ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2020 р. Справа№ 910/21865/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Пшеницькій Т.І.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 06.02.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2019 (повний текст рішення складено 20.05.2019)

у справі №910/21865/16 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про визнання недійсним одностороннього правочину

В судовому засіданні 06.02.2020 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.05.2019 у справі №910/21865/16 відмовлено Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним одностороннього правочину.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2019 у справі №910/21865/16 та ухвалити нове, яким задоволити позов АТ «Львівгаз» до ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про визнання одностороннього правочину недійсним в повному обсязі.

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» про визнання недійсним одностороннього правочину Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог (вих. № 26-7152/1.2-16 від 20.10.2016).

Позов обґрунтований тим, що у ПАТ «Львівгаз» відсутні невиконані грошові зобов`язання перед ПАТ НАК «Нафтогаз України» згідно наказу Господарського суду Львівської області № 914/4192/15 від 05.07.2016, а тому підстав для проведення такого зарахування немає.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.05.2019 у справі №910/21865/16 у задоволенні позову відмовлено.

Відмова у задоволенні позову обґрунтована тим, що судовим рішенням у справі №914/3013/16, яке набрало законної сили, односторонній правочин - заява ПАТ «Львівгаз» № 02-09/16-07 від 06.09.16 про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 7 911 859,82 грн. був визнаний недійсним у зв`язку з чим, за висновком суду, фактичного зарахування вимог ПАТ «Львівгаз» перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України» на дану суму не відбулось, заборгованість ПАТ «Львівгаз» перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України» у сумі 7 911 859,82 грн., що була стягнута у вигляді інфляційної складової боргу та 3 % річних у справі №914/4192/15, не є припиненою (сплаченою), а тому може бути предметом зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою ПАТ «НАК «Нафтогаз України» № 26-7152/1.2-16 від 20.10.2016.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач 14.06.2019 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права виходячи з наступного:

- у АТ «Львівгаз» відсутня заборгованість перед АТ «НАК «Нафтогаз України» у сумі 7 911 859, 82 грн., що була стягнута рішенням у вигляді інфляційної складової боргу та 3% річних у справі № 914/4192/15; наказ Господарського суду Львівської області від 05.07.2016 у справі №914/4192/15 визнано таким, що не підлягає виконанню ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.11.2018, яка залишена без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 06.02.2019 та ухвалою Верховного Суду від 25.03.2019;

- заборгованість перед ПАТ «Львівгаз» в сумі 2 575 213, 33 грн., яка виникла на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2016 у справі № 910/3550/16 погашена в рамках здійснення виконавчого провадження; грошові кошти перераховані стягувачу 20.11.2017; а згідно приписів ст. 333 ГПК України поворот виконання рішення суду можливий лише внаслідок скасування рішення, по якому було здійснено виконання.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.07.2019 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 12.09.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2019 змінено найменування позивача у справі № 910/21865/16 з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», на Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» .

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2019, від 10.10.2019, від 14.11.2019 у справі № 910/21865/16 оголошувалась перерва; ухвалою від 19.12.2019 розгляд апеляційної скарги відкладено.

До справи під час апеляційного провадження відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, позивачем 07.10.2019 надані письмові міркування з викладенням хронології подій; подано заяву про зупинення провадження у справі; 05.11.2019 від відповідача отримані додаткові пояснення у справі з урахуванням письмових міркувань позивача.

17.12.2019 позивачем подані письмові міркування з повідомленням про винесення постанови Верховним Судом у справі №914/2326/18, щодо якої подавалась заява про зупинення провадження, у зв`язку з чим підстави для зупинення провадження відсутні.

Явка представників сторін

Представники позивача в судових засіданнях апеляційної інстанції підтримували доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

Представники відповідача в судових засіданнях апеляційної інстанції заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

У відношенні укладеного 31.01.2013 між ПАТ «Львівгаз» (покупець) та ПАТ НАК «Нафтогаз України» (продавець) договору купівлі-продажу природного газу № 13-412-ПР в судовому порядку вирішено спір в межах справи № 914/4192/16, зокрема:

- постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.06.2016, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду від 07.12.2016, з ПАТ «Львівгаз» стягнуто на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» заборгованість у сумі 7 911 859,82 грн., яка складається із інфляційних втрат у сумі 6 647 909, 83 грн., 3 % річних в сумі 1 147 025, 95 грн. та судового збору у сумі 116 924, 04 грн.; виконання постанови Львівського апеляційного господарського суду від 19.07.2016 у справі №914/4192/16, за заявою ПАТ «Львівгаз» було відстрочено ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.07.2016 терміном на 2 місяці.

