РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.02.2020Справа № 910/17269/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., за участі секретаря судового засідання Топіхи І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К», м. Київ

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», м. Київ

про стягнення 240 547,19 грн,

Представники:

від позивача: Бацула О.М.;

від відповідача: Погосян С.Г.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» (далі - ТзОВ «Епіцентр К»/позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - ДП «НАЕК «Енергоатом»/відповідач) про стягнення 240 547,19 грн, у тому числі: 234 016,26 грн - основного боргу, 1 854,01 грн - 3% річних та 4 676,92 грн - інфляційних втрат, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати товару, поставленого на підставі договору поставки товару №252(6)19УК/53-121-01-19-08125 від 31.05.2019.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 11.12.2019 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначив судове засідання у справі на 13.01.2020.

03.01.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому ДП «НАЕК «Енергоатом» повідомив суд, що останнім сплачено суму основного боргу, на підтвердження оплати долучено платіжні доручення №17352 від 02.12.2019 на суму 100 200,00 грн та №17855 від 16.12.2019 на суму 133 816,26 грн. У задоволенні вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат просив суд відмовити.

У судове засідання 13.01.2020 представники сторін не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

З наданих відповідачем платіжних доручень підтверджується, що відповідач здійснив оплату за поставлений товар в сумі 100 200,00 грн платіжним дорученням № 17352 від 02.12.2019 та в сумі 133 816,26 грн платіжним дорученням № 17855 від 16.12.2019.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач з цим позовом звернувся до суду 06.12.2019, при цьому заборгованість в розмірі 133 816,26 грн сплачена відповідачем після відкриття провадження у справі, відповідно суд вважає за необхідне закрити провадження у справі в цій частині, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

13.02.2020 у судовому засіданні позивачем подано до суду заяву про повернення судового збору у зв`язку із закриттям провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти стягнення сум 3% та інфляційних втрат.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

31.05.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» (далі - ТзОВ «Епіцентр К»/постачальник) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"» (далі - ДП «НАЕК "Енергоатом"»/покупець) укладено договір поставки товару №252(6)19УК/53-121-01-19-08125, відповідно до якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти і сплатити за товар згідно специфікації.

Згідно з п. 1.2. договору строк поставки товару: червень - вересень 2019 року.

У відповідності до п. 3.1. договору загальна вартість товару, що поставляється за даним договором - 361 763,55 грн без ПДВ, крім того ПДВ 72 352,71 грн. загальна вартість договору з урахуванням ПДВ - 434 116,26 грн.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що розрахунок за товар здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати поставки продукції. Оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.

Договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє протягом 12 місяців з дати укладення (п. 11.1. договору).

13.06.2019 між сторонами підписано специфікацію до договору, відповідно до якої сторонами погоджено найменування товару, його асортимент та загальну вартість товару в розмірі 434 116,26 грн.

15.07.2019 на виконання умов договору та у відповідності до підписаної специфікації, позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 434 116,26 грн, що підтверджується видатковою накладною Рнк/02-0135401.

Крім того, згідно умов договору, позивачем, як постачальником, зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №86120 від 15.07.2019 на суму 434 116,26 грн, з яких ПДВ становить 72 352,71 грн.

16.09.2019 відповідач за поставлений товар розрахувався частково в сумі 200 100,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №13349.

04.11.2019 позивач звернувся до відповідача з претензією № 1131Т про оплату боргу в сумі 234 016,26 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач за поставлений товар розрахувався повністю, але з порушенням строків оплати. Зокрема, відповідач здійснив оплату за поставлений товар в сумі 100 200,00 грн (платіжне доручення № 17352 від 02.12.2019) та в сумі 133 816,26 грн (платіжне доручення № 17855 від 16.12.2019).

Водночас, у зв`язку з простроченням відповідачем оплати за поставлений товар, позивач нараховує 3% річних в сумі 1 854,01 грн та інфляційні втрати в розмірі 4 676,92 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. (ч. 2 ст. 509 ЦК України)

За приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положення частини 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 530 ЦК України вставлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладений договір поставки №252(6)19УК/53-121-01-19-08125 від 31.05.2019, відповідно до якого позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 434 116,26 грн. Відповідач за поставлений товар розрахувався в повному обсязі, проте з порушенням строків, встановлених в п. 3.2. договору. Зокрема, відповідачем здійснено оплату згідно наступних платіжних доручень: № 13349 від 16.09.2019 на суму 200 100,00 грн, № 17352 від 02.12.2019 на суму 100 200,00 грн та № 17855 від 16.12.2019 на суму 133 816,26 грн.

З наведеного вбачається, що позивачем при зверненні до суду не враховано здійснення відповідачем 02.12.2019 оплати на суму 100 200,00 грн, тобто часткове погашення боргу до подачі позову, тому відповідно в цій частині суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Водночас, у зв`язку з простроченням виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати за поставлений товар, позивач нараховує 3% річних в сумі 1 854,01 грн та інфляційні втрати в розмірі 4 676,92 грн у період з 30.08.2019 по 18.11.2019 з урахуванням часткової оплати за поставлений товар.

Так, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, судом перевірено наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат і встановлено, що позивачем допущено помилку у визначенні розміру сум, проте, заявлена сума 3% річних та інфляційних втрат підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки їх розмір не перевищує суму, обчислену судом.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору в частині задоволених позовних вимог покладаються на відповідача.

Разом з тим, враховуючи закриття провадження у справі у зв`язку зі сплатою відповідачем суми основного боргу в розмірі 133 816,26 грн, та приймаючи до уваги заяву ТзОВ «Епіцентр К» про повернення судового збору з Державного бюджету України, суд у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» повертає позивачу частину сплаченого судового збору в розмірі 746,88 грн.

Керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в частині стягнення основного боргу в розмірі 133 816,26 грн - закрити.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» про стягнення 100 200,00 грн - основного боргу, 1854,01 грн - 3% річних та 676,92 грн - інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3; ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» (04128, місто Київ, вулиця Берковецька, будинок 6-К; ідентифікаційний код 32490244) 3% річних в розмірі 1 854 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят чотири) грн 01 коп., інфляційних втрат в розмірі 4 676 (чотири тисячі шістсот сімдесят шість) грн 92 коп. та 1 864 (одну тисячу вісімсот шістдесят чотири) грн 16 коп. - судового збору.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» (04128, місто Київ, вулиця Берковецька, будинок 6-К; ідентифікаційний код 32490244) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 746 (сімсот сорок шість) грн 88 коп., сплачений платіжним дорученням № 65971 від 25.11.2019.

Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено: 18.02.2020.

Суддя В.В. Бондарчук