ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення зустрічної позовної заяви

13.02.2020 Справа № 917/2257/19

Суддя Мацко О.С. , розглянувши зустрічний позов ТОВ "Марк Строй" до ТОВ "Комплексні енергетичні системи" про стягнення 1 780 405,93 грн., поданий 10.02.2020р. для спільного розгляду з первісним позовом у справі

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплексні енергетичні системи", м. Полтава, вул. Автобазівська, 3Б

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Марк Строй", м. Полтава, вул. Котляревського, 22 Б, оф. 75

про стягнення 787 007,64 грн.

ВСТАНОВИВ:

27.12.2019 року до господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Комплексні енергетичні системи до Товариства з обмеженою відповідальністю Марк Строй про стягнення грошових коштів у сумі 787 007,64 грн. Ухвалою від 02.01.2020р. вказана позовна заява була залишена без руху.

Ухвалою від 20.01.2020р., після усунення позивачем недоліків позовної заяви, вона була прийнята до розгляду судом, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання у справі на 18.02.2020р., надано відповідачу строк для подання відзиву - 15 днів з дня вручення ухвали суду. Вказана ухвала вручена відповідачу 23.01.2020р., отже, останнім днем подання відзиву є 07.02.2020р. включно.

10.02.2020р. до суду була здана нарочно зустрічна позовна заява від 10.02.2020 р.

Згідно ст.180 ГПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Отже, право на подання зустрічного позову може бути реалізовано відповідачем виключно у строк, встановлений судом для подання відзиву на позов, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії (частина 1 статті 118 ГПК України).

Відповідачем зустрічна позовна заява подана з пропуском встановленого строку з клопотанням про поновлення даного строку як такого, що пропущений з поважних причин (п.1 прохальної частини зустрічної позовної заяви). Вирішуючи дане клопотання, суд звертається до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 03.12.2018р. у справі №904/5995/16:

Відповідно до частини першої статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Згідно з частиною четвертою цієї статті одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Отже, пропущений учасником процесуальний строк може бути поновлений судом за умови вчинення учасником процесуальної дії, для вчинення якої було встановлено строк, подання учасником заяви про поновлення процесуального строку та визнання причин пропуску строку поважними, крім випадків, коли ГПК України встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частини другої статті 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Зі змісту наведеної норми випливає, що за заявою учасника може бути продовжений тільки строк, який встановлений судом і який не сплив на час звернення учасника справи із заявою. Процесуальний строк може бути продовжений також з ініціативи суду. Разом з тим на відміну від поновлення процесуального строку, вирішення судом питання про продовження процесуального строку не обумовлене вчиненням учасником процесуальної дії. Навпаки, процесуальний закон виходить з того, що процесуальний строк продовжується для вчинення процесуальної дії, яка ще не вчинена.

При цьому із правового контексту наведених норм вбачається, що законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки у кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було порушено стороною, та чи підлягає він відновленню.

Фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Разом з тим, в аспекті зазначеного суд вважає за доцільне також звернутись до практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява № 35787/03, п. 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява № 24003/07, п. 33, 08.12.2016.

У будь-якому разі на суд покладено обов`язок надавати оцінку обґрунтованості причин пропуску строку, у тому числі суд має звернути увагу, наскільки швидко й сумлінно діяла сторона при вчиненні відповідної процесуальної дії та мотивувати підстави поновлення цього строку.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Тобто за змістом вищенаведених норм господарського процесу, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Положення ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, пов`язують можливість поновлення пропущеного процесуального строку з обов`язковою наявністю поважних причин пропуску відповідного строку, при цьому не ставить можливість такого поновлення в залежність від тривалості прострочення.

При цьому поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії. Клопотання про поновлення строку для подання зустрічної позовної заяви повинно містити належне та достатнє обґрунтування (з документовим підтвердженням) причин пропуску цього строку.

Втім, жодного доказу на підтвердження поважності причин пропуску процесуального строку на звернення з зустрічним позовом в обґрунтування заяви про поновлення строку для подачі зустрічного позову до суду не надано.

Так, у даному випадку у обґрунтування клопотання про поновлення пропущеного строку позивач за зустрічним позовом посилається на те, що ним не отримано копії позовної заяви з додатками (а 16.01.2020р. ним отримано лист 419, у якому містилась перша сторінка позовної заяви, додаткова угода №2 від 26.11.2018р., наказ №1-к від 30.11.2015р. та опис цінного листа на адресу Департаменту облдержадміністрації), представник ознайомився з матеріалами судової справи тільки 29.01.2020р., тому строк на подання зустрічного позову розпочинається саме з 29.01.2020р. Таке твердження позивача є помилковим результатом довільного тлумачення стороною норм ГПК України, якими імперативно встановлено початок перебігу строку на подання відзиву та зустрічного позову з моменту отримання відповідачем ухвали суду про відкриття провадження у справі. Судом встановлено, що до позовної заяви від 27.12.2019р., яка подана в суд 27.12.2019р., додано належні докази направлення копій додатків до позову на адресу відповідача (опис вкладення у цінний лист та квитанція Укрпошти від 27.12.2019р, з яких вбачається направлення на адресу відповідача 22 документів). Крім того, на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху подано опис вкладення та квитанцію про направлення відповідачу позовної заяви від 27.12.2019р., копії наказу від 30.11.2015р. та копії додаткової угоди №2, у описі зазначено кількість предметів (позовна заява -1, загальна кількість предметів - 3), що не свідчить про направлення тільки 1 аркушу позовної заяви, як про це стверджує відповідач.

Крім того, навіть з 27.01.2020р. (день надходження до суду заяви про ознайомлення з матеріалами справи) у сторони було достатньо часу для підготовки та подання зустрічної позовної заяви до 07.02.2019р., в іншому випадку для звернення до суду з клопотанням про продовження процесуального строку. Будь-яких доказів існування поважних причин, які б перешкодили відповідачу реалізувати свої права у встановлений судом строк, суду не надано. Клопотання про продовження процесуального строку до закінчення строку на подання зустрічного позову до суду не надходило.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не обґрунтовано наявності поважних причин пропуску процесуального строку, що є підставою для відмови у задоволенні клопотання про його поновлення.

Враховуючи викладене, зустрічна позовна заява підлягає поверненню заявнику на підставі ч.6 ст.180 ГПК України. Повернення зустрічної позовної заяви не є порушенням права сторони на доступ до суду, оскільки не позбавляє права звернутися до суду з даним позовом у загальному порядку.

Керуючись статтями 118-119, 165,180,234 ГПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання ТОВ "Марк Строй" про поновлення пропущеного процесуального строку.

2. Зустрічну позовну заяву повернути ТОВ "Марк Строй".

3. Копію ухвали та зустрічну позовну заяву з додатками направити ТОВ "Марк Строй".

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання 13.02.2020р., може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені статтями 256,257 ГПК України.

Суддя О.С. Мацко