ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2020 року м.Дніпро Справа № 908/650/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач),

суддів: Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є.,

секретар судового засідання: Вітко Г.С.,

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на постанову Господарського суду Запорізької області від 10.10.2019 року (суддя Юлдашев О.О.) у справі №908/650/19

Кредитори - 1/ Товариство з обмеженою відповідальністю "Запоріжагросервіс" (вул. Світлодарська, 4, м. Слов`янськ, 84122; адреса для листування: а/с 1373, м. Запоріжжя, 69001)

2/ Товариство з обмеженою відповідальністю "Таргетон-Плюс" (вул. Торецька, 82, м. Слов`янськ, 84150; адреса для листування: а/с 1373, м. Запоріжжя, 69001)

3/ Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (адреса для листування: вул. Набережна Перемоги, 30, м. Дніпро, 49094)

Боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "МІЗЕРЕРЕ" (вул. Тролейбусна, 56, м. Запоріжжя, 69008, ; адреса для листування: а/с 1374, м. Запоріжжя, 69001)

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст обставин справи і рішення суду першої інстанції.

23.08.2019. відбулися збори комітету кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗЕРЕРЕ" на яких прийнято рішення клопотати перед господарським судом про припинення процедури санації боржника, визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури та призначення ліквідатором арбітражного керуючого Овсієнко А.В. Дане рішення оформлено протоколом № 650/2 від 23.08.2019.

20.09.2019. до Господарського суду Запорізької області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжагросервіс" - голови комітету кредиторів, надійшло клопотання про припинення процедури санації боржника, визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗЕРЕРЕ" банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Постановою Господарського суду Запорізької області від 10.10.2019 року у справі №908/650/19 клопотання голови комітету кредиторів № 650/2 від 12.09.2019 року - задоволено.

Припинено процедуру санації Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗЕРЕРЕ" (вул. Тролейбусна, 56, м. Запоріжжя, 69008, ; адреса для листування: а/с 1374, м. Запоріжжя, 69001).

Припинено повноваження керуючого санацією - Ольховської А.О. та розпорядника майна Овсієнко А.В.

Визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "МІЗЕРЕРЕ" (вул. Тролейбусна, 56, м. Запоріжжя, 69008, ; адреса для листування: а/с 1374, м. Запоріжжя, 69001) - банкрутом.

Відкрито ліквідаційну процедуру.

Ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗЕРЕРЕ" призначено арбітражного керуючого Овсієнко Аллу Вікторівну (свідоцтво Міністерства Юстиції України №1714 від 31.07.2013р., ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса для листування: 69005, м. Запоріжжя, а/с 647).

Оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Скасовано арешти, накладені на майно боржника, визнаного банкрутом, та інші обмеження щодо розпорядження майном боржника.

Зобов`язано ліквідатора здійснити ліквідаційну процедуру відповідно до вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Рішення обґрунтовано тим, що погодженого комітетом кредиторів плану санації на дату проведення судового засідання не надано, мирова угода не укладалась.

Оскільки комітетом кредиторів плану санації не погоджено, мирова угода не укладена, підприємство не має активів, за рахунок яких можливо погасити кредиторську заборгованість, а також Товариство з обмеженою відповідальністю "МІЗЕРЕРЕ" неспроможне відновити свою платоспроможність та задовольнити визнані судом вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури, суд першої інстанції дійшов висновку про неплатоспроможність боржника та наявність підстав для застосування процедур банкрутства.

2.Короткі узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись з постановою господарського суду, до апеляційної інстанції звернулось ГУ ДПС у м. Києві із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Господарського суду Запорізької області від 10.10.2019 року по справі №908/650/19 та припинити провадження у справі №908/650/19.

Зокрема скаржником зазначено наступне.

ГУ ДПС у м. Києві не погоджується з винесеною постановою Господарського суду та вважає, що вона прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме ст. 74 ГПК України та ст.ст. 11, 29, 94 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі-Закон), без з`ясування всіх обставин справи та підлягає скасуванню, а провадження припиненню.

За твердженням скаржника, як свідчать матеріали справи, суд першої інстанції належним чином не досліджував рішення комітету кредиторів щодо їх обґрунтованості та відповідності ч. 7 ст. 29 Закону про банкрутство, зокрема, з огляду на те, що рішення комітету кредиторів має бути вмотивованим та прийнятим на підставі аналізу умов плану санації на предмет досягнення поставленої мети, тобто повинно містити викладення обставин та підстав, якими керувалися кредитори під час його прийняття.

