ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2020 справа № 914/2419/19

За позовом: Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод», м. Дніпро,

до відповідача: Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, в особі регіональної філії «Львівська залізниця», м. Львів,

про: стягнення 42590,36 грн. заборгованості.

Суддя Козак І.Б.

При секретарі Пришляк Ю.-М.

Представники:

Від позивача: не з`явився.

Від відповідача: Лесюк М.В. представник за довіреністю.

На розгляд господарського суду Львівської області Приватним акціонерним товариством «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» подано позов до Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, в особі регіональної філії «Львівська залізниця» про стягнення 42'590,36 грн. заборгованості.

Ухвалою суду від 29.11.2019 р. залишено позов без руху. 11.12.2019р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та розгляд справи по суті призначено на 14.01.2020 р. Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду по даній справі.

Позиція позивача.

У судове засідання 11.02.2020р. позивач не з`явився. Надіслав на адресу суду заяву про уточнення позовних вимог (вх..№6477/20 від 06.02.2020р.), у якій просив стягнути з відповідача 5 080,05 грн. інфляційних втрат та 1 215,13 грн. 3% річних станом на 14.01.2020р. Також подав пояснення до заяви про уточнення позовних вимог (вх..№6932/20 від 10.02.2020р.), де зазначає, що враховуючи обставини справи та заперечення відповідача, позовні вимоги зменшені станом на 05.02.2020р. Позовні вимоги обґрунтовуються наступним. 26.07.2016р. між Приватним акціонерним товариством «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» та Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі «Служба локомотивного господарства» Регіональної філії «Львівська залізниця» укладено договір №Л/Т-16884/НЮ-16023п про надання послуг з капітального ремонту лінійного обладнання тепловозів в обсязі КР-2. Позивачем були виконані ремонтні роботи лінійного обладнання позивача та виставлені рахунки на оплату №155, 156, 154, 157 від 12.07.2018р., №№245, 246 від 23.10.2018р., які відповідачем не були вчасно оплачені у строк 30 календарних днів з моменту підписання актів виконаних робіт. Відтак, позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 29 169,62 грн., інфляційні втрати 10 982,74 грн, 3% річних 2 438,00 грн. У судовому засіданні 04.02.2020р. представник позивача подав заяву, в якій просив стосовно позовних вимог в частині стягнення пені та судового збору розглянути справу на розсуд суду.

Позиція відповідача.

Відповідач у судове засідання 11.02.2020р. з`явився, у відзиві на позов (вх.№1433/20 від 13.01.2020р.) проти позову заперечив з таких підстав:

- Ухвалою суду від 20.12.2018р. у справі №914/2199/18 провадження за позовом Приватного акціонерного товариства Дніпропетровський тепловозоремонтний завод до Акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Львівська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця про стягнення 176 372 грн. 36 коп. (з яких: 157 277,04 грн. основний борг; 9 807,14 грн. пеня; 7 659,39 грн. інфляційні; 1628,79 грн. 3% річних) закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову. При цьому, позовні вимоги позивача у справі №914/2199/18 також ґрунтувалися на неналежній оплаті відповідачем виставлених рахунків на оплату послуг №155, 156, 154, 157 від 12.07.2018р. у межах договору №Л/Т-16884/НЮ-16023п від 26.07.2016р. останнім днем сплати рахунків відповідно до п.4.2 договору заводом визначено 10.08.2018р. Тобто, позовні вимоги у справі №914/2419/19 є частково тотожними з позовними вимогами у справі №914/2199/18 щодо стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за період нарахування, які були предметом розгляду у справі №914/2199/18. Зазначене є підставою для закриття провадження у даній справі у цій частині позовних вимог.

- Зазначає про недоведеність позивачем періодів прострочення заборгованості відповідачем, бо до матеріалів справи заводом не долучено доказів виставлення Залізниці перелічених вище рахунків на оплату ремонту, а також доказі на підтвердження дати припинення таких зобов`язань, як це зазначено у п.4.2 договору №Л/Т-16884/НЮ-16023п від 26.07.2016р.

- Також зазначив, що період нарахування пені у справі №914/2419/19 (з 11.08.2018 по 10.02.2019р.) частково охоплює період нарахування пені у справі №914/2199/18 (з 13.07.2018р. по 15.11.2018р.), тому провадження у цій справі за позовними вимогами про стягнення пені за рахунками №154, 155, 156, 157 від 12.07.2018р. підлягає закриттю за період з 13.07.2018р. по 15.11.2018р. Щодо решти позовних вимог в частині стягнення нарахованої пені заявив про застосування позовної давності.

