РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2020Справа № 910/15762/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Шевчука Дмитра Михайловича

до Фізичної особи-підприємця Немировича Костянтина Анатолійовича

про стягнення 28 111,92 грн.

без повідомлення учасників справи

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду міста Києва звернулась Фізична особа-підприємець Шевчук Дмитро Михайлович (далі - ФОП Шевчук Д.М., позивач) із позовом до Фізичної особи-підприємця Немировича Костянтина Анатолійовича (далі - ФОП Немирович К.А., відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 28 111,92 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору транспортного обслуговування № 07/03/2019/1 від 07.03.2019 р. в частині сплати вартості наданих йому транспортних послуг, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість.

У позові ФОП Шевчук Д.М. просить стягнути з ФОП Немировича К.А. 24 000,00 грн. вартості несплачених послуг та пеню у сумі 4 111,92 грн., що разом складає 28 111,92 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.12.2019 р. за вказаним позовом було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до правил, визначених ст.ст. 12, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК). Цією ж ухвалою сторонам наданий строк, передбачений законом, для реалізації ними своїх процесуальних прав та обов`язків.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, у строк, визначений законом, відзиву не надав, його позиція щодо заявлених вимог суду невідома. Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Отже, розглянувши позовні вимоги та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що 09.04.2019 р. між ФОП Шевчуком Д.М. (виконавець) та ФОП Немировичем К.А. (експедитор) була укладена угода-доручення на транспортне обслуговування № 07/03/2019/1 (далі - договір), відповідно до якої експедитор є довіреною особою виконавця і за його дорученням здійснює від свого імені та в його інтересах продаж транспортних послуг по перевезенню вантажів у внутрішньому і міжнародному сполученні (п. 1.1).

Відповідно до п. 2.2 угоди сторони у своїй діяльності керуються положеннями даного договору, Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом, нормативними актами України, вимогами міжнародних угод і Конвенцій.

Згідно з п. 2.3 угоди назва, фізичні властивості вантажу, вартість перевезення, місце доставки, терміни розрахунків і т.п., узгоджуються сторонами кожного разу окремо шляхом підписання заявки або замовлення на перевезення вантажу, що є невід`ємною частиною угоди.

У пункті 4.1 договору сторони погодили, що вартість послуг виконавця є договірною і узгоджується на кожне окреме перевезення чи групу перевезень. Грошові кошти за транспортно-експедиційне обслуговування від третьої особи надходять на рахунок експедитора. З цієї суми останній утримує свою винагороду за сприяння в продажу послуг виконавця і проводить з ним кінцевий розрахунок на протязі 10 (десяти) банківських днів з моменту отримання всіх необхідних документів, підтверджуючих виконання угоди (п. 4.2 договору).

Відповідно до п. 6.1 договір набирає чинності з дати її підписання і діє на невизначений термін, якщо жодна із сторін не повідомила іншу про намір розірвати угоду за 30 (тридцять) днів до наміру.

Судом встановлено, що на підставі заявки відповідача на перевезення вантажу № 77 від 25.03.2019 р. позивач - ФОП Шевчук Д.М. зобов`язався надати замовнику - ФОП Немировичу К.А. транспортні послуги з перевезення вантажу за маршрутом: Польша-Україна, дата завантаження 28.03.2019 р., дата розвантаження - 30.03.2019 р., вартістю 24 000,00 грн. При цьому за домовленістю сторін оплата послуг мала бути здійснена замовником протягом двох тижнів після отримання оригіналів міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR).

Як вбачається із матеріалів справи, ФОП Шевчук Д.М. свої зобов`язання виконав належним чином, надав відповідачу передбачені указаною заявкою послуги з перевезення вантажу (експедиторські послуги) на суму 24 000,00 грн., що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) від 01.04.2019 р., актом наданих послуг № 43 від 01.04.2019 р., рахунком на оплату експедиторських послуг № 01/04/2019 від 01.04.2019 р. Вказані документи ФОП Шевчук Д.М. направив на адресу відповідача 04.04.2019 р., які останній отримав 11.04.2019 р.

Згідно зі ст. 929 Цивільного кодексу України, ст. 316 Господарського кодексу України та ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних із перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням.

Одним із основних міжнародних документів, який регулює відносини сторін при виконанні міжнародних перевезень вантажів автотранспортом, є Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19 травня 1956 р., яка набрала чинності для України 17.05.2007 р. (далі - Конвенція). Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін (ст. 1 Конвенції).

Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Таким документом може бути міжнародна автомобільна накладна (СМR).

Факт надання послуги при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (автомобільних), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Відповідно до ст. 4 Конвенції договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної, зокрема, наданою сторонами CMR, якою підтверджується прийняття вантажу до перевезення. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.

Згідно зі ст. 9 Конвенції вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Як встановлено судом, зі свого боку, взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, вартість транспортних (експедиторських) послуг на суму 24 000,00 грн. не сплатив. 12.06.2019 р. та 25.09.2019 р. позивач звернувся до ФОП Немировича К.А. з вимогами сплатити заборгованість у сумі 24 000,00 грн., проте, вони були залишені останнім без відповіді та задоволення.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач доказів, які б свідчили про належну сплату позивачу вартості наданих послуг або спростували доводи останнього, суду не надав, відтак, суд дійшов висновку про те, що вимога ФОП Шевчука Д.М. про стягнення з відповідача боргу в сумі 24 000,00 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Також позивач просив стягнути з відповідача пеню у сумі 4 111,92 грн., нараховану за прострочення грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

У силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Так, відповідно до п. 5.9 договору сторони погодили, що за прострочення термінів оплати за виконану роботу експедитор сплачує виконавцю пеню в розмір 0,1 % подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, п. 2.5 постанови Пленуму від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Здійснивши власний перерахунок заявленої до стягнення суми неустойки з урахуванням наведених норм чинного законодавства, умов договору та встановлених у даній справі обставин, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 3 571,07 грн., тобто у меншому розмірі, ніж просить позивач, оскільки відповідне нарахування позивачем було здійснене без врахування відстрочки платежу, передбаченої заявкою № 77 від 25.03.2019 р. (двотижневий строк з дня отримання оригіналу CMR).

За таких обставин позовні вимоги ФОП Шевчука Д.М. підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Шевчука Дмитра Михайловича до Фізичної особи-підприємця Немировича Костянтина Анатолійовича про стягнення заборгованості у сумі 28 111,92 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Немировича Костянтина Анатолійовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Шевчука Дмитра Михайловича ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) заборгованість у сумі 24 000 (двадцять чотири тисячі) грн. 00 коп., пеню у сумі 3 571 (три тисячі п`ятсот сімдесят одна) грн. 07 коп., судовий збір у сумі 1 884 (одна тисяча вісімсот вісімдесят чотири) грн. 04 коп.

У решті вимог - відмовити.

Повне судове рішення складене 19 лютого 2020 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.