За іншим договором, укладеним 21.01.2013 між ПАТ «Львівгаз» (газорозподільне підприємство) та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (замовник) на розподіл природного газу № 14/979/13, спір розглянуто Господарським судом міста Києва, зокрема, рішенням від 21.04.2016 у справі № 910/3550/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.08.2016, з ПАТ «НАК «Нафтогаз України» на користь ПАТ «Львівгаз» була стягнута заборгованість у сумі 2 575 213,33 грн., яка складається з інфляційних втрат у розмірі 2 174 955,22 грн., 3 % річних у розмірі 362 200,77 грн. та судових витрат у розмірі 38 057,34 грн.

Таким чином, вищевказаними судовими рішеннями була встановлена наявність заборгованості:

- у ПАТ «Львівгаз» перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за договором № 13-412-ПР від 31.01.2013 - у сумі 7 911 859, 82 грн.;

- у ПАТ «НАК «Нафтогаз України» перед ПАТ «Львівгаз» за договором № 14/979/13 від 21.01.2013 - у сумі 2 575 213, 33 грн.

Предметом спору у даній справі є правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог, оформлений заявою ПАТ «НАК «Нафтогаз України» №26-7152/1.2-16 від 20.10.2016 про припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог ПАТ «Львівгаз» за рішенням Господарського суду міста Києва від 21.04.2016 у справі № 910/3550/16 (предмет розгляду договір №14/979/13 від 21.01.2013) на суму 2 575 213,33 грн., та частини вимог ПАТ «НАК «Нафтогаз України» до ПАТ «Львівгаз» за постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 у справі №914/4192/16 (предмет розгляду договір № 13-412-ПР від 31.01.2013) на таку ж суму заборгованості - 2 575 213,33 грн. (загальна сума стягнення 7 911 859,82 грн.).

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні вимог позивача щодо недійсності зазначеного правочину, врахувавши, що судовим рішенням у справі №914/3013/16, яке набрало законної сили, односторонній правочин - заява ПАТ «Львівгаз» № 02-09/16-07 від 06.09.16 про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 7 911 859,82 грн. був визнаний недійсним, фактичного зарахування вимог ПАТ «Львівгаз» перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України» на дану суму не відбулось; заборгованість ПАТ «Львівгаз» перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України» у сумі 7 911 859,82 грн., що була стягнута у вигляді інфляційної складової боргу та 3 % річних у справі № 914/4192/15, не є припиненою (сплаченою), а тому може бути предметом зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою ПАТ «НАК «Нафтогаз України» №26-7152/1.2-16 від 20.10.2016.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Оскаржуване рішення у даній справі за вимогами щодо недійсності правочину про зарахування зустрічних вимог від 20.10.2016 прийняте судом 07.05.2019 з урахуванням обставин недійсності проведеного зарахування по сумі 7 911 859, 82 грн., встановлених в межах справи №914/3013/16.

Постанова Львівського апеляційного господарського суду від 12.03.2018 у справі № 914/3013/16, залишена без змін постановою Верховного Суду від 05.07.2018, тобто вже після подання заяви 20.10.2016.

Обставини встановлені у вказаній справі були визнані місцевим господарським судом як преюдиційні, зокрема в питанні оцінки доводів позивача, який стверджував про відсутність заборгованості перед АТ «НАК «Нафтогаз України» у сумі 7 911 859, 82 грн., що була стягнута рішенням у вигляді інфляційної складової боргу та 3% річних у справі № 914/4192/15.

Натомість, приймаючи рішення у даній справі, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що питання припинення зобов`язань ПАТ «Львівгаз» перед НАК «Нафтогаз України» в сумі 7 911 859, 82 грн., що стягнута за рішенням суду у справі № 914/4192/15, вже було предметом судового розгляду, зокрема:

- ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.11.2018 у справі № 914/4192/15, залишеною без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 06.02.2019, постановою Верховного Суду від 25.03.2019 визнано таким, що не підлягає виконанню наказ Господарського суду Львівської області від 05.07.2016 № 914/4192/15.