Крім того, скаржник вважає сумнівним та необґрунтованим посилання Боржника на наявність заборгованості перед ТОВ "Запоріжагросервіс" та ТОВ "Таргетон-Плюс", оскільки відповідно до інформації яка міститься у Реєстрі податкових накладних, за період з 2013 року по даний час, на користь Боржника не було виписано жодної податкової накладної, що свідчить про відсутність поставок товарів/послуг, та відповідних розрахунків. Крім того, відповідні операції між Боржником та кредиторами жодним чином не відображені в податковій звітності, що свідчить про їх сумнівність та дійсність.

За твердженням скаржника, суду першої інстанції заявником не було подано, в свою чергу судом не перевірено факт наявності у боржника активів, достатніх для покриття судових витрат, пов`язаних із здійсненням провадження у справі про банкрутство, оскільки як вбачається з матеріалів справи і констатовано судом першої інстанції, боржник не має жодних активів, рахунки в банківських установах закриті.

Крім того, на переконання ГУ ДПС у м. Києві, боржником не виконано вимоги Закону України "Про судовий збір", а саме не сплачено судовий збір у розмірі 10 прожиткових мінімумів за звернення до суду з заявою про порушення провадження по банкрутству.

Також скаржником зазначено, що інвентаризація майна боржника була проведена керівником одноособово, без створення інвентаризаційної комісії та без участі матеріально відповідальної особи, тобто, інвентаризація майна боржника проводилась неналежним чином.

Отже, враховуючи викладене, ГУ ДПС у м. Києві наголошує, що суд першої інстанції необґрунтовано зробив висновок про неплатоспроможність боржника та визнав його банкрутом та відкрив ліквідаційну процедуру з огляду на відсутність обов`язкових передумов та ознак, за яких порушується та здійснюється провадження у справі із застосуванням процедури, передбаченої ст. 94 Закону про банкрутство.

3.Узагальнені доводи інших учасників справи.

Учасники справи не скористалися правом надати відзив на апеляційну скаргу.

4. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.01.2020 року, у складі колегії суддів головуючого судді Білецької Л.М. (доповідач), суддів Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на постанову Господарського суду Запорізької області від 10.10.2019 року у справі №908/650/19 та призначено розгляд справи на 17.02.2020.

17.02.2019 року оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Учасники справи про банкрутство не скористалися своїм правом бути присутніми у судовому засіданні, про час дату та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанову Господарського суду Запорізької області від 10.10.2019 у справі № 908/650/18 слід скасувати та закрити провадження у справі.

5.Встановлені та неоспорені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 04.04.2019р. відкрито провадження у справі № 908/650/19 про банкрутство ТОВ "МІЗЕРЕРЕ", м. Запоріжжя, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, відкрито процедуру санації боржника, призначено керуючим санацією директора боржника - Ольховську А.О., розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Овсієнко А.В.

На офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України було здійснено публікацію оголошення за № 58633 від 04.04.2019р.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 25.06.2019 визнано кредиторами у справі №908/650/19 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗЕРЕРЕ" (вул. Тролейбусна, 56, м. Запоріжжя, 69008, ; адреса для листування: а/с 1374, м. Запоріжжя, 69001) наступних заявників:

1/ Товариство з обмеженою відповідальністю "Запоріжагросервіс" на суму 2 600 000,00 грн. основного боргу з четвертою чергою задоволення.

2/ Товариство з обмеженою відповідальністю "Таргетон-Плюс" на суму 950 000,00 грн. основного боргу з шостою чергою задоволення.

3/ Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" на суму 1 300,00 грн. основного боргу з четвертою чергою задоволення.

Затверджено реєстр вимог кредиторів з урахуванням визнаних судом вимог.

Зобов`язано комітет кредиторів у строк до 15.07.2019. подати до суду схвалений план санації боржника.

Зобов`язано розпорядника майна та керуючого санацією привести реєстр вимог кредиторів у відповідність з цією ухвалою.

20.09.2019. до Господарського суду Запорізької області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжагросервіс" - голови комітету кредиторів, надійшло клопотання про припинення процедури санації боржника, визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗЕРЕРЕ" банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Постановою Господарського суду Запорізької області від 10.10.2019 року у справі №908/650/19 клопотання голови комітету кредиторів № 650/2 від 12.09.2019 року - задоволено.

Припинено процедуру санації Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗЕРЕРЕ" (вул. Тролейбусна, 56, м. Запоріжжя, 69008, ; адреса для листування: а/с 1374, м. Запоріжжя, 69001).

Припинено повноваження керуючого санацією - Ольховської А.О. та розпорядника майна Овсієнко А.В.

Визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "МІЗЕРЕРЕ" (вул. Тролейбусна, 56, м. Запоріжжя, 69008, ; адреса для листування: а/с 1374, м. Запоріжжя, 69001) - банкрутом.

Відкрито ліквідаційну процедуру.

Ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗЕРЕРЕ" призначено арбітражного керуючого Овсієнко Аллу Вікторівну (свідоцтво Міністерства Юстиції України №1714 від 31.07.2013р., ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса для листування: 69005, м. Запоріжжя, а/с 647).

Оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Скасовано арешти, накладені на майно боржника, визнаного банкрутом, та інші обмеження щодо розпорядження майном боржника.

6.Доводи, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Оскаржуване судове рішення вказаним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 94 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" - керівник боржника має право подати в порядку, встановленому цим Законом, заяву про порушення справи про банкрутство боржника з метою проведення керівником процедури санації до подання кредиторами заяви про порушення справи про банкрутство за таких умов: за наявності плану санації та письмової згоди всіх забезпечених кредиторів, а також кредиторів, загальна сума вимог яких перевищує 50 відсотків кредиторської заборгованості боржника згідно з даними його бухгалтерського обліку, на впровадження зазначеного плану та на призначення керуючим санацією керівника боржника. Для проведення санації боржника його керівником з урахуванням особливостей, передбачених цією статтею, керівник боржника звертається у встановленому цим Законом порядку до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство. До заяви керівника боржника додаються план санації боржника, погоджений з кредиторами, що дали згоду на її проведення, письмова згода кредиторів на призначення керуючим санацією керівника боржника та пропозиція щодо кандидатури розпорядника майна. Після розгляду заяви боржника у разі, якщо заява і додані до неї документи відповідають вимогам, установленим цим Законом, суд не пізніше п`яти днів з дня її надходження виносить ухвалу про прийняття заяви про порушення провадження у справі, в якій зазначається дата проведення підготовчого засідання суду. В ухвалі про прийняття заяви господарський суд має право зобов`язати заявника, боржника та інших учасників провадження у справі надати суду додаткові відомості, необхідні для вирішення питання щодо порушення провадження у справі про банкрутство.

Частиною 3 статті 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що до заяви боржника про порушення справи додаються: бухгалтерський баланс боржника на останню звітну дату; перелік кредиторів боржника, вимоги яких визнаються боржником із зазначенням загальної суми грошових вимог усіх кредиторів, а також щодо кожного кредитора - його імені або найменування, його місцезнаходження або місця проживання, ідентифікаційного коду юридичної особи або реєстраційного номера облікової картки платника податків (за наявності), суми грошових вимог (загальної суми заборгованості, заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо), підстав виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором; перелік майна боржника із зазначенням його балансової вартості та місцезнаходження, а також загальна балансова вартість майна; перелік майна, що перебуває в заставі або є обтяженим у інший спосіб, його місцезнаходження, вартість, а також інформація про кредиторів, на користь яких вчинено обтяження майна боржника, їх ім`я або найменування, місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційні коди юридичних осіб або реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності), суми їх грошових вимог, підстави виникнення зобов`язань, а також строки їх виконання згідно із законом або договором; перелік осіб, що мають невиконані зобов`язання перед боржником, із зазначенням вартості таких зобов`язань, терміну виконання та підстав виникнення; відомості про всі рахунки боржника, відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах, їх реквізити; відомості про рахунки, на яких обліковуються цінні папери, що належать боржнику, їх реквізити; рішення власника майна (органу, уповноваженого управляти майном) боржника про звернення до господарського суду із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство; інші документи, які підтверджують неплатоспроможність боржника.

Згідно частини 1 статті 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами частини 1 статті 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Частиною 6 статті 12 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно ст.29 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" план санації має містити заходи щодо відновлення платоспроможності боржника. План санації має передбачати строк відновлення платоспроможності боржника. Платоспроможність вважається відновленою за відсутності ознак неплатоспроможності, визначених цим Законом. План санації може містити умови про: виконання зобов`язань боржника третіми особами; задоволення вимог кредиторів іншим способом, що не суперечить законодавству; відшкодування коштів, витрачених на проведення зборів акціонерів та (або) засідань органів управління боржника відповідно до цього Закону. План санації обов`язково повинен передбачати забезпечення погашення заборгованості боржника з виплати заробітної плати.

