ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2020м. ДніпроСправа № 904/5594/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. за участю секретаря судового засідання (помічника судді) Буланої Ю.М., розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Бонті Віктора Васильовича, м. Новомосковськ, Дніпропетровська область

до Фізичної особи-підприємця Кісельової Тамари Леонтіївни, м. Новомосковськ, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості у сумі 20 982,29 грн. за договором оренди приміщення

Представники:

Від позивача Постольник В.Л. представник (адвокат)

Від відповідача не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа - Бонтя Віктор Васильович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи - Кісельової Тамари Леонтіївни про стягнення заборгованості у сумі 20 982,29 грн. за договором оренди приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов Договору оренди приміщення б/н від 02.11.20016 в частині порушення грошового зобов`язання.

Ухвалою від 28.11.2019 позовну заяву залишено без руху та зобов`язано Позивача протягом десяти днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме:

- уточнити статуси позивача та відповідача.

05.12.2019 Позивач надав до суду заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2019, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 13.01.2020.

20.12.2019 відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечувала, просила суд у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилалась на відсутність заборгованості перед позивачем за договором оренди приміщення б/н від 02.11.20016, а також зазначила про звільнення орендованого приміщення.

28.12.2019 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому позивач заперечував проти доводів відповідача та наполягав на задоволенні позову.

В судове засідання 13.01.2020 представник Позивача не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, подав через канцелярію суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Представник Відповідача в призначене судове засідання не з`явився.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2020, відкладено розгляд справи на 04.02.2020.

22.01.2020 відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких, зокрема зазначив про відсутність складеного між сторонами акту приймання-передачі приміщення в оренду, що суперечить вимогам ст. 795 ЦК України, при тому, що іншого порядку приймання та повернення майна з оренди договором не визначено.

В судовому засіданні 04.02.2020 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та надав усні пояснення.

Відповідач в призначене судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2020, відкладено розгляд справи на 10.02.2020.

Представник позивача в судовому засіданні 10.02.2020 підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в призначене судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S. A. v. Spain) від 07.07.1989).

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, суд вважає, що відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином.

Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Строк розгляду справи, передбачений ст. 248 ГПК України, закінчується 10.02.2020.

Судовий процес фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 10.02.2020 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд встановив.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ:

Предметом доказування у даній справі є: наявність правових підстав для виникнення зобов`язань відповідача перед позивачем, факт приймання відповідачем приміщення в оренду та його повернення з оренди позивачу, факт несвоєчасного виконання відповідачем грошових зобов`язань з оплати орендних платежів та наявність правових підстав для відповідальності відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що Фізична особа - підприємець Бонтя Віктор Васильович є власником торгівельного комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1" загальною площею 449,8 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 40).

02.11.2016 між Фізичною особою - підприємцем Бонтею Віктором Васильовичем (орендодавець - позивач) та Фізичною особою - підприємцем Кісельовою Тамарою Леонтіївною (орендар - відповідач) укладено договір оренди приміщення.

Відповідно до розділу 1 договору, орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове володіння наступну споруду (надалі об`єкт). Орендованим об`єктом є приміщення загальною площею 50 кв.м., які складаються з торговельних залів та складських приміщень (магазин - S = 21кв.м., столова - S = 29кв.м.), розміщених на території торговельного комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1", який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, або (АДРЕСА_1) (п. 1.1. договору).

Згідно з п.1.3. договору, в оренду також передається наступне майно, яке знаходиться в орендованому приміщенні: стелажі, вітрини, холодильники, барна стійка.

Орендоване приміщення надається орендатору для здійснення підприємницької діяльності (торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами) (розділ 2 договору).

Відповідно до п. 3.1. договору, орендна плата сплачується щомісячно у гривнах в розмірі 500 грн.

Орендна плата сплачується орендарем у готівковій формі щомісячно до 5 числа місяця, наступного за місяцем фактичного використання приміщення (п. 3.2. договору).

