоги по Кредитному договору-1 у загальному розмірі 421851,27 грн. підтверджені наказами господарського суду міста Києва від 21.12.2009, виданими на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 11.11.2009 по справі № 25/129.

Зазначена сума складається з: 386 936,98 грн. - заборгованість по Кредитному договору-1 по тілу кредиту та відсоткам; 30 231,97 грн. - заборгованість по Кредитному договору-1 по пені; 4 287,51 грн. - державне мито та ІТЗ судового процесу; 394,81 грн. - державне мито за подання апеляційної скарги.

Документи, які підтверджують вимоги по Кредитному договору-1 у загальному розмірі 421 851,27 грн., містяться з матеріалах судової справи № 910/23556/17, а саме: рішення Суду від 09.07.2009 у справі № 25/129; копія постанови Київського апеляційного господарського суду від 11.11.2009 по справі № 25/129; копії постанов Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2018 у справі № 25/129; копії дублікатів наказів Суду від 21.12.2009 на суму 421 456,46 грн. та 394,81 грн.; матеріали виконавчих проваджень.

Однак, починаючи з дати першого порушення умов Кредитного договору 1 (тобто вчасного неповернення кредиту (траншу) - з 30.11.2008, по день порушення провадження у справі про банкрутство Боржника - 03.04.2018, заборгованість по Кредитному договору-1 не була погашена навіть частково, що апелянтом не спростовано.

Станом 03.04.2018 (включно) загальна сума заборгованості Боржника перед Банком по Кредитному договору-1 - 802 378,83 грн., що складається із:

- 772 146,86 грн. (загальна сума заборгованості по тілу кредиту та відсоткам);

- 30 231, 97 грн. (заборгованості по пені за період з 29.10.2008 по 01.05.2009).

Банк зазначає, що відсотки по Кредитному договору-1 за період з 01.12.2015 по 03.04.2018 в сумі 385 209,88 грн. нараховані на підставі наступних пунктів Договору.

Пунктом 1.4.5. Кредитного договору-1 закріплено, що проценти, що передбачені п. п. 1.4.1.-1.4.2. цього Договору, сплачується Позичальником Банку щомісячно протягом першого Банківського дня місяця, що є наступним за місяцем нарахування процентів. Банківський день-це день, протягом якого банківські установи у м. Києві відкриті та здійснюють операції при роботі з клієнтами.

Згідно з п. 1.4.4. Кредитного договору-1 проценти розраховуються від суми кожного Траншу, що отриманий Позичальником від Банку, протягом строку, що обчислюється днями та дорівнює кількості днів від дати надання, до дати повернення Позичальником такого Траншу, не включаючи день повернення.

11.06.2007 між Боржником та Банком був укладений Договір про надання кредитної лінії № СR 07-294/28-2 (Кредитний договір-2), 04.07.2008 був укладений договір № 1 про зміну договору про надання кредитної лінії № СR-07-294/28-2 від 11.06.2007 та 17.07.2008 був укладений договір № 2 про зміну договору про надання кредитної лінії № СR 07-294/28-2 від 11.06.2007, відповідно до якого Позичальник отримав кредит з Лімітом фінансування 4 230 000,00 грн.

Згідно з п. 1.4. Кредитного договору-2 Боржник зобов`язаний сплатити Банку відповідну плату від суми Кредиту в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором 2. Проценти за Кредит в гривнях розраховуються Банком від суми Кредиту в гривнях на підставі поточної ринкової процентної ставки в розмірі, що встановлюється сторонами в Кредитній заявці по відношенню до кожного Траншу у гривнях, із розрахунку 365 днів на рік. При цьому за обставини, що згідно з положеннями п. 1.4.2. (з підпунктами) цього Договору відбулося збільшення процентної ставки, то з дати перегляду процентної ставки і до закінчення строку дії цього договору проценти за Кредит в гривнях розраховуються Банком від суми Кредиту в гривнях на підставі поточної ринкової процентної ставки, встановленому Сторонами в Кредитній заявці по відношенню до кожного Траншу в гривнях + 2% річних із розрахунку 365 днів на рік, якщо інше не буде письмово погоджено Сторонами.

Відповідно до п. 1.4.2. Кредитного договору-2 Сторони домовилися, що за обставини невиконання /або неналежного виконання Позичальником будь-якого із своїх зобов`язань, передбачених пп. 2.3.1 (з підпунктом), 2.3.6, 2.3.8.-2.3.10, 2.3.12 цього Договору, процента ставка, встановлена п. 1.4.1. цього Договору, збільшується на 2% (два) процента річних. Сторони погоджуються, що таке збільшення процентної ставки буде здійснено автоматично в разі настання вказаних в цьому пункті обставин та не потребує укладення будь-якої додаткової угоди до цього договору.

