СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

"19" лютого 2020 р. Справа № 917/2128/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Зубченко І.В., суддя Чернота Л.Ф.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , м.Полтава (вх.№312 П/З) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 13.12.2019 р. у справі №917/2128/19 (суддя Ореховська О.О.).

за заявою ОСОБА_1 , м. Полтава

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Полтавської області із заявою від 09.12.2019р. (вх. №2429/19 від 09.12.2019р.), в якій просив суд визнати його банкрутом з посиланням на те, що він неспроможний виконати свої зобов`язання перед ПОКВПТ "Полтаватеплоенерго" у зв`язку з відсутністю майна, грошей і нерухомості.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 13.12.2019 року у справі №917/2128/19 відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та зазначену заяву повернуто заявнику.

Не погодившись з прийнятою ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив зазначену ухвалу скасувати та передати справу до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Частиною 1 статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що ухвали господарського суду, постановлені у справі про банкрутство за результатами розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, а також постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури можуть бути оскаржені в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2020 у справі №917/2128/19 відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору на ухвалу господарського суду Полтавської області від 13.12.2019р. у справі №917/2128/19, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Полтавської області від 13.12.2019р. у справі №917/2128/19 залишено без руху, зобов`язано ОСОБА_1 у 10-денний строк з дня отримання цієї ухвали надати Східному апеляційному господарському суду: - докази сплати судового збору в сумі 2 102 грн.; - зазначити поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження з доказами на підтвердження їх наявності.

14.02.2020 на адресу Східного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшла апеляційна скарга №б/н від 10.02.2020, у якій останній просить апеляційну скаргу від 13.01.2020 року залишити без розгляду, скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 13.12.2019, звільнити від сплати судового збору, поновити строк подачі апеляційної скарги.

Розглянувши вищевказані документи, суд апеляційної інстанції розцінює ці звернення у вигляді повторної апеляційної скарги та заяви - клопотання до апеляційної скарги від 10.02.2020, як заяву про усунення недоліків до апеляційної скарги від 13.01.2020, оскільки повторна апеляційна скарга та заява - клопотання подана на один і той самий процесуальний документ з тими ж самими вимогами про скасування ухвали господарського суду Полтавської області від 13.12.2019 у справі №917/2128/19.

Заява-клопотання про звільнення від сплати судового збору за звернення з апеляційною скаргою заявлено з посиланням на ст. 123 ГПК України та зазначено, що скаржник є інвалідом першої групи, копія посвідчення НОМЕР_1 додано до заяви - клопотання.

Частиною 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною 2 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Враховуючи, що в апеляційній скарзі не наведено обґрунтування майнового стану заявника, ОСОБА_1 не може бути звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги в силу закону, а відтак, заявлене клопотання не підлягає задоволенню.

У клопотанні про поновленні строку на апеляційне оскарження апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження у зв`язку з тим, що (за текстом оригіналу): «ухвала суду першої інстанції від 13.12.2019 року останнім не отримана, особами суду ухвала не надавалась, ухвалу отримано усно, відомості про отримання ухвали суду відсутні».

Відповідно п.4 ч.1 статті 261 ГПК суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, зокрема, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом не поважними.

Розглянувши клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали господарського суду Полтавської області від 13.12.2019р, колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні з огляду на наступне.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що однією із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами і визначеними цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачено для забезпечення належного здійснення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані".

Згідно з частиною 1 ст.119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку у розумінні статті 86 Господарського процесуального кодексу України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Тобто, право на поновлення строку реалізується з урахуванням конкретних обставин, яким суд має надати правову оцінку і які сторона повинна обґрунтувати.

Відповідно правової позиції Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України" вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Надаючи оцінку вказаним аргументам заявника, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду не вважає зазначені в клопотанні обставини виключними або винятковими, вони не свідчать про наявність непереборної сили, оскільки апелянт не був позбавлений можливості ознайомитися з повним текстом ухвали суду, крім того з матеріалів справи вбачається що господарським судом оскаржувану ухвалу направлено на адресу скаржника 13.12.2019, але поштове відправлення повернулось до суду з відміткою «інші причини адресат відсутній», (а.с 10). Таким чином, твердження скаржника про те, що особи суду не направили оскаржувану ухвалу спростовуються матеріалами справи.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що за даними Укрпошти «Відстеження відправлення» ухвала Східного апеляційного господарського суду про залишення без руху від 24.01.2020 у справі №917/2128/19 не вручена під час доставки «інші причини».

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу скаржника на те, що відповідно до частини 3 та 4 ст. 266 ГПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відкликати її до постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, або має право відмовитись від неї. Отже, суд апеляційної інстанції повідомляє про відсутність підстав про залишення апеляційної скарги без розгляду в силу закону.

Частиною 4 ст. 260 ГПК України зазначено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини 1 статті 261 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо, зокрема, скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Таким чином, наслідки невиконання вимог, наведених у ч.4 ст. 260 ГПК України та п.4 ч.1 ст. 261 ГПК України передбачають саме відмову у відкритті апеляційного провадження, а не повернення апеляційної скарги.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28.10.2019 у справі №917/1886/15.

З врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 261 ГПК України, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 234, 235, 261 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 13.12.2019 року у справі № 917/2128/19.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Полтавської області від 13.12.2019 року у справі № 917/2128/19 - повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Додаток (тільки для апелянта): апеляційна скарга № б/н від 13.01.2020р. з доданими до неї документами на 4 арк.

Головуючий суддя О.О. Радіонова

Суддя І.В. Зубченко

Суддя Л.Ф. Чернота