РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.02.2020Справа № 910/15851/19

За позовом Науково-технічного комплексу "Інститут електрозварювання ім. Є.О.Патона" Національної академії наук України

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 1 410 832,63 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Мухіна Я.І.

Представники:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Науково-технічний комплекс "Інститут електрозварювання ім. Є.О.Патона" Національної академії наук України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" про стягнення 1410832,63 грн на підставі Договору про закупівлю послуг № 20-124-0419-10051 від 06.05.2019, з яких: 1210741,18 грн основного боргу, 100517,95 грн пені, 84751,88 грн штрафу, 5756,29 грн інфляційних втрат, 9065,33 грн процентів річних.

Позовні вимоги обгрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань з оплати послуг, наданих позивачем на підставі Договору про закупівлю послуг № 20-124-0419-10051 від 06.05.2019 згідно Акту № 1 за липень 2019 року здачі - приймання наданих послуг від 08.07.2019 та Акту № 2 за липень 2019 року здачі - приймання наданих послуг від 31.07.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.11.2019 позовну заяву Науково-технічного комплексу "Інститут електрозварювання ім. Є.О.Патона" Національної академії наук України залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

28.11.2019 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, направлена позивачем засобами поштового зв`язку 26.11.2016. В якості додатку до наведеної заяви додано позовну заяву із виправленими недоліками.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 № 910/15851/19 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 16.12.2019 о 12:40 год.

16.12.2019 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшла заява про відкладення підготовчого засідання. Зазначеною заявою відповідач повідомив про намір погасити заборгованість в частині основного боргу та вирішити питання щодо оплати штрафних санкцій шляхом укладення мирової угоди, у зав`язку з чим відповідачу потрібен додатковий час.

16.12.2019 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

У підготовче засідання, призначене на 16.12.2019, з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився.

Суд долучив до матеріалів справи відзив на позовну заяву, поданий відповідачем 16.12.2019 через відділ діловодства суду.

Розглянувши заяву відповідача про відкладення підготовчого засідання, суд дійшов висновку про надання відповідачу додаткового часу та оголошення у справі перерви.

Суд оголосив перерву у підготовчому засіданні 16.12.2019 до 27.01.2020 о 14:20 год.

27.01.2020 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи. Зазначеною заявою відповідач повідомив, що ним було сплачено на користь позивача 1 210 741,18 грн основного боргу, що підтверджується платіжними дорученнями від 22.11.2019 № 8992 на суму 310 741,18 грн та від 12.12.2019 № 9647 на суму 900 000,00 грн.

У підготовче засідання, призначене на 27.01.2020, з`явилися представники позивача та відповідача.

Суд долучив до матеріалів справи заяву відповідача, про долучення доказів до матеріалів справи, подану 27.01.2020 через відділ діловодства суду.

Представник позивача у підготовчому засіданні звернувся до суду заявою про зменшення позовних вимог. Наведеною заявою позивач зазначив, що з урахуванням погашення відповідачем основної суми заборгованості, вважає за потрібне зменшити ціну позову, однак, враховуючи дату таких платежів вважає за потрібне змінити суму штрафних санкцій. З урахуванням поданої заяви, позивач просить сягнути з відповідача на його користь 229 317,45 грн, з яких: 126 088,63 грн пені, 84 751,88 грн штрафу, 6937,03 грн інфляційних втрат, 11539,91 грн 3% річних. Разом з наведеною заявою позивачем було подано клопотання про повернення судового зору в порядку ч. 2 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір".

Згідно приписів п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Ознайомившись з наведеною заявою, судом встановлено, що заява позивача про зменшення розміру позовних вимог відповідає вимогам, встановленим статтями 46, 170 ГПК України, а тому, суд приймає її до розгляду.

Отже, нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір, становить 229 317,45 грн, з яких: 126 088,63 грн пені, 84 751,88 грн штрафу, 6937,03 грн інфляційних втрат, 11539,91 грн 3% річних.

У підготовчому засіданні 27.01.2020 представники позивача та відповідача зазначили, що повідомили всі обставини справи, які їм відомі, та надали всі докази, на які вони посилаються у позові та відзиві.