В пункті 1.6. Кредитного договору-2 зазначено, що Позичальник зобов`язаний виконати Боргові зобов`язання в повному обсязі в строк до 10.06.2010, включно. Відповідно до п.п. 1.6.1. Кредитного договору 2 при цьому, сума кожного Траншу підлягає поверненню Позичальником протягом 120 (сто двадцяти) календарних днів з дати отримання такого Траншу, враховуючи при цьому, що в будь-якому випадку, сума Кредиту в повному обсязі має бути повернута Позичальником Банку не пізніше 10.06.2010.

Вимоги у загальному розмірі 5 987 525,70 грн. підтверджені виконавчим листом № 2-215/09, виданим 11.11.10 Обухівським районним судом Київської області, щодо невиконання умов Кредитного договору-2.

Зазначена сума складається з: 4 585 822,75 грн. - заборгованість по Кредитному договору-2 по тілу кредиту та відсоткам; 399 972,95 грн. - заборгованість по Кредитному договору-2 по пені; 1 730,00 грн. - судові витрати.

Документи, які підтверджують вимоги у загальному розмірі 5 987 525,70 грн., знаходяться в матеріалах судової справи № 910/23556/17, а саме: копія виконавчого листа Обухівського районного суду Київської області від 03.06.2010 у справі № 2-315/10; копія рішення Обухівського районного суду Київської області від 03.06.2010 у справі № 2-315/10, матеріали виконавчого провадження № 22931475.

Банк зазначає, що відсотки по Кредитному договору-2 за період з 01.12.2015 по 03.04.18 в сумі 2 224 160,72 грн. нараховані на підставі наступних пунктів Договору.

Згідно з п. 1.4.5. Кредитного договору-2 проценти, що передбачені пп. 1.4.1-1.4.2 цього Договору, нараховуються 20 (двадцятого) числа кожного календарного місяця та повинні сплачуватися Позичальником Банку щомісячно протягом 3 (трьох) Банківських днів наступних за таким 20 (двадцятим) числом кожного календарного місяця.

Пунктом 1.4.7. Кредитного договору-2 визначено, що за обставини, коли Позичальником не було здійснено повернення Траншу в строк, встановлений положеннями цього Договору, проценти від суми такого Траншу розраховуються в порядку, передбаченому п. 1.4. цього Договору, та підлягають сплаті одночасно (на дату здійснення) з поверненням такого Траншу.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України, гарантовано право Позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Враховуючи вищевикладені норми ЦК України та умови Кредитних договорів, судова колегія дійшла висновку, що Банком було правомірно нараховано відсотки по Кредитному договору-1 у розмірі 385 209,88 грн. за період з 01.12.2015 по 03.04.18 та по Кредитному договору-2 у розмірі 2 224 160.72 грн. за період з 01.12.15 по 03.04.2018, тобто після ухвалення судових рішень про стягнення заборгованостей за вказаними договорами до дня порушення даної справи про банкрутство, про що вірно зазначив суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.12.2018 по справі № 913/11/18 зазначив: «Судом апеляційної інстанції не враховано положення п. 2.7.2 кредитного договору, в якому сторони погодили розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом, які розраховуються до повного погашення заборгованості за договором.

Посилаючись на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, судом апеляційної інстанції не враховано, що касаційний суд виходив з інших обставин.

Відповідно до статей 599 та 629 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Договір є обов`язковим для виконання сторонами».

З аналізу статей 598 - 609 Цивільного кодексу України слід дійти висновку, що рішення суду про стягнення грошової суми не є підставою для припинення зобов`язання.

Отже, наявність судових рішень про стягнення боргу та/або інших грошових сум за інші періоди невиконання боржником договірного зобов`язання, відкриття виконавчого провадження за цими рішеннями, вчиненням інших процесуальних дій по виконанню рішень суду, за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання (добровільного чи примусового), не свідчать про припинення договірних правовідносин сторін та/або припинення зобов`язань.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 25.05.2016 у справі №6-157цс16, відповідно до якого наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу».

Також судова колегія відхиляє доводи скаржника про застосування строків позовної давності до відсотків у розмірі 385 209,88 грн. по Кредитному договору-1, які були нараховані Банком за період з 01.12.2015 по 03.04.18 та до відсотків у розмірі 2 224 160,72 грн. по Кредитному договору-2 за період з 01.12.2015 по 03.04.2018, враховуючи наступне:

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України закріплено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Пунктом 1.4.5. Кредитного договору-1 закріплено, що проценти, що передбачені п. п. 1.4.1.-1.4.2. цього Договору, сплачується Позичальником Банку щомісячно протягом першого Банківського дня місяця, що є наступним за місяцем нарахування процентів. Банківський день- це день, протягом якого банківські установи у м. Києві відкриті та здійснюють операції при роботі з клієнтами.

Згідно з п. 1.4.4. Кредитного договору-1 проценти розраховуються від суми кожного Траншу, що отриманий Позичальником від Банку, протягом строку, що обчислюється днями та дорівнює кількості днів від дати надання, до дати повернення Позичальником такого Траншу, не включаючи день повернення.