Заходами щодо відновлення платоспроможності боржника, які містить план санації, можуть бути: реструктуризація підприємства; перепрофілювання виробництва; закриття нерентабельних виробництв; відстрочення та/або розстрочення платежів або прощення (списання) частини боргів, про що укладається мирова угода; ліквідація дебіторської заборгованості; реструктуризація активів боржника відповідно до вимог цього Закону; продаж частини майна боржника; виконання зобов`язань боржника власником майна боржника та його відповідальність за невиконання взятих на себе зобов`язань; відчуження майна та погашення зобов`язань боржника шляхом заміщення активів; звільнення працівників боржника, які не можуть бути задіяні в процесі виконання плану санації; одержання кредиту для виплати вихідної допомоги працівникам боржника, які звільняються згідно з планом санації, що відшкодовується відповідно до вимог цього Закону позачергово за рахунок продажу майна боржника; інші способи відновлення платоспроможності боржника.

Частинами 5,6 статті 29 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що план санації боржника повинен передбачати погашення вимог кредиторів з урахуванням черговості, встановленої цим Законом. План санації вважається схваленим, якщо він підтриманий на засіданні комітету кредиторів більш як половиною голосів кредиторів - членів комітету кредиторів.

Частиною 7 ст. 29 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено, що комітет кредиторів може прийняти одне з таких рішень: схвалити план санації та подати його до господарського суду; відхилити план санації і звернутися до господарського суду з клопотанням про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; відхилити план санації, звернутися до господарського суду з клопотанням про усунення арбітражного керуючого від виконання ним обов`язків керуючого санацією та про призначення нового керуючого санацією в порядку, встановленому цим Законом. Зазначене рішення має містити дату скликання чергового засідання комітету кредиторів для розгляду нового плану санації. Схвалений комітетом кредиторів план санації (зміни до нього) та протокол засідання комітету кредиторів про введення процедури санації подаються арбітражним керуючим до господарського суду. Рішення комітету кредиторів мають бути обґрунтованими, містити викладення обставин та підстав, якими керувалися кредитори під час їх прийняття.

Також, відповідно до вимог щодо розроблення плану санації згідно Типової форми плану санації боржника у справі про банкрутство, затверджених Наказом Міністерства юстиції України №1223/5 від 19.06.2013 р. "Про затвердження Типової форми плану санації боржника у справі про банкрутство, Типової форми мирової угоди у справі про банкрутство та вимог щодо їх розроблення" у плані санації зазначаються відомості про фінансову, господарську, інвестиційну діяльність боржника на дату порушення справи про банкрутство, які включають: оцінку фінансового стану підприємства; аналіз факторів, що призвели до неплатоспроможності; визначення можливості санації підприємства; аналіз структури активів, власних оборотних засобів, структури дебіторської та кредиторської заборгованості; аналіз прибутковості підприємства, використання виробничого апарату та трудових ресурсів (витрат на виробництво, використання трудових ресурсів, інвестицій та інновацій, об`єктів житлово-комунального та соціально-культурного призначення); структуру довгострокових та поточних фінансових інвестицій; відомості про майно (майнові права боржника) згідно з результатами інвентаризації, а саме: 1) перелік рухомого майна, яке обліковується на балансі боржника з характеристикою за фінансово-бухгалтерськими та технічними показниками; 2) перелік нерухомого майна, яке обліковується на балансі у розрізі підрозділів боржника з характеристикою за фінансово-бухгалтерськими, технічними та будівельними показниками; 3) інформацію про наявність земельних ділянок, які належать на праві власності або на праві користування тощо.

План санації також повинен містити черговість, строки (терміни) виконання та відомості про: реструктуризацію підприємства; перепрофілювання виробництва; закриття нерентабельних виробництв; відстрочення та/або розстрочення платежів або прощення (списання) частини боргів; ліквідацію дебіторської заборгованості; реструктуризацію активів боржника; продаж частини майна боржника; виконання зобов`язань боржника власником майна боржника та його відповідальність за невиконання взятих на себе зобов`язань; збільшення статутного капіталу боржника; відчуження у процедурі санації майна боржника шляхом заміщення активів; звільнення працівників боржника, які не можуть бути задіяні в процесі виконання плану санації; одержання кредиту для виплати вихідної допомоги працівникам боржника, які звільняються згідно з Планом санації; відомості про інвестора (інвесторів) та умови його (їх) участі у відновленні платоспроможності боржника (за наявності); наміри інвестора стосовно викупу державної частки акцій у статутному (складеному) капіталі боржника та умови такого викупу; відомості про інші заходи, що вживатимуться з метою відновлення платоспроможності боржника (передачу житлового фонду та соціально-культурних об`єктів до комунальної власності чи до сфери управління уповноважених органів управління тощо).