У підготовчому засіданні, призначеному на 27.01.2020, суд вчинив дії, визначені частиною другою статті 182 ГПК України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.02.2020 о 11:20 год.

10.02.2020 засобами електронного зв`язку до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли пояснення від 06.02.2020 № 45-246. Наведеними поясненнями відповідач, зокрема, повідомив суд про неможливість прибути у судове засідання 10.02.2020.

У судове засідання, призначене на 10.02.2020, представники позивача та відповідача не з`явились.

Враховуючи пояснення відповідача від 06.02.2020 № 45-246, а також те, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2020 явка учасників справи у судове засідання визнана не обов`язковою, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті у судовому засіданні 10.02.2020.

Відповідно до ст. 194 Господарського процесуального кодексу України завданням розгляду справи по суті є розгляд і вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

У судовому засіданні здійснювався розгляд клопотання позивача про повернення судового зору в порядку ч. 2 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2020 повернуто Науково-технічному комплексу "Інститут електрозварювання ім. Є.О.Патона" Національної академії наук України судовий збір.

У судовому засіданні 10.02.2020 судом здійснювався розгляд справи по суті.

Судом з`ясовано обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач (Науково-технічний комплекс "Інститут електрозварювання ім. Є.О.Патона" Національної академії наук України) в обґрунтування позовних вимог зазначив таке.

06.05.2019 між ДП «НАЕК «Енергоатом в особі ВП «Хмельницька АЕС» та НТК «ІЕЗ ім. Є.О. Патона» НАН України був укладений Договір № 20-124-04-19-10051 про закупівлю послуг.

08.07.2019 НТК «ІЕЗ ім. Є.О. Патона» HAН України (виконавець) та ДП «НАЕК «Енергоатом в особі ВП «Хмельницька АЕС» (замовник) підписали Акт №1 за липень 2019 року здачі-приймання наданих послуг до Договору № 20-124-04-19-10051 від 06.05.2019 із загальною сумою до сплати 900 000,00 грн разом з ПДВ

31.07.2019 НТК «ІЕЗ ім. Є.О. Патона» НАН України (виконавець) та ДП «НАЕК «Енергоатом в особі ВП «Хмельницька АЕС» (замовник) підписали Акт № 2 за липень 2019 року здачі-приймання наданих послуг до договору № 20-124-04-19-10051 від 06.05.2019 із загальною сумою до сплати 310 741,18 грн з ПДВ.

Відповідно до п. 4.1. Договору, замовник здійснює оплату наданих послуг за договором протягом 30 календарних днів з дати підписання сторонами акта наданих послуг, а тому, як стверджує позивач, відповідач мав сплатити за надані згідно Договору № 20-124-04-19-10051 від 06.05.2019 послуги на підставі Акту № 1 від 08.07.2019 на суму 900 000,00 грн в строк до 07.08.2019 та згідно Акту № 2 від 31.07.2019 на суму 310 741,18 грн в строк до 30.08.2019.

Після звернення позивача з даним позовом до суду, відповідач сплатив на користь позивача 1 210 741,18 грн за надані згідно Договору № 20-124-04-19-10051 від 06.05.2019 послуги, платіжними дорученнями від 22.11.2019 № 8992 на суму 310 741,18 грн та від 12.12.2019 № 9647 на суму 900 000,00 грн.

Враховуючи те, що відповідач здійснив оплату за надані згідно Договору послуги з порушенням встановлених строків, позивач просить сягнути з відповідача на його користь 126 088,63 грн пені, 84 751,88 грн штрафу, 6937,03 грн інфляційних втрат, 11539,91 грн 3% річних.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Відповідач (Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом") згідно відзиву на позовну заяву вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, у задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі з огляду на таке.

Вимоги позивача про стягнення пені та штрафу є безпідставними та не можуть бути задоволені, оскільки їх стягнення не передбачено, укладеним між сторонами Договором.

Відповідач вважає, що позивачем не доведено момент виникнення зобов`язання щодо оплати послуг та початку його прострочення, оскільки надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних у позові здійснені виходячи з дати складання акту, а не його підписання, тоді як, відповідно до п.7.1 Договору виконавець після закінчення виконання послуг протягом 5 календарних днів направляє замовнику акт наданих послуг в 2-х примірниках. В свою чергу, замовник протягом 15 днів з дня його одержання зобов`язаний підписати і направити виконавцю 1 примірник акту або надати мотивовану відмову від прийняття.

Як стверджує відповідач, Акт № 1 на суму 900 000,00 грн підписаний відповідачем 17.07.2019, і в цей же день повернутий виконавцю листом №78-668/6836, Акт № 2 на суму 310 741,18 грн підписаний відповідачем 08.08.2019 та в той же день повернутий виконавцю листом № 78/748/7657.

На думку відповідача, позивачем не доведено обставини щодо прострочення відповідачем грошового зобов`язання.

Судом досліджено докази, якими обґрунтовуються вимоги позивача та заперечення відповідача.

У судовому засіданні 10.02.2020 в нарадчій кімнаті суд прийняв, склав та підписав вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ГПК України).

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 наведеної статті визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Предметом позову у даній справі є вимога про стягнення пені, штрафу, інфляційних втрат та 3% річних за невиконання умов договору.

Як визначено частинами 1, 2 статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як свідчать матеріали справи, 06.05.2019 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - замовник, відповідач) в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" та Науково-технічним комплексом "Інститут електрозварювання ім. Є.О.Патона" Національної академії наук України (далі - виконавець, позивач) було укладено Договір № 20-124-0419-10051 про закупівлю послуг «Перепризначення допустимої кількості циклів навантаження у понад проектний період обладнання і трубопроводів, що входять в проект РУ В-320, та експлуатація яких передбачена в режимах, що мають обмеження за кількістю експлуатаційних циклів навантаження. Енергоблок №1 Хмельницької АЕС» (далі -Договір.)

Відповідно до п. 1.1. Договору, замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання в порядку та на умовах, визначених цим договором, надати в захищеній зоні ВП ХАЕС, послуги за темою: «Перепризначення допустимої кількості циклів навантаження у понад проектний період обладнання і трубопроводів, що входять в проект РУ В-320, та експлуатація яких передбачена в режимах, що мають обмеження за кількістю експлуатаційних циклів навантаження. Енергоблок №1 Хмельницької АЕС» (далі - послуги).

Аналіз умов укладеного між сторонами Договору № 20-124-0419-10051 про закупівлю послуг від 06.05.2019 свідчить про те, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором надання послуг.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 1.2 Договору, замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги відповідно до умов цього договору.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виконавець зобов`язується надати послуги за договором поетапно в строки, передбачені календарним планом, який є невід`ємною частиною договору (п. 2.1. Договору).

Частина 1 ст. 903 ЦК України встановлює обов`язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, встановлених у договорі, якщо останнім передбачено надання такої послуги за плату.

Відповідно до п. 3.1. Договору, ціна послуг за цим договором становить 1 210 741,18 грн з ПДВ.

Відповідно до п. 7.1 Договору, виконавець після закінчення надання послуг протягом 5 календарних днів, направляє замовнику акт наданих послуг в 2-х примірниках та звітну документацію, оформлену згідно з Технічними вимогами (Додаток №1). Замовник протягом 15 днів з дня його одержання зобов`язаний підписати і направити виконавцю 1 примірник акту або надати мотивовану відмову від приймання.

Матеріали справи № 910/15851/19 містять Акт № 1 за липень 2019 року здачі - приймання наданих послуг від 08.07.2019 на суму 900 000,00 грн та Акт № 2 за липень 2019 року здачі - приймання наданих послуг від 31.07.2019 на суму 310 741,18 грн.

Як стверджує позивач, Акт № 1 за липень 2019 року здачі - приймання наданих послуг від 08.07.2019 на суму 900 000,00 грн був підписаний 08.07.2019, Акт № 2 за липень 2019 року здачі - приймання наданих послуг від 31.07.2019 на суму 310 741,18 грн був підписаний 31.07.2019.

Відповідач щодо наведених тверджень позивача заперечує та зазначає таке.

