ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"18" лютого 2020 р. Справа № 903/9/18

За скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "М.Ж.К.", м.Луцьк

про визнання бездіяльності головного державного виконавця Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві Гуріної Д. І. незаконною та зобов`язання вчинити дії

у справі №903/9/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "М.Ж.К.", м.Луцьк

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансбуд-Компані", м.Київ

про стягнення 4 332 грн. 58 коп.

Суддя Шум М. С.

Секретар судового засідання Кобись Є. О.

Представники:

від стягувача: н/з

від боржника: н/з

від ВДВС: н/з

встановив: рішенням Господарського суду Волинської області від 26.02.2018 №903/9/18 позов задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансбуд-Компані» (03146, м. Київ, Святошинський район, вул. Качалова, 5-В, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «М.Ж.К.» (43024, м. Луцьк, пр. Соборності, 19Б, ) 1525,00 грн. заборгованості, 203,15 грн. пені, 228,20 грн. трьох процентів річних та 2376,23 грн. суми інфляційних нарахувань, а всього 4332,58 грн., 1600 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору.

20.03.2018 Господарським судом Волинської області видано наказ на примусове виконання відповідного рішення.

29.01.2020 через канцелярію суду надійшла скарга ТзОВ «М.Ж.К.» від 29.01.2020 №57/6 про визнання бездіяльності головного державного виконавця Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві Гуріної Д. І. незаконною та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 30.01.2020 скаргу ТзОВ «М.Ж.К.» про визнання бездіяльності головного державного виконавця Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києва Гуріної Д. І. незаконною та зобов`язання вчинити дії залишено без руху.

На виконання вимог ухвали суду від 30.01.2020 скаржник листом від 05.02.2020 надав суду докази надіслання учасникам виконавчого провадження та державному виконавцю Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києва Гуріній Д. І. копій поданої скарги та доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Ухвалою суду від 07.02.2020 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МЖК» прийнято до розгляду, розгляд скарги призначено на 18.02.2020, зобов`язано головного державного виконавця Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві Гуріну Д. І. подати суду письмові пояснення на скаргу, докази на їх підтвердження, матеріали виконавчого провадження №57653267 (для огляду в судовому засіданні).

Скарга ТзОВ «М.Ж.К.» мотивована тим, що 05.06.2018 стягувачем до ДВС Луцького міського управління юстиції направлено заяву про примусове виконання рішення суду у справі №903/9/18. В свою чергу, ДВС Луцького управління юстиції перенаправлено судовий наказ №903/9/18-1 від 20.03.2018 із заявою про примусове виконання рішення до Святошинського РВ ДВС у м.Київ. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження на адресу стягувача не надходила, жодних постанов про вчинення виконавчих дій та інших документів виконавчого провадження не надходило. Відповідні обставини, на думку ТзОВ «М.Ж.К.» свідчать про бездіяльність органів ДВС. В подальшому, 22.01.2020 на адресу стягувача надійшла постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 24.10.2019. ТзОВ «М.Ж.К.» вважає, що державним виконавцем Гуріною Д.І. навмисне відбувалося затягування проведення виконавчих дій. Крім того, стягувач зазначає, що 30.05.2019 у справі №910/25715/15 винесено постанову про визнання боржника ТзОВ «Трансбуд-Компані» банкрутом.

Ухвала суду про призначення скарги до розгляду отримана Святошинським районним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві 13.02.2020, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого відправлення №296.

Державним виконавцем вимоги ухвали суду від 07.02.2020 не виконано, явка в судове засідання представника для захисту свої інтересів не забезпечена, причини неявки не повідомлені, пояснення по суті скарги суду не подані, будь-які заяви із зазначенням обставин, доказів в спростування скарги суду не надходили.

Представник ТзОВ «М.Ж.К.» в заяві від 18.02.2020 просить суд розгляд скарги відкласти. Відповідне клопотання представника скаржника відхиляється з огляду на те, що ст. 342 ГПК України встановлено, що скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи викладені обставини, належне повідомлення скаржника та ДВС про розгляду справи, суд вважає за необхідне розглянути скаргу по суті.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення скарги з огляду на таке.

У відповідності зі ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України № 475/97-ВР від 17.07.1997). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Суд бере до уваги те, що п. 1 ст. 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд". Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.04 по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду".