Зазначені заходи плану санації повинні застосовуватись із додержанням всіх умов, передбачених законодавством. Кількість заходів плану санації визначається його розробником з урахуванням фінансово-господарського стану боржника.

У розділі "Погашення вимог кредиторів" плану санації вказуються погашення вимог кредиторів з урахуванням черговості, визначеної законодавством, строки, графік та обсяги погашення кредиторської заборгованості боржника із зазначенням джерел, а розділ "Прогноз соціально-економічних наслідків проведеної санації" Плану санації повинен містити прогноз економічних результатів на період виконання Плану санації та за результатами його виконання (відомості про обсяги виробництва й реалізації продукції, структуру й співвідношення доходів та витрат, планові фінансові показники діяльності боржника).

До плану санації долучаються документи, які доповнюють, пояснюють та підтверджують інформацію, викладену в ньому, що оформляються як додатки до плану санації.

Таким чином, план санації має містити ряд істотних умов, які підлягають юридичній та економічній оцінці на предмет досягнення основної мети процедури санації - відновлення платоспроможності боржника шляхом погашення грошових вимог всіх кредиторів внаслідок реалізації плану санації.

Отже, порушуючи провадження у праві про банкрутство відповідно до ст. 94 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" господарський суд повинен перевірити зміст плану санації на відповідність визначеним нормам Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", зокрема, встановити в ухвалі чи відповідає зміст плану санації вимогам ст. 29 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Приймаючи до уваги наведене вище рішення комітету кредиторів, судом першої інстанції не прийнято до уваги, що відповідно до вимог ч.7 ст.29 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", рішення комітету кредиторів має бути вмотивованим та прийнятим на підставі аналізу умов такого плану санації на предмет досягнення поставленої мети, тобто повинно містити викладення обставин та підстав, якими керувалися кредитори під час їх прийняття.

Постанова господарського суду Запорізької області від 10.10.2019 року мотивована наступними висновками - оскільки комітетом кредиторів плану санації не погоджено, мирова угода не укладена, підприємство не має активів за рахунок яких можливо погасити кредиторську заборгованість, а також Товариство неспроможне відновити свою платоспроможність та задовольнити визнані судом вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури, суд дійшов висновку про неплатоспроможність боржника та наявність підстав для застосування процедур банкрутства.

Однак, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, оскільки план санації боржника свідчить, про наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗЕРЕРЕ" за 2018 р. чистого доходу від реалізації продукції 86 733, 0 тис. грн, чистий прибуток 285, 4 тис.грн., власного капіталу у розмірі 40, 8 тис грн., дебіторської заборгованості у розмірі 83 222, 0 тис.грн, запаси 12 348, 0 тис.грн, власні оборотні активи 17,2 тис.грн ( а.с.- 23).

Разом з тим, відповідно до річного фінансового звіту боржника станом на 2018 рік, доданого до апеляційної скарги, вартість активів боржника складає 8 127,9 тис грн.

Зазначені обставини спростовують висновки суду першої інстанції щодо відсутності активів, за рахунок яких можливо погасити кредиторську заборгованість та неспроможність ТОВ "МІЗЕРЕРЕ", відновити свою платоспроможність і задовольнити визнані судом вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Крім того, як було зазначено вище, ухвалою господарського суду від 25.06.19 визнано кредиторами у справі про банкрутство ТОВ "БАЛ ІНВЕСТ": Товариство з обмеженою відповідальністю "Таргетон-Плюс" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Запоріжагросервіс", Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк". Проте в матеріалах справи (а.с.51-53) наявна лише заява ТОВ "Запоріжагросервіс" про включення до реєстру кредиторів, до якої додано копію Договору про безвідсоткову зворотну фінансову допомогу №20/06/2018 від 20.06.2018 та копію Акту звірки розрахунків за вказаним договором. Будь-яких інших доказів існування кредиторської заборгованості (зокрема, первинної документації) до матеріалів справи не надано. Отже,відсутність належних доказів - первинних бухгалтерських документів, що підтверджують здійснення господарської операції, свідчать про недоведеність існування кредиторської заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, боржником надано до господарського суду примірник квитанції №0.0..1 від 21.03.2019 про сплату судового збору у розмірі 19 921, 00 грн за звернення до суду з заявою про порушення справи про банкрутство (а.с.38). Проте вказаний примірник не засвідчений належним чином. Крім того, відповідно до довідки господарського суду від 21.03.19 не підтверджено зарахування судового збору до Державного бюджету згідно вказаного дублікату квитанції (а.с.39).

Таким чином, боржником не виконано вимоги Закону України "Про судовий збір", а саме не сплачено судовий збір у розмірі 10 прожиткових мінімумів за звернення до суду з заявою про порушення справи про банкрутство.