Наказ у справі № 914/4192/15 про стягнення 7 911 859, 82 грн. є таким, що не підлягає виконанню внаслідок проведеного зарахування зустрічних вимог за заявою № Lv007.2-СЛ-3045-0318 від 20.03.2018;

- дійсність проведеного зарахування 20.03.2018 було предметом розгляду у справі № 914/2326/18 (рішення про відмову у задоволенні вимог ПАТ НАК «Нафтогаз України» про недійсність заяви від 20.03.2018 прийняте судом першої інстанції 28.02.2019, залишене без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 03.06.2019 та постановою Верховного Суду від 05.11.2019).

У заяві про зарахування зустрічних вимог від 20.10.2016 ПАТ «НАК «Нафтогаз України» зазначено про припинення зобов`язання на суму 2 575 213,33 грн. по виконанню судового рішення у справі № 910/3550/16 шляхом зарахування зустрічних вимог, зокрема частини вимог ПАТ «НАК «Нафтогаз України» до ПАТ «Львівгаз» за постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 у справі № 914/4192/15 (загальна сума стягнення 7 911 859,82 грн.).

Зарахування по сумі боргу (7 911 859,82 грн.) у справі № 914/4192/15 було також предметом зарахування за заявою ПАТ «Львівгаз» № 02-09/16-07 від 06.09.2016, яке визнано недійсним в межах справи № 914/3013/16 (постанова Львівського апеляційного господарського суду від 12.03.2018, залишена без змін постановою Верховного Суду від 05.07.2018).

Після розгляду вказаної справи, сума стягнення в розмірі 7 911 859,82 грн. була погашена шляхом зарахування зустрічних вимог за заявою ПАТ «Львівгаз» № Lv007.2-СЛ-3045-0318 від 20.03.2018, зокрема припинені зобов`язання на суму стягнення за рішенням суду № 914/4192/15 за рахунок частини заборгованості ПАТ «НАК «Нафтогаз України» перед ПАТ «Львівгаз» за рішенням суду у справі №914/3703/15 (постановою Вищого господарського суду України від 09.11.2017 підтверджено наявність заборгованості ПАТ «НАК «Нафтогаз України» перед ПАТ «Львівгаз» на суму 27 741 554, 82 грн.).

Вказані обставини встановлені судами при вирішенні спорів між сторонами у відношенні суми заборгованості в розмірі 7 911 859, 82 грн., що є предметом зарахування за правочином, про недійсність якого заявлено позивачем у даній справі.

Окрім того, суму заборгованості в розмірі 2 575 213,33 грн. щодо якої направлено заяву про зарахування 20.10.2016, було стягнуто державною виконавчою службою у процесі примусового виконання рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2016 у справі №910/3550/16, грошові кошти перераховані стягувачу 20.11.2017.

Умови припинення господарських зобов`язань визначено статтею 202 Господарського кодексу України, за змістом якої господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Загальні підстави припинення зобов`язань визначено у статті 598 Цивільного кодексу України, згідно з якою зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно зі статтею 601 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положеннями статті 203 Господарського кодексу України, зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань, в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Допускаються випадки, так званого часткового зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. В такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

При цьому вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними; 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Заява про зарахування зустрічних вимог є одностороннім правочином.

Однією з важливих умов, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань.

Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої з названих вище умов, виключає проведення зарахування у добровільному порядку (аналогічні висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладені, зокрема, у постановах від 24.01.2018 у справі № 908/3039/16, від 05.04.2018 у справі №910/13205/17, від 25.04.2018 у справі №910/6781/17, від 25.07.2018 у справі № 916/4933/15, від 22.08.2018 у справі №910/21652/17, від 11.09.2018 у справі № 910/21648/17, від 11.10.2018 у справі №910/23246/17 (в даній постанові застосовано термін «прозорість вимог»), від 13.11.2018 у справі №914/163/14, від 02.04.2019 у справі №918/539/18).

На момент вчинення - 20.10.2016 одностороннього правочину ПАТ «НАК «Нафтогаз України» у відношенні суми зарахування 7 911 859, 82 грн., ПАТ «Львівгаз» було вже направлено заяву за вих. № №02-09/16-07в від 06.09.2016 про зарахування зустрічних однорідних вимог, яку було визнано недійсною постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.03.2018, що не підтверджує безспірності вимог, які підлягали зарахуванню 20.10.2016.