Станом на сьогоднішній день відсотки за користування кредитними коштами, в тому числі і, за період з 01.12.2015 по 03.04.2018 по Кредитному договору-1 та за період з 01.12.2015 по 03.04.2018 по Кредитному договору-2, не були сплачені.

Беручи до уваги зазначені норми діючого законодавства України, строк позовної давності для стягнення боргу по відсоткам за Кредитним договором 1, наприклад, за період з 01.12.2015 по 31.12.2015 (перший місяць в розрахунку боргу по процентам) спливає лише 31.12.2018; а за період з 01.04.2018 по 03.04.2018 (останній місяць в розрахунку боргу по процентам) спливає аж 03.04.2021.

Строк позовної давності для стягнення боргу по відсоткам по Кредитному договору-2, приклад, за перший місяць, зазначений у розрахунку-грудень 2015, (01.12.15-31.12.15) зазначеного вище періоду, сплине лише 31.12.2018; а за останній місяць, зазначений у розрахунку - квітень 2018 року (01.04.2018-03.04.2018) сплине аж 03.04.2021.

Отже, судом першої інстанції правомірно були визнані вимоги Банку до боржника у розмірі по Кредитному договору-1 у розмірі 385 209,88 грн. за період з 01.12.2015 по 03.04.2018 та по Кредитному договору-2 у розмірі 2 224 160,72 грн. за період з 01.12.2015 по 03.04.2018.

Скаржники в апеляційній скарзі зазначають, що господарський суд не дослідив тих обставин, що строки для пред`явлення виконавчих документів, які були подані Банком як докази до заяви з грошовими вимогами, закінчилися.

Проте, судова колегія відхиляє вказані твердження з огляду на наступне.

Щодо строку пред`явлення наказів № 25/129 на суму 421 456,46 грн. (борг за Договором про надання овердрафту № 01/ 08-353/28-2 від 03.07.08) та на суму 394,81 грн.:

питання строку пред`явлення вказаних вище наказів було досліджено судом апеляційної інстанції в рамках справи № 25/129 у постанові від 18.09.2018, коли зазначений суд переглядав ухвалу суду першої інстанції від 24.07.2018 у справі № 25/129.

Крім того, у справі № 25/129 також досліджувалися всі матеріали виконавчих проваджень № 24718841, № 29862640, № 24719278, № 29863055; довідки державної виконавчої служби від 20.06.2018, наявність законних підстав для видачі дублікатів виконавчих документів тощо.

Так, в постанові Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2018 по справі № 25/129 був викладений наступний висновок:

«За змістом п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про виконавче провадження» №1404- VIII від 02.06.2016 (в діючій станом на день постановления оскаржуваної ухвали редакції) виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Виконавчі документи на підставі ч. ч. 1, 5 ст. 12 цього Закону (в діючій станом на день постановления оскаржуваної ухвали редакції) можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Оскільки постанова про повернення виконавчого документу винесена державним виконавцем 28.03.2016, 3-х річний строк пред`явлення наказу Господарського суду міста Києва № 25/129 від 21.12.2.009 про стягнення з ТОВ «Юнекс» на користь ПАТ «ОТП БАНК» 328 892,65 грн. - основного боргу, 58 044,33 грн. - заборгованості по відсотках, 30 231,97 грн. - пені, 4 171,69 грн. - державного мита та 115,82 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу не закінчився та триває до 28.03.2019…».

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання...

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення...

Твердження апелянта стосовно того, що виписки з особових рахунків (НОМЕР_3, № НОМЕР_4) надані банком лише за період з 13.12.2017 по 04.04.2018, хоча нарахування процентов зі слів банку триває з 01.12.2015, а виписки лише з грудня 2017 року, відхиляються судовою колегією. Так, дослідивши вказані виписки, долучені до матеріалів справи Банком, судовою колегією встановлено, що подання виписок за період до 13.12.2017 не змінить кінечну заборгованість. Доказів будь-яких оплат з погашення заборгованості по кредиту чи по відсоткам за заявлений період суду не надано, заборгованість апелянтами не спростовано.

Судова колегія звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що боржником на користь Банка були перераховані кошти по спірним кредитним договорам з погашення заборгованості за заявлений період.

У відповідності до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи, наведені апелянтами в апеляційній скарзі, колегією суддів відхиляються, оскільки не спростовують обставин, що на підставі належних та допустимих доказів встановлені судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги Фізичної особи Мусієнка Юрія Михайловича та Фізичної особи Потикевича Володимира Івановича , зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції від 11.09.2019 у справі № 910/23556/17. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування оскаржуваної ухвали у даній справі, судовою колегією не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275, 276, 280, 282, 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи Мусієнка Юрія Михайловича та Фізичної особи Потикевича Володимира Івановича залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду м. Києва від 11.09.2019 у справі № 910/23556/17 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/23556/17 передати на розгляд до господарського суду м. Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Північного апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-291 ГПК України.

Повний текст постанови підписаний 17.02.2020.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді А.А. Верховець

С.В. Сотніков