Згідно частини 1 статті 15 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" господарський суд не пізніше п`яти днів з дня надходження до господарського суду заяви про порушення справи про банкрутство повертає її та додані до неї документи без розгляду, зокрема якщо не подано доказів щодо сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

З наведеного вбачається, що Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" містить норму процесуального права яка, зокрема, визначає підстави повернення заяви про порушення справи про банкрутство (стаття 15 Закону).

Всупереч вказаним вимогам закону ухвалою Господарського суду Запорізької області від 25.03.2019 заяву про порушення справи про банкрутство прийнято до розгляду, тоді як вказана заява згідно наведеної норми закону підлягала поверненню заявнику без розгляду.

Крім того, згідно приписів ч. 4 ст. 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", яка має універсальний характер, заява про порушення провадження у справі про банкрутство подається боржником лише за наявності майна, достатнього для покриття судових витрат.

Отже, нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено додаткову вимогу до заяви керівника боржника про порушення справи про банкрутство за ст. 94 Закону про банкрутство - обов`язкову наявність у такого заявника майна, достатнього для покриття судових витрат, пов`язаних із здійсненням провадження у справі про банкрутство. У визначенні таких витрат слід враховувати, зокрема, оплату винагороди арбітражному керуючому у мінімальному розмірі не менше ніж за дванадцять місяців його роботи, відшкодування витрат на публікацію оголошень у справі, судового збору, сплаченого кредиторами тощо.

Водночас, апеляційним судом встановлено відсутність подання заявником доказів на підтвердження наявності активів, достатніх для покриття судових витрат, пов`язаних із здійсненням провадження у справі про банкрутство, оскільки судом першої інстанції констатовано відсутність активів боржника.

За приписами ч. 7 ст.16 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд відмовляє в порушенні провадження у справі про банкрутство за наявності підстав, передбачених ст. 15 цього Закону.

У свою чергу ч. 1 ст. 15 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у якості підстави для повернення заяви про порушення справи про банкрутство визначає невідповідність заяви змісту вимог, зазначених у цьому Законі.

Аналіз вищезазначених норм Закону про банкрутство свідчить, що відсутність у боржника майна, достатнього для покриття судових витрат, виключає можливість здійснення судом провадження у справі про його банкрутство в силу імперативних приписів ч. 4 ст. 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Ккасаційного господарського суду від 14.03.2018 року по справі №904/1853/17).

Таким чином судом першої інстанції, не перевірено факт наявності у боржника активів достатніх для покриття судових витрат, пов`язаних із здійсненням провадження у справі про банкрутство, однак констатовано відсутність активів у боржника, що свою чергу виключає можливість судового провадження у справі про банкрутство.

Положеннями ч.4 ст.111 ЦК України передбачено, що ліквідаційна комісія (ліквідатор) вживає заходів щодо інвентаризації майна юридичної особи, що припиняється, а також майна її філій та представництв, дочірніх підприємств, господарських товариств, а також майна, що підтверджує її корпоративні права в інших юридичних особах, виявляє та вживає заходів щодо повернення майна, яка перебуває у третіх осіб. У випадках, встановлених законом, ліквідаційна комісія (ліквідатор) забезпечує проведення незалежної оцінки майна юридичної особи, що припиняється.

Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затверджене Наказом Міністерства фінансів України 02.09.2014 р. № 879, визначає порядок проведення інвентаризації активів і зобов`язань та оформлення її результатів (далі - Положення).

У розділі ІІ зазначеного Положення зазначено, що для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія з представників апарату управління підприємства, бухгалтерської служби (представників аудиторської фірми, централізованої бухгалтерії, суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, яка здійснює ведення бухгалтерського обліку на підприємстві на договірних засадах) та досвідчених працівників підприємства, які знають об`єкт інвентаризації, ціни та первинний облік (інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери). Інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства (його заступник) або керівник структурного підрозділу підприємства, уповноважений керівником підприємства. У тих випадках, коли бухгалтерський облік ведеться безпосередньо керівником підприємства, інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства самостійно. Інвентаризація проводиться повним складом інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та у присутності матеріально відповідальної особи.

Відповідно до пункту 5 Положення інвентаризація проводиться з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства. Під час інвентаризації активів і зобов`язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка.