На момент коли вказані обставини відпали, внаслідок вирішення спору між сторонами у справі №914/3013/16, та станом на час прийняття рішення у даній справі: наказ про стягнення коштів (у відношенні вимог на суму 7 911 859, 82 грн.) визнано таким, що не підлягає виконанню ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.11.2018 в межах справи №914/4192/15, а рішення про стягнення боргу з ПАТ «НАК «Нафтогаз України» у справі №910/3550/16 (у відношенні вимог на суму 2 575 213,33 грн.) виконане в примусовому порядку.

Доводи позивача, що на час вчинення відповідачем оскаржуваного правочину 20.10.2016, ним вже здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог, а заяви товариства від 06.09.2016 та від 20.03.2018 були предметом судового розгляду у інших судових справах (№ 914/3013/16, № 914/2326/18) підтверджені матеріалами справи, а отже спростовують ознаку безспірності проведеного зарахування за заявою 20.10.2016, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема у постанові від 15.08.2019 у справі №910/21683/17.

Зазначене стосується предмету спору та підлягає оцінці в межах даної справи, виходячи з підстав заявлених вимог про неможливість проведення зарахування через відсутність у ПАТ «Львівгаз» невиконаних грошових зобов`язань перед ПАТ НАК «Нафтогаз України» згідно наказу Господарського суду Львівської області № 914/4192/15 від 05.07.2016.

Твердження відповідача про зміну підстав позову у апеляційній скарзі, апеляційним господарським судом відхиляються, оскільки обставини, які підтверджують вказаний факт (відсутність невиконаних грошових зобов`язань за рішенням суду № 914/4192/15) є лише доказовою базою, а не підставами позову, що змінилися.

Враховуючи судове рішення у справі №910/3550/16, на підставі якого виконавчою службою примусово стягнуто кошти у сумі 2 575 213,33 грн. та те, що судами установлено припинення зобов`язань у відношенні вимог по сумі 7 911 859,82 грн. внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку статті 601 Цивільного кодексу України на підставі заяви ПАТ «Львівгаз» від 20.03.2018 у справі 914/4192/15, виходячи із фактичних обставин справи, встановлених рішеннями у справах, що набрали законної сили, колегія суддів дійшла висновку про неможливість проведення зарахування за заявою від 20.10.2016.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який, серед іншого, передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25 липня 2002 року; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22 листопада 2007 року).

В контексті зазначеного, за встановлених судами обставин припинення зобов`язання ПАТ «Львівгаз» по виконанню судового рішення у справі №914/4192/15, неможливо підтверджувати дійсність зарахування по вказаній сумі в межах даної справи з урахуванням вже вирішених між сторонами спорів, прийнятих судових рішень, які набрали законної сили, зокрема, і в силу визнання наказу у справі № 914/4192/15 таким, що не підлягає виконанню.

Місцевий господарський суд не дослідив всі обставини справи у їх сукупності та дійшов помилкових висновків, що оспорюваний правочин є правомірним, а сума 7 911 859,82 грн., що була стягнута у вигляді інфляційної складової боргу та 3 % річних у справі № 914/4192/15, може бути предметом зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою ПАТ «НАК «Нафтогаз України» № 26-7152/1.2-16 від 20.10.2016.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Натомість, заперечення відповідача ,викладені у відзиві на апеляційну скаргу та у додаткових поясненнях, спростовуються матеріалами справи та встановленими судом обставинами.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

Відповідно до ч.1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2019 у справі №910/21865/16 підлягає скасуванню з вищевикладених підстав, з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

У відповідності до ст. 129 ГПК України у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати за розгляд позовної заяви покладаються на відповідача, а у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги позивача, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2019 у справі №910/21865/16 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2019 у справі №910/21865/16 скасувати.

3. Прийняти нове рішення про задоволення позову.

4. Визнати недійсним односторонній правочин Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", оформлений заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог №26-7152/1.2-16 від 20.10.2016.

5. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" (79039, м. Львів, вул. Золота, буд. 42, ) 1378, 00 грн. судового збору за подання позовної заяви.

6. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" (79039, м. Львів, вул. Золота, буд. 42, ) 2067, 00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

7. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази.

8. Матеріали справи №910/21865/16 повернути до Господарському суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 14.02.2020.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська