ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2020 р. м. Київ Справа № 911/2686/19

Розглянувши матеріали справи за позовом Фізичної особи-підприємця Тимошенко Олександра Олександровича

до Фізичної особи-підприємця Гриценко Олександра Васильовича

про стягнення 523 830,30 грн.

Суддя Карпечкін Т.П.

За участю секретаря судового засідання Беркут Я.О.

За участю представників:

від позивача: Станько М.М. (довіреність № 29/01/19/1 від 29.01.2019 року);

від відповідача: не з`явився.

обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Фізичної особи-підприємця Тимошенко Олександра Олександровича до Фізичної особи-підприємця Гриценко Олександра Васильовича про стягнення 523 830,30 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.11.2019 року відкрито провадження у справі № 911/2686/19, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, проведення підготовчого засідання призначено на 02.12.2019 року.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час і місце підготовчого засідання, в судове засідання 02.12.2019 року не з`явилися, про причини неможливості прибуття до суду не повідомили, вимог ухвали Господарського суду Київської області від 04.11.2019 року не виконали.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.12.2019 року підготовче засідання у справі відкладалось на 23.12.2019 року.

23.12.2019 року представником позивача подано письмові пояснення по суті спору, в яких останній просив суд призначити наступне судове засідання по справі № 911/2686/19 в режимі відеоконференції, проведення якої забезпечити в Галицькому районному суді м. Львова.

Позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце підготовчого засідання, в судове засідання 23.12.2019 року не з`явився, уточнень позовних вимог не надавав.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце підготовчого засідання, в судове засідання 23.12.2019 року не з`явився, про причини неможливості прибуття до суду не повідомив, відзив не надав.

Враховуючи те, що судом під час підготовчого судового засідання 23.12.2019 року вирішено питання, зазначені в ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України та вчинено усі необхідні дії, передбачені ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення правильного, своєчасного та безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 22.01.2020 року.

Окрім того, ухвалою Господарського суду Київської області від 23.12.2019 року задоволено клопотання представника позивача про участь останнього в судовому засіданні 22.01.2020 року в режимі відеоконференції приміщенні Галицького районного суду м. Львова.

В судовому засіданні 22.01.2020 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

В судове засідання 22.01.2020 року відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, уповноваженого представника не направив, відзиву на позов не надав.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 22.01.2020 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та дослідивши надані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

04.12.2017 року між Фізичною особою-підприємцем Тимошенком Олександром Олександровичем (далі - позивач, Постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Гриценком Олександром Васильовичем (далі - відповідач, Покупець) було укладено Договір поставки № 29 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується виготовити та не пізніше 30 календарних днів після отримання авансового платежу передати у власність Покупця товар, а саме пиломатеріал обрізний (брус сосновий торцований) товщиною 80мм., шириною 100мм., довжиною 200мм. - 50%; 1000мм. - 40%; 1500мм. - 10% партіями по 35 м3 по ціні 2300 грн./м3 по оплачуваному розмірі 77*97 мм.

У разі невиконання Постачальником п. 1.1 Договору він зобов`язаний протягом 15 календарних днів повернути Покупцю кошти отримані відповідно до умов Договору (п. 4.1 Договору).

Договір набирає чинності з дня підписання Сторонами і діє до 31.12.2019 року (п. 5.1 Договору).

Як стверджує позивач, на виконання зобов`язань за Договором ним за період з 18.12.2017 року по 22.03.2018 року було перераховано відповідачу грошові кошти в загальній суму 296 000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями, а саме: № 412 від 18.12.2017 року на суму 15 000,00 грн., № 421 від 21.12.2017 року на суму 15 000,00 грн., № 423 від 26.12.2017 року на суму 15 000,00 грн., № 429 від 28.12.2017 року на суму 15 000,00 грн., № 438 від 09.01.2018 року на суму 12 000,00 грн., № 464 від 24.01.2018 року на суму 30 000,00 грн., № 465 від 25.01.2018 року на суму 20 000,00 грн., № 467 від 29.01.2018 року на суму 20 000,00 грн., № 472 від 31.01.2018 року на суму 20 000,00 грн., № 475 від 05.02.2018 року на суму 5 000,00 грн., № 478 від 08.02.2018 року на суму 19 000,00 грн., № 488 від 14.02.2018 року на суму 10 000,00 грн., № 494 від 15.02.2018 року на суму 10 000,00 грн., № 496 від 20.02.2018 року на суму 30 000,00 грн., № 498 від 28.02.2018 року на суму 15 000,00 грн., № 518 від 19.03.2018 року на суму 30 000,00 грн., № 522 від 22.03.2018 року на суму 15 000,00 грн.

Проте, відповідач в порушення п. 1.1 Договору, своєчасно та в повному обсязі свої зобов`язання з виготовлення та поставки спірного товару не пізніше 30 календарних днів після отримання авансового платежу не виконав, спірні кошти, у відповідності до 4.1 Договору, не повернув.

З метою досудового врегулювання спору, 12.08.2019 року позивач надіслав відповідачу вимогу б/н від 12.08.2019 року про повернення перерахованої суми коштів в розмірі 296 000,00 грн. у зв`язку з невиконанням відповідачем Договору в частині поставки обумовленого товару та повернення перерахованої суми авансового платежу на протязі 15 днів після спливу строку на поставку товару, тобто через 45 днів після кожної оплати, яка залишена останнім без відповіді та задоволення.

