номер провадження справи 125/75/15-29/70/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2020 Справа № 908/5791/15

м.Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Кричмаржевського В.А.

за участю секретаря судового засідання Ракович С.І.

розглянувши матеріали

за позовом Товариства обмеженою відповідальністю "Будівельна корпорація "Київ", код в ЄДР-37378790 (69041 м. Запоріжжя вул. Ризька, 5/46)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Таврида електрик Дніпро", код в ЄДР-32131293 (49000 м.Дніпро просп. Дмитра Яворницького, 74-А кв.105)

про стягнення 130.000 грн.

в межах справи № 908/5791/15

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна корпорація "Київ", код в ЄДР-37378790 (69041 м.Запоріжжя вул.Ризька, 5/46)

Кредитори:

1/ Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго", код в ЄДР-00130926 (69035 м.Запоріжжя вул. Сталеварів, 14)

2/ Публічне акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго", код в ЄДР-00131713 (65031 м. Одеса вул. Боровського, 28-Б)

ліквідатор арбітражний керуючий Коршун В.В.

Присутні представники:

- позивача Коршун В.В. (ліквідатор банкрута)

- відповідача Бараннник М.Ю.

Установив:

Згідно з постановою господарського суду Запорізької області від 01.03.2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна корпорація "Київ", код в ЄДР-37378790, визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатора.

Відповідно до ухвали суду від 21.08.2018 ліквідатором ТОВ "Будівельна корпорація "Київ" призначено арбітражного керуючого Коршуна В.В.

До Господарського суду Запорізької області 11.11.2019 від Господарського суду Дніпропетровської області на підставі ухвали від 05.11.2019 надійшли матеріали справи № 904/3353/19 за позовом ТОВ "Будівельна корпорація "Київ" в особі ліквідатора Коршуна В.В. до ТОВ "Таврида електрик Дніпро" про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі - 130.000 грн.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 15.11.2019 позов ТОВ "Будівельна корпорація "Київ" в особі ліквідатора Коршуна В.В. до ТОВ "Таврида електрик Дніпро" про стягнення безпідставно набутих грошових коштів в розмірі - 130.000 грн. прийнято до розгляду в межах справи № 908/5791/15 про банкрутство ТОВ "Будівельна корпорація "Київ", м.Запоріжжя, підготовче засідання призначено на 18 грудня 2019р. о 10-00 год.

Представник відповідача в судовому засіданні 18.12.2019 зазначила про подання відзиву на позов з обґрунтуванням заперечень та заяви про застосування строку позовної давності.

Позивачем заявлено про представлення відповіді на відзив.

Відповідно до ухвали суду від 18.12.2019 підготовче засідання відкладене до 13.01.2020 на 10-00 год.

Ліквідатор ознайомився з матеріалами справи, додаткових доказів не подавав.

Присутні представники сторін в судовому засіданні 13.01.2020 зазначили, що повідомили про всі обставини справи, які їм відомі, і всі наявні докази були подані до суду, додаткові докази у них відсутні.

Згідно з ухвалою суду від 13.01.2020 підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 11 лютого 2020р. о 10-30 год.

Представник позивача в судовому засіданні 11.02.2020 підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити, стягнути з ТОВ "Таврида електрик Дніпро" 130.000 грн. Підставою для звернення з позовом до суду позивачем зазначено відсутність правових підстав для перерахування на користь відповідача обумовленої грошової суми за відсутності будь-яких господарських правовідносин між сторонами.

Тобто, грошові кошти в розмірі - 130.000грн. утримуються відповідачем безпідставно. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на статтю 1212 Господарського кодексу України.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві, виходячи з наступного.

Банківська виписка руху коштів по рахунку позивача не може бути підтвердженням перерахування коштів за відсутності відповідних первинних документів. Через сплив значного строку з часу перерахування у відповідача відсутні документи на підтвердження самого факту отримання грошових коштів, документи знищено зі спливом терміну зберігання. Також відповідач вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні з зазначеним позов. Враховуючи, що позивачем заявлено про стягнення коштів, перерахованих відповідачу 30.07.2013, строк позовної давності у три роки сплинув. Факт направлення вимоги від 01.08.2016 на адресу відповідача не перериває перебігу строку позовної давності відповідно до приписів статті 264 ЦК України.