Орендна плата включає в себе вартість комунальних послуг (п. 3.3. договору).

Відповідно до п. 3.5. договору, орендар сплачує орендодавцю вартість витрат електроенергії згідно показників лічильника у строк, вказаний в п. 3.2. даного договору.

Відповідно до п. 4.1. договору, строк оренди складає 11 місяців з моменту передання приміщення.

Відповідно до п. 4.2. договору, у випадку якщо протягом одного місяця по закінченню строку договору жодна зі сторін не заявить про розірвання договору, він пролонгується на строк, вказаний в п. 4.1. даного договору.

Згідно з п. 7.2. договору, у випадках, не передбачених даним договором, сторони керуються діючим законодавством.

У позовній заяві позивач зазначає, що приміщення передане у користування відповідачу в день підписання договору оренди - 02.11.2016.

Позивач зазначає, що на підставі п. 4.2. договору оренди, вказаний договір було пролонговано до 02.08.2018, до 02.05.2019, до 02.03.2020. Позивач зазначає, що факт пролонгації договору підтверджується тим, що Фізична особа-підприємець Кісельова Тамара Леонтіївна в період з листопада 2016 по листопад 2019 здійснювала господарську діяльність в орендованих приміщеннях, а саме: роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, на підставі відповідних ліцензій (а.с.41-49).

02.11.2019 позивач направив відповідачу вимогу №21/10-19 про звільнення приміщення недобросовісним володільцем, в якій повідомив відповідача, що з липня 2016 року відповідач безпідставно здійснює підприємницьку діяльність з роздрібного продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів в належному позивачу приміщенні. Позивач вказав, що відповідачем жодного разу не здійснено оплати орендних платежів за період дії договору. На підставі викладеного позивач вимагав звільнити приміщення та повернути їх не пізніше 7 днів з моменту отримання даної вимоги.

Вказана вимога була отримана відповідачем 04.11.2019, що підтверджується роздруківкою з інтернет ресурсу Укрпошта.

Відповідач відповідь на вимогу позивача не надав.

За твердженням позивача, він належним чином виконує свої договірні зобов`язання, однак станом на дату подання позову відповідач не звільнив орендовані приміщення та відмовився сплатити заборгованість з орендної плати за користування орендованим приміщенням у період з 02.12.2016 по 25.11.2019 на загальну суму 18 000,00 грн., чим порушує право позивача на отримання плати за договором, що і є причиною виникнення цього спору.

При цьому, відповідач проти позову заперечує посилаючись на відсутність заборгованості у період з 02.12.2016 по 25.11.2019 на загальну суму 18 000,00 грн., а також відповідач вказує, що не користується приміщенням позивача, у зв`язку з закінченням терміну дії (анулювання) ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами. Відповідач вказує, що товар (алкогольні та тютюнові вироби) були передані 03.11.2019 ФОП Бонті Аллі Григорівні (дружині позивача) за актом приймання-передачі (а.с.78) для здійснення реалізації цього товару.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Cтаттею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються вимоги частини другої статті 11 ЦК України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Загальними положеннями про найм (оренду) передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди) (стаття 759 Цивільного кодексу України).

За правилами статті 793 Цивільного кодексу України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню в разі, якщо його укладено строком на три і більше років.

Судом встановлено, що відповідно до п. 4.1. договору сторони визначили, що строк оренди складає 11 місяців з моменту передання приміщення.

При цьому момент передачі орендованого майна сторонами в договорі узгоджено не було.

Як вже було зазначено вище, згідно з п. 7.2. договору, у випадках, не передбачених даним договором, сторони керуються діючим законодавством.

Відповідно до статті 795 Цивільного кодексу України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Тобто законодавець передбачив загальне правило, за яким визначається як початок, так і припинення договірних правовідносин з оренди будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини).

Фактом початку та, відповідно, припинення орендних правовідносин є підписання акта приймання-передачі нерухомого майна, як від орендаря до орендодавця, так і від орендодавця до орендаря.

Сторони можуть установити й інший момент відліку строку, однак цю обставину вони повинні узгодити та викласти у договорі оренди (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 127/14633/16-ц).

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2019 року в рамках справи № 640/12616/17, провадження № 61-48975св18 (ЄДРСРУ № 82526286).

Таким чином, належним доказом, який підтверджує факт початку та, відповідно, припинення орендних відносин, є підписаний акт приймання-передачі нерухомого майна або інша обставина узгоджена сторонами у договорі.

В матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі об`єкта оренди, іншого документу (доказу) який би свідчив та встановив момент передачі відповідачу приміщення в оренду, сторонами не надано.

При цьому відповідач не заперечує факт користування спірним приміщенням ще з 2013 року, відповідно до іншого договору оренди приміщення від 01.11.2013. На підтвердження оплати орендних платежів за іншим договором від 01.11.2013, відповідачем надано до справи копії платіжних доручень (а.с.75-77).

Позивач в якості доказів користування відповідачем орендованим приміщенням надав до справи копії витягів про видачу відповідачу ліцензій (а.с.41-49), в яких зазначено адресу місця здійснення діяльності з роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами в період з 23.11.2016 по 21.11.2019, а саме: АДРЕСА_1.

Слід зазначити, що ліцензія на роздрібну торгівлю алкогольними та тютюновими виробами видається за заявою суб`єкта господарювання. Для отримання такої ліцензії додається довідка органу доходів і зборів про реєстрацію електронних контрольно-касових апаратів (книг обліку розрахункових операцій), що знаходяться у місці торгівлі.

У заяві повинно бути зазначено вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання має намір одержати ліцензію (імпорт, експорт, оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями або тютюновими виробами).

У заяві про видачу ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями додатково зазначаються перелік електронних контрольно-касових апаратів (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, а також адреса місця торгівлі.

У заяві на видачу ліцензії на роздрібну торгівлю тютюновими виробами зазначається адреса місця торгівлі.

Суд зазначає, що наявність ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами не може бути беззаперечним доказом користування відповідачем приміщенням позивача за адресою: АДРЕСА_1, оскільки вказані ліцензії надають відповідачу лише право торгівлі за конкретною адресою та не засвідчують факт користування майном.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що товар (алкогольні та тютюнові вироби) були передані 03.11.2019 ФОП Бонті Аллі Григорівні (дружині позивача) за актом приймання-передачі (а.с.78) для здійснення реалізації цього товару, оскільки вказаний акт складений між відповідачем та Фізичною особою - підприємцем Бонтя Аллою Григорівною, яка не є стороною правовідносин за договором оренди та не є стороною у даній справі.

З цих же підстав суд не приймає до уваги докази, надані позивачем до справи, а саме: лист ФОП Бонті Алли Григорівни від 05.11.2019 (а.с.90), лист ФОП Бонті Алли Григорівни від 03.12.2019 (а.с.93).

Отже, за відсутності належних доказів користування відповідачем майном позивача, суд позбавлений можливості визначити початок та закінчення періоду використання такого майна, а отже і встановити наявність або відсутність заборгованості відповідача за договором оренди приміщення від 02.11.2016.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних є похідними вимогами від вимоги про стягнення основного боргу, наявність та розмір якого не було доведено позивачем, суд відмовляє у задоволенні позову і в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

На підставі викладеного суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, в зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати (судовий збір - 1921 грн. та витрати на професійну правничу допомогу - 10 800 грн.) покладаються на позивача.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог Фізичної особи - Бонтя Віктора Васильовича до Фізичної особи - Кісельової Тамари Леонтіївни про стягнення заборгованості у сумі 20 982,29 грн. за договором оренди приміщення.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241,284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 13.02.2020

Суддя Н.Г. Назаренко