Такими заходами можуть бути отримання відповідних витягів з реєстрів, які діють відповідно до Законів України "Про Державний земельний кадастр", Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Колегія суддів вважає, що лише після проведення інвентаризації всього майна підприємства, його належної оцінки та оцінки грошових коштів на рахунках боржника, а також вжиття всіх необхідних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості підприємства-боржника, можливо встановити, що активів підприємства недостатньо для задоволення вимог кредиторів та наявність підстав для звернення до господарського суду з заявою про порушення справи про банкрутство боржника.

Проте в матеріалах справи відсутні докази проведення інвентаризація майна боржника.

Виходячи з усього вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відкрив ліквідаційну процедуру, не врахувавши обов`язкових передумов та ознак, за яких порушується та здійснюється провадження у справі із застосуванням процедури, передбаченої ст. 94 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Отже, доводи скаржника знайшли своє підтвердження під час апеляційного провадження.

Щодо права ГУ ДПС у м. Києві на оскарження судового рішення у справі.

Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини першої статті 129 Конституції України).

Відповідно частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується; зокрема, державні органи мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду.

Згідно з частиною першою статті 254 цього кодексу учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Пунктом 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України (далі - ПК України) передбачено, що контролюючі органи зокрема, здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків (підпункт 19-1.1.1 пункту 19-1.1 цієї статті); звертаються до суду у випадках, передбачених законодавством (підпункт 19-1.1.45 пункту 19-1.1 цієї статті).

За змістом пункту 19-3.1 статті 19-3 цього кодексу державні податкові інспекції: здійснюють сервісне обслуговування платників податків; здійснюють реєстрацію та ведення обліку платників податків та платників єдиного внеску, об`єктів оподаткування та об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням; формують та ведуть Державний реєстр фізичних осіб-платників податків, Єдиний банк даних про платників податків-юридичних осіб, реєстри, ведення яких покладено законодавством на контролюючі органи; виконують інші функції сервісного обслуговування платників податків, визначені законом.

Підпунктом 20.1.43 пункту 20.1 статті 20 ПК України передбачено, що - контролюючі органи мають право проводити у визначеному законодавством порядку перевірку показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування та із своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплатою усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, виконанням законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пункту 41.1 статті 41 ПК України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, його територіальні органи.

Документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків (підпункт 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України).

За змістом наведених норм контролюючим органам державою делеговано повноваження контролю і справляння податків із суб`єктів підприємницької діяльності; функції контролю здійснюються шляхом проведення документальних позапланових перевірок, зокрема, у разі якщо розпочато процедуру припинення юридичної особи чи порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків.

У пункті 10.13. Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 (далі - Порядок обліку платників податків і зборів) передбачено, що у разі зміни місцезнаходження суб`єкта господарювання - платника податків сплата визначених законодавством податків і зборів після такої реєстрації здійснюється таким платником податків за місцем попередньої реєстрації до закінчення поточного бюджетного періоду.

До закінчення року платник податків обліковується в контролюючому органі за попереднім місцезнаходженням (неосновне місце обліку) з ознакою того, що він є платником податків до закінчення року, а в контролюючому органі за новим місцезнаходженням (основне місце обліку) - з ознакою того, що він є платником податків з наступного року підпункт 2 пункту 10.13 вказаного Порядку).

Згідно з пунктом 10.14. Порядку обліку платників податків і зборів після зняття платника податків з основного місця обліку в контролюючому органі за попереднім місцезнаходженням платник податків продовжує перебувати на обліку в такому органі з ознакою обліку за неосновним місцем обліку, а контролюючий орган стосовно платника податків продовжує адмініструвати податки, збори у частині завершення процедур такого адміністрування до: - закінчення документальної перевірки та узгодження сум грошових зобов`язань за її результатами, якщо перевірка була розпочата; - повернення надміру сплачених платежів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюють контролюючі органи, або їх відшкодування платнику податків, якщо останній відповідно до поданих заяв чи податкових декларацій (звітів, розрахунків) претендує та має право на таке повернення чи відшкодування, у разі якщо до кінця бюджетного періоду спливає строк повернення або відшкодування і відповідно висновки щодо відшкодування виконані в повному обсязі; - закінчення процедур судового оскарження сум грошових зобов`язань та інших справ адміністративного судочинства, крім випадків заміни такого контролюючого органу (як сторони або третьої особи в адміністративній справі) іншим контролюючим органом.

Так, з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вбачається , що Товариство з обмеженою відповідальністю "МІЗЕРЕРЕ" перебувало на обліку у Головному управлінні ДФС у м. Києві, ДПІ у Печерському районі (т.1 а.с. 7).