Акт № 1 за липень 2019 року здачі - приймання наданих послуг від 08.07.2019 на суму 900 000,00 грн був підписаний ним 17.07.2019, і в цей же день повернутий виконавцю листом №78-668/6836. На підтвердження своїх заперечень, відповідач долучив копію супровідного листа № К -57/169 від 08.07.2019, яким позивач направив на його адресу Акт № 1 здачі - приймання наданих послуг по Договору, та на якому зазначено вхідний номер відповідача та дата - 09.07.2019, а також надав копію супровідного листа відповідача №78-668/6836 від 17.07.2019 про направлення на адресу позивача підписаного Акту № 1 від 08.07.2019, а також фіскальний чек до цього листа.

Акт № 2 за липень 2019 року здачі - приймання наданих послуг від 31.07.2019 на суму 310 741,18 грн був підписаний 08.08.2019 та в той же день повернутий виконавцю листом №78/748/7657. На підтвердження чого відповідач надав копію цього супровідного листа №78-748/7657 від 08.08.2019 про направлення на адресу позивача підписаного Акту № 2 від 31.07.2019, а також фіскальний чек до цього листа.

Судом встановлено, що Акт № 1 за липень 2019 року здачі - приймання наданих послуг від 08.07.2019 на суму 900 000,00 грн дати його підписання відповідачем не містить. Позивач, в свою чергу, доказів на підтвердження того що він був підписаний відповідачем саме 08.07.2019 не надає, натомість надані відповідачем докази спростовують факт його підписання відповідачем саме 08.07.2019.

За таких обставин, суд приймає до уваги твердження відповідача про те, що Акт № 1 за липень 2019 року здачі - приймання наданих послуг від 08.07.2019 на суму 900 000,00 грн був підписаний відповідачем 17.07.2019, тобто підписаний в межах строків, передбачених п. 7.1 Договору (протягом 15 днів з дня його одержання).

Судом встановлено, що Акт № 2 за липень 2019 року здачі - приймання наданих послуг від 31.07.2019 на суму 310 741,18 грн дати його підписання відповідачем не містить. Разом з тим, матеріали справи містять копію супровідного листа відповідача № 78-748/7657 від 08.08.2019 про направлення на адресу позивача підписаного відповідачем Акту № 2 від 31.07.2019. Доказів на підтвердження його підписання відповідаечм саме 31.07.2019 позивачем не надано, а тому суд приймає до уваги твердження відповідача про його підписання відовідачем 08.08.2019, в межах строків, передбачених п. 7.1 Договору (протягом 15 днів з дня його одержання).

Відповідно до п. 4.1. Договору замовник здійснює оплату наданих послуг за договором протягом 30 календарних днів з дати підписання сторонами акта наданих послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Враховуючи встановлену судом дату підписання відповідачем Акту № 1 за липень 2019 року здачі - приймання наданих послуг від 08.07.2019 на суму 900 000,00 грн - 17.07.2019 та дату підписання Акту № 2 за липень 2019 року здачі - приймання наданих послуг від 31.07.2019 на суму 310 741,18 грн 08.08.2019, відповідач мав здійснити оплату за надані згідно Договору послуги за № 1 Актом в строк до 16.08.2019, за Актом № 2 в строк до 07.09.2020.

Тобто, відповідач вважається таким, що прострочив виконання обов`язку щодо оплати за Актом № 1 з 17.08.2019, за Актом № 2 з 08.09.2020.

Відповідно до п. 5.3.1 замовник забов`язаний оплатити надані послуги у порядку та строки, передбачені цим договором.

Матеріали справи містять докази оплати відповідачем одержаних згідно Акту № 1 та Акту № 2 послуг, а саме: платіжне доручення від 22.11.2019 № 8992 на суму 310 741,18 грн та від 12.12.2019 № 9647 на суму 900 000,00 грн.

З огляду на дату таких платежів, відповідач прострочив виконання зобов`язання щодо оплати наданих позивачем згідно Договору послуг.

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно статті 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Суд, дослідивши зміст Договору, встановив, що його умовами не передбачено відповідальності відповідача у вигляді сплати неустойки (штрафу, пені) за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання по оплаті виконаних позивачем послуг.

