РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.01.2020Справа № 910/8524/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В. В., за участі секретаря судового засідання Рєпкіної Ю. Є., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАУ НУТРИШИН УКРАЇНА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСТАНТА-КОМБІКОРМ"

про стягнення 3 490 197,83 грн (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 11.09.2019),

Представники учасників процесу згідно протоколу від 09.01.2020,

ОБСТАВИН СПРАВИ:

У липні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАУ НУТРИШИН УКРАЇНА" (далі - позивач, Постачальник) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСТАНТА-КОМБІКОРМ" (далі - відповідач, Товариство) про стягнення 3 341 276,69 грн, з яких: 2 959 244,40 грн - сума основного боргу, 270 180,24 грн - пеня, 23 214,80 грн - 3% річних та 88 37,25 грн - сума інфляційного збільшення.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки № 1-06/0117 від 06.01.2017 в частині своєчасної оплати отриманого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі для розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 31.07.2019. Сторонам визначено строки для вчинення процесуальних дій, зокрема, відповідачу було встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву - не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження в справі.

31.07.2019 перед початком судового засідання представником відповідача до канцелярії суду було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовче засідання 31.07.2019 прибули представники сторін та надали пояснення.

Представник відповідача (за первісним позовом) підтримав подане клопотання про відкладення розгляду справи для подання відзиву та у зв`язку з проведенням сторонами переговорів про мирне врегулювання спору.

За результатами підготовчого засідання 31.07.2019 було оголошено перерву до 19.08.2019.

08.08.2019 до канцелярії суду надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСТАНТА-КОМБІКОРМ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАУ НУТРИШИН УКРАЇНА" про визнання недійсним договору поставки. В обґрунтування вказаної зустрічної позовної заяви Товариством з обмеженою відповідальністю "КОНСТАНТА-КОМБІКОРМ" покладений факт перевищення директором Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАУ НУТРИШИН УКРАЇНА" наданих йому Статутом повноважень щодо укладення угод.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.08.2019 зустрічну заяву заява Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСТАНТА-КОМБІКОРМ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАУ НУТРИШИН УКРАЇНА" про визнання недійсним договору поставки повернуто заявнику.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.2019 продовжено підготовче провадження у справі № 910/8524/19 на 30 днів по 06.10.2019 (включно) та відкладено судове засідання у справі № 910/8524/19 на 11.09.2019.

22.08.2019 через відділ діловодства та документообігу від Товариства надійшла заява про забезпечення позову.

27.08.2019 до канцелярії суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСТАНТА-КОМБІКОРМ" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.08.2019.

Ухвалою від 28.08.2019 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАУ НУТРИШИН УКРАЇНА" про забезпечення позову в справі № 910/8524/19.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.08.2019 скеровано матеріали справи № 910/8524/19 до Північного апеляційного господарського суду для розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду від 12.08.2019 та зупинено провадження у справі Господарського суду міста Києва № 910/8524/19 до набрання законної сили рішенням (ухвалою/постановою) Північного апеляційного господарського суду у справі № 910/8524/19, ухваленого за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.08.2019.

07.11.2019 після розгляду апеляційної скарги матеріали справи надійшли до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою від 12.11.2019 учасників судового процесу було повідомлено про призначення підготовчого судового засідання у справі № 910/8524/19 на 04.12.2019.

Ухвалою від 04.12.2019 поновлено провадження у справі № 910/8524/19.

04.12.0219 до канцелярії суду надійшло клопотання позивача про долучення додаткових доказів та поновлення процесуального строку.

Ухвалою від 04.12.2019 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні 18.12.2019.

12.12.2019 до канцелярії суду представником позивача подано клопотання про включення до судових витрат позивача витрат на правову допомогу.

16.12.2019 до канцелярії суду представником відповідача подано клопотання про долучення доказів.

У судове засідання 18.12.0219 прибули представники позивача та відповідача.

Представник відповідача повідомила, що безпосередньо перед початком судового засідання подала до канцелярії суду клопотання по зупинення провадження у справі.

Під час судового засідання судом було заслухана думка сторін щодо заявленого клопотання та відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

За наслідками судового засідання 18.12.2019 судом була постановлена ухвала про відкладення судового розгляду по суті на 09.01.2020 (з урахуванням ухвали про виправлення описки).

02.01.2020 через автоматизований відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від Постачальника надійшли письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду від 18.12.2019, в яких останній засвідчує факт відсутності заборгованості у відповідача зі сплати суми основного боргу та просить стягнути 407 175,64 грн пені, 35 140,54 грн три проценти річних та 88 637,25 грн інфляційних втрат.

У призначене судове засідання з`явився представник позивача та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з урахуванням пояснень поданих до суду 02.01.2020.

Представник Товариства в свою чергу до початку судового засідання через відділ діловодства та документообігу подав до суду клопотання про призначення експертизи та письмові пояснення. Проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені в письмових поясненнях.