- Щодо інфляційних втрат, то період нарахування інфляції у справі №914/2419/19 (з червня по вересень 2018р.) частково охоплює період нарахування інфляції у справі №914/2199/18 (серпня 2018р. по січень 2019р.), тому провадження у цій справі за позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат за рахунками №154, 155, 156, 157 від 12.07.2018р. підлягає закриттю за період з серпня по вересень 2018р.

- Щодо періодів нарахування 3% річних, то у справі №914/2199/18 періодом нарахування 3% річних є 13.07.2018 15.11.2018р. за рахунками №154, 155, 156, 157 від 12.07.2018р., тоді як у справі №914/2419/19: з 11.08.2018 по 15.11.2018р., тобто провадження у цій справі щодо стягнення 3% річних за рахунками №154, 155, 156, 157 від 12.07.2018р. з 11.08.2018 по 15.11.2018р також підлягає закриттю.

- Щодо нарахованих штрафних санкціях по рахунках №245, 246 від 23.10.2018р., то Залізниця здійснила їх оплату 30.11.2018р., а завод зазначає, що 21.11.2018р. є останнім днем сплати цих двох рахунків. Тобто, враховуючи норму ст.253 ЦК України, останнім днем сплати рахунків повинна бути дата 22.11.2018р..

Також подав пояснення на заяву позивача про уточнення позовних вимог (вх.№6979/20 від 10.02.2020р.), в якій заперечив проти правильності періодів нарахування штрафних санкцій, зазначаючи, що позивачем безпідставно включено в періоди нарахування дати оплат залізницею суми основного боргу. Також звернув увагу суду на те, що позивачем не подано доказів оплат спірних рахунків.

Обставини справи.

26.07.2016 р. між сторонами спору укладено №Л/Т-16884/НЮ-16023п про надання послуг з капітального ремонту лінійного обладнання тепловозів в обсязі КР-2.

Відповідно до п.4.2 договору розрахунок за ремонт лінійного обладнання тепловозів проводиться замовником на протязі 30 календарних днів з моменту підписання сторонами Акту приймання наданих послуг. Разом з Актом приймання наданих послуг виконавець направляє замовнику рахунок та фактичну калькуляцію з розшифровками матеріальних і трудових затрат. Акти приймання наданих послуг зі сторони замовника підписують уповноважені особи на їх підписання згідно виданих довіреностей. Зі сторони виконавця акти приймання наданих послуг підписують уповноважені представники виконавця на підставі відповідних довіреностей.

Позивачем виконано на замовлення відповідача ремонтні роботи лінійного обладнання та виставлено рахунки на оплату робіт:

· По компресорам К2Лок №88233, №28190, Рахунок №155 від 12.07.2018р. на суму 47096,64 грн, Акт №155 від 12.07.2018р. приймання наданих послуг;

· По компресорам К2Лок №81210, Рахунок №156 від 12.07.2018р. на суму 54954,00 грн, Акт №156 від 12.07.2018р. приймання наданих послуг;

· Ремонт компресорів К2Лок №75-149, Акт №157 від 12.07.2018р. приймання наданих послуг, рахунок №157 від 12.07.2018р. на суму 54954,00 грн.

· Ремонт регулятора числа обертів №1418, №3436, Акт №154 від 12.07.2018р. приймання наданих послуг, рахунок №154 від 12.07.2018р. на суму 33244,80 грн

· Ремонт компресора к2лок, Акт №245 від 23.10.2018р. приймання наданих послуг, рахунок №245 від 23.10.2018р. на суму 54954,00 грн.

· Ремонт компресора к2лок теп.ЧМЕЗ №84575, Акт №246 від 23.10.2018р. приймання наданих послуг, рахунок №246 від 23.10.2018р. на суму 54954,00 грн.

Позивачем також подано податкові накладні на надані послуги з ремонту по зазначених вище Актах виконаних робіт/наданих послуг.

Листом №15-01/683 від 18.09.2018р. позивач звертався до відповідача з претензією погасити існуючу заборгованість за договором №Л/Т-16884/НЮ-16023п.