В обґрунтування заявлених позовних вимог щодо стягнення неустойки, позивач посилається на положення ч. 2 ст. 231 ГПК України, відповідно до якої у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Суд відзначає, що визначені у ч. 2 ст. 231 ГПК України розміри штрафних санкцій застосовуються лише у випадках, коли законом або договором не встановлено інших розмірів штрафних санкцій за відповідні правопорушення, тоді як в спірному Договорі жодним чином не передбачено відповідальності відповідача у вигляді сплати неустойки (штрафу, пені) за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання по оплаті наданих позивачем послуг.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.06.2018 у справі № 904/5922/17, відповідно до якої Верховний Суд констатує, що в тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

З огляду на те що а ні договором, а ні законом не визначено відповідальності відповідача у вигляді сплати неустойки (штрафу, пені), вимоги позивача про стягнення з відповідача 126 088,63 грн пені та 84 751,88 грн штрафу є безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.

Позивач також просить стягнути з відповідача на його користь 6937,03 грн інфляційних втрат та 11539,91 грн 3% річних.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, відповідач вважається таким, що прострочив виконання обов`язку щодо оплати за Актом № 1 з 17.08.2019, за Актом № 2 з 08.09.2020.

Враховуючи часткові оплати, здійснені відповідачем 12.12.2019 за Актом № 1 на суму 900 000,00 грн та 22.11.2019 за Актом № 2 на суму 310 741,18 грн, вірними періодами для нарахування інфляційних втрат та трьох проценти річних є: за Актом № 1 з 17.08.2019 - 11.12.2019 на суму 900 000,00 грн; за Актом № 2 з 08.09.2019- 21.11.2029 на суму 310 741,18 грн.

Здійснивши розрахунок 3% відсотків річних за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» за визначені судом періоди, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 10 570,32 грн 3% річних.

Щодо визначення розміру боргу з урахуванням індексу інфляції, суд зазначає таке.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідний висновок Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладено в постанові від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 Господарського процесуального кодексу України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» розрахунок суми інфляційних втрат, водночас, враховуючи положення ч. 2 ст. 237 ГПК України, відповідно до якої, при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 6 937,03 грн інфляційних втрат, в межах заявлених позовних вимог.

Здійснивши оцінку наявних в матеріалах справи доказів в порядку статті 86 ГПК України, повно і всебічно з`ясувавши обставини даної справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Науково-технічного комплексу "Інститут електрозварювання ім. Є.О.Патона" Національної академії наук України до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 229 317,45 грн підлягають задоволенню частково у сумі 17 507,35 грн з яких 10 570,32 грн 3% річних та 6 937,03 грн інфляційних втрат.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивач у позовній заяві навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс у зв`язку із розглядом справи, згідно якого зазначив, що поніс витрати на поштове відправлення копії позову з додатками відповідачу та витрати на канцелярське приладдя у сумі 150,00 грн. Витрати по сплаті судового збору позивач просив покласти на відповідача.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позову, судовий збір відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у сумі 262,61 грн покладається на відповідача.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Понесення позивачем поштових витрат на направлення на адресу відповідача позовної заяви підтверджується фіскальними чеками на загальну суму 58,00 грн. Доказів понесення позивачем витрат на канцелярське приладдя матеріали справи не містять.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, витрати позивача пов`язані з розглядом справи у вигляді поштових витрат в сумі 4,42 грн покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 4, 13, 73 - 80, 86, 123, 124, 129, 232, 236-238, 240, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м.Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) на користь Науково-технічного комплексу "Інститут електрозварювання ім. Є.О.Патона" Національної академії наук України (03150, м.Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 11; ідентифікаційний код юридичної особи 30179417) 6 937,03 грн (шість тисяч дев`ятсот тридцять сім гривень 3 копійки) інфляційних втрат, 10 570,32 грн (десять тисяч п`ятсот сімдесят тисяч 32 гривні) 3% річних, 262,61 грн (двісті шістдесят дві гривні шістдесят одну копійку) судового збору та 4,42 грн (чотири гривні 42 копійки) витрат пов`язаних з розглядом справи.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України)

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 13.02.2020.

Суддя О.В. Гумега