За сутністю права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить зокрема від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

05.06.2018 скаржником до ДВС Луцького МУЮ направлено заяву про примусове виконання рішення суду у справі №903/9/18. В свою чергу, ДВС Луцького управління юстиції перенаправлено судовий наказ №903/9/18-1 від 20.03.2018 із заявою про примусове виконання рішення до Святошинського РВ ДВС у м.Київ.

Як зазначає скаржник, копія постанови про відкриття виконавчого провадження на адресу стягувача не надходила, жодних постанов про вчинення виконавчих дій та інших документів виконавчого провадження не надходило.

Судом встановлено, що згідно з Автоматизованою системою виконавчих проваджень ВП№57653267 відкрито Святошинським РВДВС у місті Києві ЦМУМЮ 14.11.2018.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за заявою стягувача про примусове виконання рішення виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Докази на підтвердження надсилання стягувачу постанови про відкриття провадження з виконання наказу Господарського суду Волинської області №903/9/18-1 від 20.03.2018 ДВС суду не надано, відповідну обставину не спростовано.

Суд зазначає, що ч. 4 ст. 165 ГПК України встановлено, що якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті.

Святошинським РВДВС у місті Києві ЦМУМЮ заперечення на скаргу суду не надано, хоча ухвала суду про розгляд скарги 18.02.2020 отримана ДВС 13.02.2020. Відтак, виконавцем доводи скарги не заперечуються.

ТзОВ «М.Ж.К.» зазначає, що 22.01.2020 на адресу стягувача надійшла постанова про повернення виконавчого документа ВП №57653267 від 24.10.2019. В підтвердження викладених обставин, до матеріалів справи долучено супровідний лист ДВС з відміткою ТзОВ «М.Ж.К» про отримання зазначеної постанови 22.01.2020.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про задоволення скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «М.Ж.К.» у справі №903/9/18 в частині визнання бездіяльності головного державного виконавця Гуріної Д. І. неправомірною та зобов`язання головного державного виконавця Святошинського РВДВС у місті Києві ЦМУМЮ Гуріної Д. І. направити на адресу ТзОВ «М.Ж.К.» копію документів, які б підтверджували проведення державним виконавцем виконавчих дій, вчинених з виконання наказу Господарського суду Волинської області від 20.03.2018 №903/9/18-1.

При цьому, суд дійшов висновку про відмову у скарзі ТзОВ «М.Ж.К.» в частині зобов`язання начальника Святошинського ВДВС вжити передбачених законодавством заходів для виконання наказу Господарського суду Волинської області від 20.03.2019 по справі №903/9/18 та зобов`язання начальника Святошинського ВДВС направляти на адресу ТзОВ «М.Ж.К.» копії документів про вчинення виконавчих дій з огляду на таке.

Згідно з постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 24.10.2019 №57653267 у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатним. Враховуючи викладене, куруючись п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» наказ №903/9/18-1 від 20.03.2018 повернуто стягувачу.

Відповідна постанова є чинною, скаржник визнати її незаконною не просить.

При цьому, суд звертає увагу ТзОВ «М.Ж.К.», що відповідно до п.2 ч.1, ч.5 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відтак, скаржник не позбавлений права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Ст. 86 ГПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 2 ст. 343 ГПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Керуючись ст. ст. 234, 342-343 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

1. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «М.Ж.К.» про визнання бездіяльності головного державного виконавця Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві Гуріної Д. І. незаконною та зобов`язання вчинити дії у справі №903/9/18 задовольнити частково.

2. Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві Гуріної Д. І.

3. Зобов`язати головного державного виконавця Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві Гуріну Д. І. направити на адресу ТзОВ «М.Ж.К.» копію документів, які б підтверджували проведення державним виконавцем виконавчих дій з виконання наказу Господарського суду Волинської області від 20.03.2018 №903/9/18-1 (ВП57653267).

4. У задоволенні скарги в частині зобов`язання начальника Святошинського ВДВС вжити передбачених законодавством заходів для виконання наказу Господарського суду Волинської області від 20.03.2019 по справі №903/9/18 та зобов`язання начальника Святошинського ВДВС направляти на адресу ТзОВ «М.Ж.К.» копій документів про вчинення виконавчих дій відмовити.

Ухвала господарського суду набирає законної сили з моменту її підписання відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України

Ухвала суду підписана 20.02.2020.

Ухвала суду може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя М. С. Шум