Відповідно до Положення про Головне управління ДФС у місті Києві, затвердженого наказом Державної фіскальної служби України № 80 від 01.02.2019, Головне управління ДФС у місті Києві є територіальним органом ДФС України, який підпорядковується ДФС України, є органом доходів і зборів та забезпечує реалізацію повноважень ДФС на території міста Києва.

За змістом пункту 1 цього положення у складі ГУ ДФС у м. Києві в установленому порядку утворюються державні податкові інспекції. ГУ ДФС у м. Києві є правонаступником, зокрема, Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

У зв`язку з реорганізацією ГУ ДФС у м. Києві та згідно постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року №537, ГУ ДФС у м. Києві приєднано до ГУ ДПС у м. Києві. Згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №682-р функції і повноваження ДФС, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та законодавства з інших питань, покладено на Державну податкову службу.

Відповідно до Положення про Головне управління ДПС у місті Києві, затвердженого наказом Державної податкової служби України № 14 від 12.07.2019, Головне управління ДПС у місті Києві є територіальним органом ДПС України, який підпорядковується ДПС України, є органом доходів і зборів та забезпечує реалізацію повноважень ДПС на території міста Києва.

Аналіз наведених норм у сукупності засвідчує, що здійснення перереєстрації суб`єкта господарювання - платника податків, що перебував на податковому обліку на території міста Києва, у разі зміни місцезнаходження цього платника з реєстрацією в контролюючому органі за новим місцезнаходженням (поза межами території міста Києва, в іншу область тощо), а також подальше порушення в цьому ж бюджетному році за заявою суб`єкта господарювання - платника податків справи про банкрутство зумовлює проведення стосовно цього платника перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ним податкових платежів, яка має бути проведена ГУ ДПС у місті Києві, як територіальним органом ДПС України, за яким до закінчення бюджетного періоду, у якому здійснена перереєстрація платника податків, зберігаються контролюючі функції стосовно платника, що перереєструвався, зокрема, у частині завершення процедур адміністрування.

Отже, з огляду на встановлені обставини щодо перебування ТОВ "МІЗЕРЕР" з 04.09.2017 на обліку у ГУ ДФС у м. Києві, ДПІ у Печерському районі з подальшою його перереєстрацією у Запорізьку область у зв`язку із зміною місцезнаходження товариства 25.03.2019 (зазначені дані підтверджуються роздруківкою з баз даних ДФС, наданих ГУ ДПС у м. Києві у поясненнях до апеляційної скарги), а також звернення із заявою про порушення цієї справи про банкрутство у березні 2019 року, колегія суддів приходить до висновку про наявність у ГУ ДПС у м. Києві контролюючих функцій стосовно боржника на час звернення із апеляційною скаргою, оскільки в силу вимог підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України, саме цей контролюючий орган мав здійснити документальну позапланову податкову перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податкових платежів юридичною особою-боржником та сформувати дані про його податковий борг.

Таким чином ГУ ДПС у м. Києві має процесуальне право заперечувати судові рішення у цій справі про банкрутство ТОВ "МІЗЕРЕРЕ ", в порядку статті 254 ГПК України як особа, яка не брала участі у справі, а суд вирішив питання про її права та обов`язки, оскільки введення ліквідаційної процедури на стадії санації боржника-платника податків, що здійснюється його керівником (стаття 94 Закону про банкрутство), може мати наслідком припинення його господарської діяльності та погашення його податкових зобов`язань перед державою за недостатністю у боржника активів для їх задоволення.

Аналогічні висновки щодо права контролюючого органу на оскарження судових рішень у справах про банкрутство, провадження у яких здійснюється з особливостями, передбаченими статтею 94 Закону про банкрутство, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 904/809/17, від 14.03.2018 у справі № 904/1853/17, від 14.11.2019 у справі № 908/2480/18, від 28.11.2019 у справі 908/1782/18.

7.Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу.

Колегія суддів погоджується з доводами скаржника, з підстав викладених у п. 6 цієї постанови, і приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного судового рішення.

8.Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві слід задовольнити повністю, постанову Господарського суду Запорізької області від 10.10.2019 року по справі № 908/650/19 скасувати, як таку, що прийнята з неповним з`ясуванням обставин справи, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а провадження у справі закрити внаслідок безпідставності його відкриття господарським судом.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-280, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на постанову Господарського суду Запорізької області від 10.10.2019 року (суддя Юлдашев О.О.) у справі №908/650/19 - задовольнити.

Постанову Господарського суду Запорізької області від 10.10.2019 у справі № 908/650/19 - скасувати.

Провадження у справі № 908/650/19 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗЕРЕРЕ" - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 20.02.2020 року.

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Судді Ю.Б. Парусніков

А.Є. Чередко