Ухвалою суду від 20.12.2018р. у справі №914/2199/18 провадження за позовом Приватного акціонерного товариства Дніпропетровський тепловозоремонтний завод до Акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Львівська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця про стягнення 176 372 грн. 36 коп. (з яких: 157 277,04 грн. основний борг; 9 807,14 грн. пеня; 7 659,39 грн. інфляційні; 1628,79 грн. 3% річних) закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Оцінка суду.

Між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного договору наданих послуг.

Згідно з частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 ЦК України).

Позивач виконав роботи по ремонту лінійного обладнання відповідача (ремонт компресорів) та виставив відповідачу рахунки на оплату послуг: 12.07.2018р. №154, 155, 156, 157 (чотири рахунки) та 23.10.2018р. №245, 246 (два рахунки).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ст.692 ЦК України).

В силу вимог статті 610, частини першої статті 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач оплатив виставлені рахунки, але із простроченням. Так, по рахунках від 12.07.2018р. №154, 155, 156, 157 останнім днем оплати позивач зазначає 10.08.2018р.

Відповідно до п.4.2 договору розрахунок за ремонт лінійного обладнання тепловозів проводиться замовником на протязі 30 календарних днів з моменту підписання сторонами Акту приймання наданих послуг.

При цьому, з жодного з наданих позивачем Актів виконаних робіт/наданих послуг не можливо встановити «момент підписання» такого акта, але є дата підписання 12.07.2018р., тому суд зазначає, що датою підписання кожного з Актів №154, 155, 156, 157 є 12.07.2018р.

Визначаючи кінцеву дату розрахунку відповідача як замовника за актами та виставленими рахунками №154, 155, 156, 157, суд зазначає, що останнім календарним днем оплати кожного рахунку є 10.08.2018р., як вірно зазначає позивач і визнає відповідач. Тобто, початок періоду нарахування штрафних санкцій - 11.08.2018р.

Заперечуючи проти нарахованих штрафних санкцій по рахунках №154, 155, 156, 157 від 12.07.2018р., відповідач зазначає, що ухвалою суду від 20.12.2018р. (суддя Цікало А.І.) у справі №914/2199/18 провадження за позовом Приватного акціонерного товариства Дніпропетровський тепловозоремонтний завод до Акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Львівська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця про стягнення 176 372 грн. 36 коп. (з яких: 157 277,04 грн. основний борг; 9 807,14 грн. пеня; 7 659,39 грн. інфляційні; 1 628,79 грн. 3% річних) закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову. Період нарахування санкцій у справі №914/2199/18: з 11.08.2018 по 15.11.2018р.

Як вірно зазначає відповідача, період нарахування штрафних санкцій у цій справі частково включає період нарахування штрафних санкцій справи №914/2199/18, а саме: період нарахування пені: з 11.08.2018р. по 15.11.2018р., період нарахування інфляційних втрат: з червня по вересень 2018р., період нарахування 3% річних: з 13.07.2018р. по 15.11.2018р.

У справі №914/2419/19 період нарахування штрафних санкцій по рахунках №154, 155, 156, 157 від 12.07.2018р. такий:

· Пені: з 11.08.2018р. по 10.02.2019р.

· Інфляційних втрат: серпень 2018р. по січень 2019р.

· 3% річних: з 11.08.2018р. по 10.02.2019р.

Відповідач зазначає, що оскільки у справі №914/2199/18 закрито провадження у зв`язку з відмовою позивача від позову, а відповідно до ч.3 ч. 231 ГПК України уразі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається, однак позивач у цій позовній заяві звернувся до того ж відповідача, частково з тих же підстав, і частково по тих же рахунках в межах тих же періодів, провадження у справі №914/2419/19 підлягає закриттю в межах періодів штрафних санкцій, які накладаються зі періодами штрафних зі справи №914/2419/18 на підставі п.3 ч.1 ст.231 ГПК України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.231 ГПК України суд закриває провадження у справі, якщо, серед іншого, встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу (є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами).

Суд враховує слушні аргументи відповідача та, провівши власний розрахунок штрафних санкцій в межах періодів, визначених позивачем, встановив, що слід закрити провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.231 ГПК України в межах періодів нарахування штрафних санкцій, які співпадають з періодами нарахування, визначеними у справі №914/2199/18. Тому, слід закрити провадження у справі по рахунках №154, 155, 156, 157 від 12.07.2018р. в частині заявленої до стягнення суми пені 14 930,55грн. Решта суми пені 14 239,07 грн. є правомірною та підлягає задоволенню.

