ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"17" лютого 2020 р.м. Одеса Справа № 916/3434/19

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

При секретарі судового засідання Кришталі Д.І.,

розглянувши справу №916/3434/19

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (вул. Лепорського, буд. 1, м. Маріуполь, Донецька область, 87500, )

до відповідача: Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Тверська, буд. 5, м.Київ, 03680, ) в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, код 40081200),

про стягнення 16706,70 грн.

Представники сторін:

від позивача Рабко Т.О.;

від відповідача не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" акціонерного товариства "Україниська залізниця" про стягнення 16706,70 грн.

Ухвалою від 20.11.2019 відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.12.2019.

09.12.2019 від відповідача надійшов відзив (вх.№25426/19).

09.12.2019 відповідачем подано заяву (вх.№25427/19) про зменшення розміру штрафних санкцій на 50% до розміру 8353,35 грн.

16.12.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив з ЕЦП (вх.№25984/19). Надалі поштою відповідь на відзив надійшла 19.12.2019.

18.12.2019 задоволено усне клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, оголошено протокольну ухвалу про відкладення судового засідання з розгляду справи на 13.01.2020.

10.01.2020 від позивача електронною поштою надійшла заява про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 4876,50 грн. (вх.№439/20). Надалі отримана судом поштою 13.01.2020.

13.01.2020 представником відповідача заявлено усне клопотання про зупинення провадження у справі, клопотання залишено на розгляді з метою надання письмових пояснень. Оголошено протокольну ухвалу про відкладення судового засідання на 20.01.2020 та проведення його в режимі відеоконференції.

20.01.2020 оголошено протокольну ухвалу про відкладення судового засідання на 29.01.2020 та проведення його в режимі відеоконференції.

24.01.2020 електронною поштою від позивача надійшли документи на підтвердження надання правової допомоги (платіжне доручення) (вх.№1682/20).

28.01.2020 електронною поштою від позивача надійшли документи на підтвердження надання правової допомоги (платіжне доручення) (вх.№2101/20).

29.01.2020 у судовому засіданні судом у протокольній формі відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі. Оголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення судового засідання з розгляду справи по суті на 17.02.2020. Задоволено усне клопотання позивача про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції.

04.02.2020 від позивача поштою надійшло клопотання про залучення платіжного доручення про сплату правової допомоги на суму 2451,57 грн.

17.02.2020 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що в серпні-вересні 2019 року ПРАТ «МК «Азовсталь» на адресу ТОВ «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» за залізничними накладними №51258119, 51409373, 51540367, 51540334 здійснено направлення вагонів з вантажем сталь листова. Як підтверджується календарним штемпелем на накладних, вагони доставлені відповідачем із порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчисленнями термінів доставки вантажу, у зв`язку із чим сума штрафу за несвоєчасну доставку вантажу, який направлявся за залізничними накладними №51258119, 51409373, 51540367, 51540334 складає 16706,70 грн. Відповідно до переуступленого напису право на пред`явлення позову передано ПРАТ «МК «Азовсталь».

В обґрунтування відзиву відповідач вказує, що «Одеська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» повідомила, що усі вагони були доставлені до станції призначення з простроченням не з вини залізниці. Посилається на ст. 116 Статуту залізниць України. Просить відмовити у задоволенні позову.

У відповіді на відзив позивач вказує, що норма статті 116 Статуту залізниць України не пов`язує нарахування штрафу із понесенням збитків або невиконанням своїх зобов`язань позивачем перед іншими особами, а лише з дотриманням відповідачем строків доставки вантажу. Відповідачем не надано доказів того, що порушення термінів доставки відбулось з поважних та незалежних від перевізника причин. Заперечує проти зменшення розміру штрафу. Посилається на те, що м. Маріуполь, де знаходиться позивач, є населеним пунктом, в якому проводилась антитерористична операція, вказана обставина значно ускладнила ведення господарської діяльності позивачем. Станом на 31.10.2019 позивачем отримано збитки у розмірі 5032462 тис. грн., що свідчить про тяжке фінансове становище. Несвоєчасна доставка вантажів приводить до затримки виробничого процесу та як наслідок впливає на виконання позивачем обов`язків перед третіми особами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно із ч.2 ст. 908 ЦК України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Пунктом 6 Статуту залізниць України встановлено, що накладна основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил (Правил перевезення вантажів) і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Статтями 22, 23 Статуту залізниць України (далі - Статут) передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Згідно із статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

При цьому, відповідно до п.130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів має, зокрема, у разі прострочення доставки вантажу - одержувач за умови пред`явлення накладної.

Згідно зі ст. 133 Статуту залізниць України передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Суд зазначає, що матеріалами справи підтверджується право позивача на подання позову.

У серпні-вересні 2019 року ПРАТ «МК «Азовсталь» на адресу ТОВ «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» за залізничними накладними №51258119, 51409373, 51540367, 51540334 (а.с. 21-24) здійснено направлення вагонів з вантажем сталь листова.

Під час здійснення перевезення вантажів за вказаними накладними відповідачем допущено прострочення термінів доставки вантажів, визначених ст. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, що підтверджується електронними цифровими підписами одержувача у графі 53 та відмітками, проставленими Залізницею в графах 51,52 зазначених накладних.

Відповідно до п. 41 Статуту залізниць України залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення.

Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Правилами обчислення термінів доставки вантажів, затвердженими Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 у разі затримки вантажу в процесі перевезення термін доставки збільшується на термін:

виконання митних та інших адміністративних правил;

тимчасової перерви в перевезенні, яка трапилася не з вини залізниці;

необхідний для ветеринарного огляду та напування тварин;

вивантаження зайвої маси, виправлення навантаження або упаковки, а також на перевантаження, які трапилися з вини відправника;

інших затримок, які трапились з вини відправника чи одержувача.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.

Правилами обчислення термінів доставки вантажів встановлено (п.1.1.), що залізниці зобов`язані доставляти вантажі за призначенням: у разі перевезення вантажною швидкістю маршрутними відправками, вагонними відправками та відправками у великотоннажних контейнерах, дрібними відправками та відправками в середньотоннажних контейнерах, виходячи з 1 доби на кожні повні та неповні 320, 200 та 150 км. відповідно.

Відповідно до п. 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Передбачено, що залізниця не несе відповідальності за порушення термінів доставки, якщо порушення сталося внаслідок стихійного лиха або з інших, не залежних від залізниці обставин.

Відповідно до п. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Отже, належним доказом для звільнення відповідача від відповідальності у зв`язку з порушенням встановлених термінів доставки вантажів та покладання такої відповідальності на вантажовідправника або вантажоодержувача мають бути комерційні або акти загальної форми, в яких повинні бути відображені причини затримки вантажу, та які повинні бути складені відповідно до вимог Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334.

Відповідачем такі акти не надані та не наведено жодних обставин, які б доводили відсутність його вини в затримці вагонів. В зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що вантаж був доставлений з простроченням з незалежних від залізниці причин.

За результатами перевірки наданого позивачем розрахунку штрафу встановлено, що обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню, є сума штрафу, яка складає 16706,70 грн.

Щодо зменшення розміру штрафу суд вказує наступне.

В обґрунтування заяви про зменшення розміру пені відповідач вказує, що матеріали справи не містять доказів понесення збитків позивачем.

При цьому відповідачем надано копію звіту про фінансовий стан на 31.10.2019, звіт про фінансові результати за січень-жовтень 2019, відповідно до якого збитки відповідача становлять 5032462 тис. грн.

Посилання на рішення суду про підтвердження збитків суд не приймає до уваги, оскільки зазначеними позивачем рішеннями суду у справах не підтверджується завдання збитків позивачеві саме у зв`язку із перевезеннями, за якими заявлено штраф.

Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Правовий аналіз зазначених положень свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов і на розсуд суду з урахуванням обставин справи.

Зі змісту зазначених норм убачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, частини першої статті 78, частини першої статті 79 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами, які несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) розміру заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань, кореспондує обов`язок сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, статтею 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту, на підставі належних і допустимих доказів.

Ураховуючи встановлені господарськими судами обставини справи, зважаючи на доведеність порушення зобов`язань відповідача та розмір штрафу, суд зазначає про відсутність підстав для задоволення зазначеного клопотання у зв`язку з недоведеністю обставин, з якими законодавець пов`язує можливість такого зменшення. Вказане відповідає висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 05.08.2019 по справі №910/10848/18.

Щодо витрат на правову допомогу суд вказує наступне.

Згідно ч.3 ст.123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Ч.5 ст. 126 ГПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Ч.8 ст. 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд відзначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічних висновків дійшов також Європейський суд з прав людини, рішення якого, відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини можуть бути використані судом в якості джерела права.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004р. заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із загальних засад цивільного законодавства: справедливості, добросовісності та розумності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем до стягнення витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають задоволенню.

До матеріалів справи надано копію договору про надання юридичних послуг №180329/АЗСТ від 29.03.2018 з додатками (а.с. 75-81). При цьому додатковою угодою №44 від 04.11.2019 (а.с.80-81) між позивачем та АО «Всеукраїнська адвокатська допомога» врегульовано порядок оплати юридичних послуг саме у цій справі про стягнення 16706,70 грн. з відповідача. Цією додатковою угодою встановлено також вартість послуг.

Сторонами підписано Акт №1 приймання-передачі наданих послуг за Додатковою угодою №44 на суму 2424,93 грн. (а.с.82), а також розрахунок розміру винагороди у цьому розмірі (а.с.83); Акт №2 приймання-передачі наданих послуг за Додатковою угодою №44 на суму 2451,57 грн. (а.с.84), а також розрахунок розміру винагороди у цьому розмірі (а.с.85). Позивачем також надано докази оплати наданих послуг (а.с. 128, 145).

З огляду на зазначене вище, суд приходить до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 530, 551, 908, 909 ЦК України, ст. 233 ГК України, п.п. 6, 41, 116 Статуту залізниць України, ст.ст. 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 130, 236, 237, 238, 240, 241, 327 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (вул. Лепорського, буд. 1, м. Маріуполь, Донецька область, 87500, ) до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Тверська, буд. 5, м.Київ, 03680, ) в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, код 40081200) про стягнення 16706,70 грн. задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Тверська, буд. 5, м.Київ, 03680, ) в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, код 40081200) на користь Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (вул. Лепорського, буд. 1, м. Маріуполь, Донецька область, 87500, ) 16706,70 грн. штрафу, 1921,00 грн. витрат зі сплати судового збору, 4876,50 грн. витрат на правову допомогу.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 17.02.2020. Повний текст рішення складений та підписаний 19 лютого 2020 р.

Суддя Р.В. Волков