Під час судового засідання 09.01.2020 судом була заслухана думка представників учасників справи щодо заявленого клопотання про призначення експертизи та відмовлено в його задоволенні з підстав того, що така процесуальна дія як подання клопотання про призначення експертизи та призначення експертизи у межах розгляду справи може вчинятися виключно на стадії підготовчого провадження (приписи статті 99-100 Господарського процесуального кодексу України). Беручи до уваги той факт, що справа № 910/8524/19 станом на 09.01.2020 перебуває на стадії розгляду по суті, у суду відсутні підстави для задоволення вказаного клопотання відповідача про призначення експертизи. Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу суду, що запропоновані відповідачем питання для експертного дослідження не потребують спеціальних знань та як наслідок не потребують призначення судової експертизи.

Відповідно статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАУ НУТРИШИН УКРАЇНА», як постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «КОНСТАНТА- КОМБІКОРМ», як покупцем, був укладений договір поставки № 1-06/0117 від 06.01.2017 (далі - договір).

Відповідно до укладеного договору Позивач взяв на себе зобов`язання в терміни та на умовах, що визначені Договором, передати у власність Відповідача продукцію виробничо-технічного призначення (далі - Товар, Продукція), а Відповідач зобов`язався прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену Договором (п. 1.1.).

Згідно з п. 2.1. Договору загальна кількість Товару, що є предметом поставки за Договором, її часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура), за групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами, визначаються в специфікаціях, що складаються на кожну поставку та додаються до Договору, і є його невід`ємними частинами (надалі - Додатки).

Згідно п. 3.1. Договору оплата Товару здійснюється Покупцем в національній грошовій одиниці України в безготівковій формі шляхом перерахування суми, належної до сплати на рахунок Постачальника в строки, що визначені умовами додатків до цього Договору.

Додатковою угодою № 1 до договору поставки Сторони погодили, що розрахунки за кожну партію Товару здійснюються Покупцем з Постачальником протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту поставки відповідної партії Товару, якщо інший строк (термін) оплати не погоджено Сторонами.

Як встановлено п. 4.2. Поставка Товару здійснюється в межах строків поставки, визначених умовами відповідних Додатків та умовами п. 4.1. цього Договору та при умові належного виконання Відповідачем зобов`язань з оплати отриманого Товару у відповідності до умов цього Договору.

Перехід права власності відбувається в момент передачі Товару Відповідачу за видатковими накладними, датою передачі є дата оформлення видаткових накладних (п. 6.1. Договору). Перехід права власності здійснюється в момент передачі Товару з одночасним прийманням по кількості і якості (зокрема, з перевіркою маркування і цілості тари, пломб (при їх наявності), наявності ознак пошкодження або псування Товару) (п. 6.5. Договору).

У відповідності до п. 6.6. Договору Товар вважається переданим Позивачем та прийнятим Відповідачем: по кількості (одиниць виміру) - відповідно до кількості (одиниць виміру), вказаної в видатковій накладній (товарно-транспортній накладній); по якості - відповідно до критерії якості, вказаних в сертифікаті підприємства- виробника.

На виконання умов Договору, Відповідачем було прийнято від Позивача Товар за Договором, у дати та за цінами, вказаними в Додатку 3 до позовної заяви, що містить у собі номер та дату видаткової накладної, кінцевий строк оплати, вартість переданого товару, а також номер, дату, та суму платіжного доручення щодо сплати коштів за Товар.

Означені вище поставки були здійснені у межах дії Договору, адже сторонами визначено термін дії Договору до 31.12.2017 з подальшою пролонгацією (п. 13.2 Договору).

Загальна вартість поставлених Товарів за Договором Позивачем Відповідачу становить 86 558 681,36 грн, із урахуванням повернення Товару, згідно видаткової накладної (повернення) № КК-0000003 від 02.06.2017 (розрахунок коригування від 02.06.2017 до податкової накладної від 26.05.2017).

Загальна сума сплачених коштів Відповідачем Позивачу за період з 13.01.2017 по 03.05.2019 за Договором за поставлений Товар становить 83 599 436,96 грн.

Станом на 30.06.2019 заборгованість Відповідача перед Позивачем за Договором складає 2 959 244,40 грн. Надалі, після відкриття провадження у справі відповідачем на користь позивача була здійснена оплата всієї суми заборгованості, заявленої Постачальником до стягнення. Вказані обставини сторонами під час розгляду спору не спростовані, крім того позивач просив суд закрити провадження в цій частині.