Щодо решти нарахованих штрафних санкцій по рахунках №154, 155, 156, 157 від 12.07.2018р., суд, беручи до уваги поданий відповідачем контррозрахунок штрафних санкцій, та заяву позивача про уточнення позовних вимог (де позивач зменшив період нарахування 3% та інфляційних втрат з 14.11.2018р. по 15.02.2019р.) провів власний розрахунок в межах заявлених позивачем періодів і встановив правомірність до стягнення з відповідача 5 080,05грн. інфляційних втрат та 1 202,20 грн. 3% річних.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
157277.0415.11.2018 - 15.02.2019933 %1202.20
Щодо нарахованих штрафних санкцій по рахунках №245, 246 від 23.10.2018р., то, як зазначає відповідач, Залізниця здійснила їх оплату 30.11.2018р., а завод зазначає, що 21.11.2018р. є останнім днем сплати цих двох рахунків. Тобто, враховуючи норму ст.253 ЦК України, останнім днем сплати рахунків повинна бути дата 22.11.2018р.

Встановлюючи період нарахування штрафних санкцій щодо рахунків №245, 246 від 23.10.2018р., суд встановив, що як вірно зазначає відповідач, останнім днем їх оплати є 22.11.2018р., а не 21.11.2018р., як визначив позивач. Тому, датою початку прострочення заборгованості відповідача по цих двох рахунках є 23.11.2018р. дата оплати залізницею двох вищезазначених рахунків 30.11.2018р, що визнається двома сторонами спору. Період нарахування пені по рахунках №245, 246: 22.11.2018р. 30.11.2018р. Період нарахування 3% річних: 72,00 грн.

Суд враховує заперечення відповідача щодо способу нарахування пені та звертає увагу позивача на п.1.9 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», де зазначено про те, що день фактичної оплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. Тому включення позивачем дат оплат у період розрахунку 3% річних є правомірним.

У пункті 1.12 цієї ж Постанови роз`яснено, що з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши проведені розрахунки, представлені позивачем, судом здійснено власний розрахунок суми пені в межах заявлено періоду та встановлено правомірність до стягнення з відповідача 758,82 грн. пені та 72,00 грн. 3% річних.

Одночасно відповідачем заявлено про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені, заявленої до 17.11.2018р. (по рахунках №154, 155, 156, 157 від 12.07.2018р. в частині правомірно заявленої до стягнення суми пені 14239,07 грн.).

З даного приводу суд зазначає таке.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Спеціальна один рік.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. Cплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (постанова ВСУ у складі КГС України від 13.02.2019р. у справі №924/312/18) .

Суд звертає увагу відповідача на те, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені, заявленої до 17.11.2018р. (по рахунках №154, 155, 156, 157 від 12.07.2018р. в частині правомірно заявленої до стягнення суми пені 14239,07 грн.), оскільки позов поданий до суду 18.11.2018р. (дата штемпеля ВПЗ на поштовому конверті з матеріалами позову).

При цьому, оскільки суд закриває провадження у цій справі в частині стягнення пені 14930,55грн. за період з 11.08.2018р. по 15.11.2018р., то за період з 16.11.2018р. по 17.11.2018р. включно в задоволенні стягнення пені в розмірі 310,25 грн. суд відмовляє у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Підсумовуючи наведене вище, позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача 13928,82+758,82=14687,64 грн пені, 5 080,05 грн. інфляційних втрат, 1 274,20 грн. 3% річних.

В задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє за їх безпідставністю.

Судові витрати.

Сплачений позивачем судовий збір в силу вимог ст. 129 ГПК України покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 219-221, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі в частині стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, в особі регіональної філії «Львівська залізниця» на користь Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» пені 14930,55грн.

2. Позов задоволити частково.

3. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця (адреса: 03150, м. Київ, вул.Тверська, буд.5, ) в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» (адреса: м. Львів, вул.Гоголя, 1, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» (адреса: 49038, м. Дніпро, вул.Ак.Белелюбського, 7, ) 14 687,64 грн пені, 5 080,05 грн. інфляційних втрат, 1 274,20 грн. 3% річних та 991,56 грн. судового збору.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Відповідно до ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. Апеляційну скаргу на рішення суду можна подати в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

7. Інформацію у справі, яка розглядається, можна отримати за такою веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 18.02.2020 р.

Суддя Козак І.Б.