Посилаючись на позицію Верховного Суду України відповідач заперечує проти доводів позивача про необхідність обчислення строку позовної давності з моменту призначення саме арбітражного керуючого Коршуна В.В. ліквідатором ТОВ "БК "Київ". Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила, винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом. Кодекс України з процедур банкрутства спеціальних норм про позовну давність не містить. До правовідносин, які виникли, слід застосовувати загальні обчислення позовної давності. Також відповідач зазначає про відсутність обвинувального вироку у кримінальному провадженні за попередньою правовою кваліфікацією за ч.3 статті 191 КК Україні, відкритому за зверненням ліквідатора ТОВ "БК "Київ", триває досудове розслідування, про підозру нікому не повідомлялось. Наявність кримінального провадження без ухваленого по справі обвинувального вироку не породжує для відповідача жодних правових наслідків. Резюмуючи вищевикладене, представник відповідача зазначила, що позов на не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 232 ГПК України у нарадчій кімнаті постановлено рішення, оголошено його вступну та резолютивну частину після виходу з нарадчої кімнати. Повідомлено про строк виготовлення повного тексту рішення протягом десяти днів.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового засідання, проаналізувавши цивільне, господарське законодавство, законодавство про банкрутство, судову практику вищих судових інстанцій, суд дійшов висновку про відмову у позові з огляду на наступне.

Товариством з обмеженою відповідальність "Будівельна корпорація "Київ" (позивач) 30.07.2013 платіжним документом №70 перерахувало на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Таврида електрик Дніпро" (відповідач) грошові кошти в розмірі - 4.069.844 грн. В графі "призначення платежу" зазначено: "оплата авансу на виготовлення трансформатора сухого згідно рах. №106 від 30.07.2013, в т.ч. ПДВ 20% - 678307,33 грн.".

Між тим, господарських правовідносин з ТОВ "БК "Київ" та ТОВ "Таврида електрик Дніпро" у вигляді правочину про надання послуг з виготовлення трансформатора сухого не укладалось, позивач рахунку №106 від 30.07.2013 на оплату - 4.069.844 грн. від відповідача не отримував. Тобто, правових підстав для перерахування грошових коштів у розмірі - 4.069.844грн. на користь ТОВ "Таврида електрик Дніпро" у позивача не виникло.

З метою досудового врегулювання спору позивачем в особі ліквідатора Дев`яткова А.О. на адресу відповідача був надісланий лист (вимога) вих. №02-01/157/1 від 01.08.2016 з проханням повернути перераховані грошові кошти в розмірі - 4.069.844 грн. на розрахунковий рахунок ТОВ "БК "Київ".

ТОВ "Таврида електрик Дніпро" листом вих. № 357 від 11.08.2016 повідомила позивача, що за відсутності первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення перерахування коштів позивачем відповідачу, вимога є невмотивованою та необґрунтованою.

Ліквідатором ТОВ "БК "Київ" вдруге на адресу відповідача було направлено лист (вимогу) № 02-01/177 від 22.08.2016 про перерахування грошових коштів в розмірі - 4.069.844 грн.

Листом № 519 від 23.09.2016 ТОВ "Таврида електрик Дніпро" також повідомила позивача про неможливість здійснення такого перерахування у зв`язку з відсутністю у відповідача зобов`язань по поверненню грошових коштів ТОВ "БК "Київ".

Відповідно до ухвали суду від 21.08.2018 обов`язки ліквідатора ТОВ "БК "Київ", якого банкрутом визнано постановою від 01.03.2016, покладено на арбітражного керуючого Коршуна В.В.

На виконання вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (який діяв на час ініціювання позову) арбітражним керуючим Коршуном В.В. вживались заходи по виявленню активів ТОВ "БК "Київ".

Відмова відповідача повернути кошти стала підставою для звернення з позовом до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Приймаючи до уваги неплатоспроможність позивача та об`єктиву неможливість сплатити судовий збір у розмірі - 61047,66 грн., виходячи и з загальної суми заборгованості - 4.069.488 грн., боржником в особі ліквідатора вирішено заявити вимогу про часткове виконання зобов`язання повернути безпідставно набуте майно (грошові кошти), а саме, на суму - 130.000 грн. та сплачено 1950 грн. судового збору.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, вважає, що заявлені позовні вимоги про стягнення коштів у розмірі - 130.000,00 грн. на підставі статті 1212 ЦК України є правомірними, обґрунтованими, але заявлені з пропуском строку позовної давності, в зв`язку з чим задоволенню не підлягають.

Зокрема, загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами главою 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Норми цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов`язання.