Разом з тим, звертаючись із даним позовом до суду позивач просив суд (із врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 11.09.2019) стягнути з відповідача 407 175,64 грн пені, 35 140,54 грн три проценти річних та 88 637,25 грн інфляційних втрат за порушення строків виконання грошового зобов`язання.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те що, сам по собі укладений правочин після здійснення поставки, що перевищує суму 5 000 000,000 грн, є недійсним, оскільки укладений директором Товариства із перевищенням повноважень. Крім того Товариство зазначало про невірний розрахунок суми пені та сум компенсаційних витрат, що мало наслідком невірне визначення позивачем періодів прострочення. Власного контррозрахунку до суду відповідач не надав.

Оцінивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На підставі укладеного між сторонами договору у позивача виник обов`язок здійснити поставку товару, а у відповідача - прийняти товар в обсязі, погодженому сторонами та оплатити його вартість.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Матеріали справи не містять доказів визнання недійсним договору поставки в судовому порядку. З огляду на вказане доводи відповідача про недійсність договору поставки є хибними.

На виконання взятих на себе зобов`язань за договором, позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 86 558 681,36 грн, що підтверджено підписаними між сторонами видатковими накладними переліченими вище. Факт здійснення поставки сторонами не спростовано.

Згідно із частиною 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що:

- суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено та сторонами не спростовано, що відповідач до звернення Постачальника із позовом до суду лише частково виконав свій обов`язок з оплати поставленого товару. Факт наявності заборгованості в розмірі 2 959 244,40 грн станом на 30.06.2019 також засвідчується сторонами шляхом підписання акту звірки, копія якого наявна в матеріалах справи (том 1 а. с. 148).

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Відповідно до частини 7 статті 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" в редакції, чинній станом на дату підписання актів звірки, головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства (далі - бухгалтер), зокрема забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності; організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій; забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства.

Отже, відповідно до вимог чинного законодавства бухгалтер, який підписав акт звірки, має такі повноваження в межах здійснення ним бухгалтерського обліку та посадових обов`язків. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18 та від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17.

Надалі, після відкриття провадження у справі здійснено оплату основнного боргу в сумі 2 959 244,40 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Оскільки провадження у цій справі відкрито 08.07.2019, про що постановлено відповідну ухвалу суду, у той час як основна заборгованість була остаточно погашена відповідачем 30.09.2019, тобто після відкриття провадження у справі, це є достатньою та обґрунтованою підставою для закриття провадження у справі в частині стягнення 2 959 244,40 грн основного боргу.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 2 959 244,40 грн з огляду на його погашення відповідачем у добровільному порядку після відкриття провадження у справі.

Оскільки, оплата поставленого позивачем товар була здійснена відповідачем несвоєчасно, позивачем здійснено нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за період з 17.03.2017 по 09.09.2019.

За приписами частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

Згідно із частиною 6 статті 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідальність у вигляді пені та 3% річних передбачена сторонами у пункті 9.2 договору, відповідно до якого за порушення умов договору покупець несе відповідальність за несвоєчасну оплату продукції, сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення виконання грошових зобов`язань та відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України 3% річних від суми простроченого грошового зобов`язання.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна позиція викладена у постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань".

За результатами здійснення перевірки наявних в матеріалах справи розрахунків інфляційних втрат, пені та 3% річних, суд встановив, що наданий позивачем розрахунок є арифметично вірним.

З огляду на зазначене, вимоги щоддо стягнення пені у сумі 407 175,64 грн, 3% річних у сумі 35 140,54 грн та інфляційних втрат у сумі 88 637,25 грн підлягають задоволенню в повному обязі.

Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із статтями 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 129 ГПК України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, частиною 3 статті 130 ГПК України визначено, що у разі якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

З системного аналізу наведеного вище суд дійшов висновку про покладення вират по сплаті судового збору у розмірі 52 352,97 грн на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 73-80, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАУ НУТРИШИН УКРАЇНА" до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСТАНТА-КОМБІКОРМ" про стягнення 3 490 197,83 грн (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 11.09.2019) закрити в частині стягнення 2 959 244,40 грн суми основного боргу.

2. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАУ НУТРИШИН УКРАЇНА" до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСТАНТА-КОМБІКОРМ" про стягнення 530 953,43 грн (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 11.09.2019) задовольнити повністю.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСТАНТА-КОМБІКОРМ" (01001, місто Київ, Шевченківський район, провулок Тараса Шевченка, будинок 13, квартира 39; ідентифікаційний код 40969842) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАУ НУТРИШИН УКРАЇНА" (22445, Вінницька обл., Калинівський район, село Корделівка, вулиця Київська, будинок 1; ідентифікаційний код 37018799) 407 175,64 грн (чотириста сім тисяч сто сімдесят п`ять гривень 64 копійки) пені, три проценти річних у розмірі 35 140,54 грн (тридцять п`ять тисяч сто сорок гривень 54 копійки), 88 637,25 грн (вісімдесят вісім тисяч шістсот тридцять сім гривень 25 копійок) інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 52 352,97 грн (п`ятдесят дві тисячі триста п`ятдесят дві гривні 97 копійок).

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

повне рішення складено 11.02.2020

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