У зв`язку з порушенням строків поставки товару та безпідставним утриманням сплачених позивачем грошових коштів (авансу), позивач звернувся до суду з даним позовом і просить стягнути з відповідача 296 000,00 грн. авансу, 162 969,67 грн. пені за загальний період з 03.02.2018 року по 16.10.2019 року на підставі п. 4.2 Договору, 20 720,00 грн. 7% штрафу на підставі п. 4.3 Договору, 13 984,86 грн. 3% річних та 30 155,77 грн. інфляційних за загальний період з 03.02.2018 року по 16.10.2019 року у відповідності до 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Частиною 3 ст. 612 Цивільного кодексу України визначено, що якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Аналогічні положення передбачені ч. 2 ст. 220 Господарського кодексу України, яка передбачає, що якщо внаслідок прострочення боржника виконання втратило інтерес для кредитора, він має право відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

З огляду на обставини спору, мала місце попередня оплата товару, який не поставлений в передбачений договором строк, сума авансу в передбачений Договором строк відповідачем повернута не була, що надає позивачу право вимагати повернення передплачених коштів та відмовитись від подальших правовідносин з відповідачем за Договором.

Враховуючи, що відповідач спірні кошти в сумі 296 000,00 грн. у передбачений умовами Договору строк не повернув, спірний товар не поставив, розмір заявлених до стягнення коштів відповідає фактичним обставинам справи, факт отримання коштів та їх безпідставного утримання відповідачем належним чином не спростовано, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача 296 000,00 грн. є правомірною, обґрунтованою, документально підтвердженою та такою, що підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

За несвоєчасне виконання Постачальником п. 4.1 Договору, він зобов`язаний сплатити Покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня за кожен день прострочення (п. 4.2 Договору).

Враховуючи, що пунктом 4.1 Договору сторони погодили розмір пені за порушення грошового зобов`язання - несвоєчасне повернення всієї перерахованої позивачем суми авансового платежу в розмірі 296 000,00 грн. протягом 15 календарних днів з дня спливу строку на поставку оплаченого відповідно до умов Договору товару, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача пені, яка відповідає вимогам чинного законодавства України.

Однак, судом було виявлено помилки в наданому позивачем розрахунку пені, зокрема помилки в періодах нарахування, оскільки позивач помилково нараховує пеню за період який перевищує шестимісячний строк нарахування вказаної штрафної санкції, в порушення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

У зв`язку з чим, судом було здійснено правильний розрахунок пені за заявлений позивачем період з врахуванням виявлених недоліків на заявлені суми, згідно з яким з відповідача підлягає стягненню 51 118,83 грн. пені.

За прострочення понад 30 днів виконання не грошового зобов`язання (поставки), передбаченої п. 1.1 Договору, Постачальник зобов`язаний оплатити Покупцю 7% штрафу від суми недопоставленого товару (п. 4.3 Договору).

Суд встановивши, що прострочення не грошового зобов`язання (поставки) тривало понад 30 днів, та перевіривши розрахунок штрафу дійшов висновку, що штраф правомірно нарахований в розмірі 7% від суми недопоставленого товару, що відповідає 4.3 Договору, та підлягає задоволенню в заявленому розмірі.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок відсотків річних та інфляційних, наданий позивачем, судом встановлено, що позивачем відсотки річних та інфляційні нараховані окремо по кожному періоду на фактичні суми заборгованості, існування яких у відповідні періоди відповідачем не заперечено та не спростовано. Відтак, вимоги про стягнення відсотків річних та інфляційних є обґрунтованим, наданий розрахунок є арифметично вірним, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення відсотків річних та інфляційних в заявлених сумах.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 411 979,49 грн. з яких 296 000,00 грн. авансу, 51 118,83 грн. пені, 20 720,00 грн. 7% штрафу, 13 984,86 грн. 3% річних та 30 155,77 грн. інфляційних. В решті позов задоволенню не підлягає.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до статей 123, 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 6 179,70 грн.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Тимошенко Олександра Олександровича до Фізичної особи-підприємця Гриценко Олександра Васильовича про стягнення 523 830,30 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Гриценко Олександра Васильовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Тимошенко Олександра Олександровича ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) 296 000 (двісті дев`яносто шість тисяч) грн. 00 коп. авансу, 51 118 (п`ятдесят одна тисяча сто вісімнадцять) грн. 83 коп. пені, 20 720 (двадцять тисяч сімсот двадцять) грн. 00 коп. штрафу, 13 984 (тринадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири) грн. 86 коп. 3% річних, 30 155 (тридцять тисяч сто п`ятдесят п`ять) грн. 77 коп. інфляційних та 6 179 (шість тисяч сто сімдесят дев`ять) грн. 70 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. В задоволенні решти позову Фізичної особи-підприємця Тимошенко Олександра Олександровича до Фізичної особи-підприємця Гриценко Олександра Васильовича про стягнення 111 850,84 грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 30.01.2020 р.

Суддя Т.П. Карпечкін