Характерною особливістю кондиційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондиційне зобов`язання виникає за наявності таких умов:

1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норми глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова ч. 1 статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Тобто, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Така ж оцінка правовідносин викладена і в висновках Верховного Суду України, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 статті 111-16 Господарського процесуального кодексу України, за I півріччя 2013 року, у п. 1 яких вказано, що за змістом положень статті 1212 ЦК України про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави цей вид зобов`язань породжується наявністю таких юридичних фактів: 1) особа набула або зберегла у себе майно за рахунок іншої особи; 2) правові підстави для такого набуття (збереження) відсутні або згодом відпали. А, отже, кошти, отримані як авансова оплата за виконання робіт за договором і набуті за наявності правових підстав для цього, не можуть бути витребувані згідно зі статтею 1212 ЦК України як безпідставне збагачення.

Під час розгляду спору суду позивачем не надано доказів наявності господарських правовідносин між сторонами щодо надання ТОВ "Таврида електрик Дніпро" послуг позивачу з виготовлення трансформатора сухого на суму - 4.069.488 грн.

Також відсутні докази на підтвердження повернення позивачу вищевказаної суми.

З огляду на наведене суд дійшов висновку про відсутність у позивача правових підстав для оплати послуг по виготовленню трансформатору, внаслідок відсутності такого зобов`язання.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

При цьому, судом враховано висновок експерта № 856/857-18 від 19.06.2018, який надано на виконання постанови про призначення судово-економічної експертизи від 06.02.2018. На поставлене питання: 1. Чи підтверджується документально факт перерахування грошових коштів з розрахункового рахунку ТОВ "Будівельна корпорація "Київ" на розрахунковий рахунок ТОВ "Таврида електрик Дніпро", чи є вказані грошові кошти бюджетними? Надано висновок: "За наданою на дослідження випискою банку документально підтверджується факт перерахування грошових коштів з розрахункового рахунку ТОВ "Будівельна корпорація "Київ" на розрахунковий рахунок ТОВ "Таврида електрик Дніпро" на суму - 4.069.844 грн.".

Таким чином, суд дійшов висновку про підтвердження факту перерахування позивачем грошових коштів відповідачу та про безпідставне отримання та збереження відповідачем за рахунок позивача грошових коштів на суму - 4.069.488 грн.

За таких обставин суд визнає законними та обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача - 130.000 грн.

Проте суд вважає, що позивачем без поважних причин пропущено строк, визначений статтею 257 ГПК України, для звернення до суду з вимогою про захист свого порушеного права.

За приписами статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 261 перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом.

Згідно з частиною 1 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Також позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч.2 статті 264 ЦК України).

Грошові кошти позивачем були перераховані 30.07.2013, проте позов заявлено 05.08.2019. Суд погоджується з позицією відповідача, що позовна давність не переривались та строк позовної давності за заявленими вимогами сплинув.

Суд не погоджується з доводами позивача в обґрунтування поважності причин пропуску строку з посиланням на призначення ліквідатором ТОВ "Будівельна корпорація "Київ" арбітражного керуючого Коршуна В.В. лише 21.08.2018., і що нібито саме після початку виконання повноважень ліквідатора у справі про банкрутство у відповідності до приписів статті 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ним була отримана інформація про наявність дебіторської заборгованості.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Статтею 92 ЦК України визначено, що дії органу або особи, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, у відносинах із третіми особами розглядаються як дії самої юридичної особи.

Тож для юридичної особи днем початку перебігу строку позовної давності в даному випадку слід вважати день перерахування коштів на рахунок відповідача, оскільки він збігається із днем, коли позивач міг довідатися про порушення свого права.

Частиною восьмою статті 261 ЦК України передбачено, що винятки з правила частини першої цієї статті можуть бути встановлені законом.

Діючим на той час Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" спеціальних норм про позовну давність не встановлено.

Отже, помилковим є висновок про те, що перебіг позовної давності починається від дня, коли арбітражний керуючий у справі про банкрутство довідався про порушення права боржника.

Згідно з частиною 4 статті 267 сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

А відтак, враховуючи вищевикладене, суд вирішив у позові ТОВ "БК "Київ" відмовити.

Судові витрати з розгляду справи відповідно до приписів статті 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись статтею 2 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 3, 12, 232, 233, 238, 240, 241, 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

Вирішив:

В позові відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 241 ГПК України та може бути оскаржено в порядку та строки, визначені статтею 256 ГПК України.

Суддя В.А. Кричмаржевський

Повний текст рішення складено 13.02.2020.