ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

04.02.2020 р. м. Ужгород Справа № 907/581/19

За позовом Фізичної особи - підприємця Собчук Богдана Васильовича, с. Білогордка Хмельницької області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Велішан", с. Серне Мукачівського району

про стягнення 81 421 грн. 56 коп., в тому числі 63 800 грн. заборгованості за надані послуги, 11 450 грн. 79 коп. пені, 4 733 грн. 96 коп. інфляційних нарахувань та 1 436 грн. 81 коп. трьох процентів річних,

Суддя господарського суду - Пригара Л.І.

Секретар судового засідання - Тягнибок К.О.

представники:

Позивача - не з`явився

Відповідача - не з`явився

СУТЬ СПОРУ: Фізичною особою - підприємцем Собчук Богданом Васильовичем, с. Білогордка Хмельницької області заявлено позов до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Велішан", с. Серне Мукачівського району про стягнення 81 421 грн. 56 коп., в тому числі 63 800 грн. заборгованості за надані послуги, 11 450 грн. 79 коп. пені, 4 733 грн. 96 коп. інфляційних нарахувань та 1 436 грн. 81 коп. трьох процентів річних.

Позивач просить суд задоволити позов в повному обсязі, обґрунтовуючи позовні вимоги доданими до матеріалів справи документальними доказами, зокрема стверджує, що відповідач своєчасно не виконав умови Договору про надання послуг № 2 від 01.11.2018 року в частині взятих на себе договірних зобов`язань щодо оплати за надані послуги по обмолоту кукурудзи, внаслідок чого в нього виникла та рахується заборгованість, яка склала суму 63 800 грн. Крім того, за порушення відповідачем термінів оплати за надані послуги, позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 11 450 грн. 79 коп. (п. 3.2.1. договору), 4 733 грн. 96 коп. інфляційних нарахувань та 1 436 грн. 81 коп. три проценти річних (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України). Разом з тим, представник позивача подав суду клопотання про розгляд справи без участі позивача.

Відповідач не скористався наданим йому правом надати суду відзив на позов, на виклик суду жодного разу не з`явився, хоча підготовче провадження судом неодноразово відкладалося. Враховуючи, що про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином (ухвали суду було надіслано на його офіційну юридичну адресу), суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати свої заперечення з приводу предмета спору, та докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Згідно приписів ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому відповідно до ст. 202 Господарського процесуального кодексу України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників позивача та відповідача за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Відтак, відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165 ГПК України, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи,

суд Встановив:

01.11.2018 року між Фізичною особою - підприємцем Собчук Богданом Васильовичем (надалі - виконавцем, позивачем у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Велішан" (надалі - замовником, відповідачем у справі) було укладено договір про надання послуг № 2 (далі - Договір), згідно з п.1.1. якого виконавець зобов`язується надати комплексні послуги по обмолоту с/г культур (надалі - Послуги) на полях замовника, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх вартість виконавцю згідно з умовами договору.

За приписами п. 2.2.1. Договору, замовник зобов`язався протягом 5 банківських днів з дати підписання акту прийому-передачі наданих послуг сплатити виконавцю вартість наданих послуг за договором.

Надання виконавцем послуг згідно договору фіксується сторонами в акті прийому - передачі наданих послуг, який підписується уповноваженими представниками сторонами та являється підставою для проведення розрахунків між сторонами по договору. Замовник проводить оплату наданих послуг із наступного розрахунку (або згідно специфікації) 1 100 грн. (без ПДВ) за один оброблений гектар с/г культур (п.п. 4.1., 4.2. Договору).

Позивач стверджує, що належним чином виконував умови договору, а саме, на підставі акту наданих послуг № 66 від 26.11.2018 року, копія якого долучена до матеріалів позовної заяви, надав відповідачу послуги по обмолоту кукурудзи на загальну суму 311 300 грн.

Проте, відповідач взяті на себе договірні зобов`язання належним чином не виконав, надані послуги оплатив частково на суму 247 500 грн., у зв`язку з чим за останнім рахується заборгованість, яку позивач визначив у розмірі 63 800 грн., несплата якої стала підставою звернення позивача до суду з позовом про стягнення зазначеної суми заборгованості в примусовому порядку.

В ході судового розгляду спору, відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим положеннями статті 46 ГПК України, а також статті 165 ГПК України щодо подання відзиву на позов, жодних заперечень на спростування наведених позивачем обставин суду не надав.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Нормою ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново -господарськими визнаються цивільно - правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності та регулюються Цивільним кодексом України з врахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Таким чином, на день розгляду справи в суді, обставини спору оцінюються судом з огляду на правила Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Приписами ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності зі ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 204 Цивільного кодексу України зазначено, що договори укладені між сторонами по справі, як цивільно - правові правочини є правомірними на час розгляду справи, якщо їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов`язання за цими договорами мають виконуватися належним чином.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач згідно акту наданих послуг № 66 від 26.11.2018 року надав відповідачу послуги по обмолоту кукурудзи на загальну суму 311 300 грн., що підтверджується долученим до матеріалів справи відповідним актом наданих послуг, який підписаний представниками сторін з проставленням печаток обох сторін та без будь - яких зауважень.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач взяті на себе зобов`язання виконав частково, оплативши вартість наданих послуг у розмірі 247 500 грн., що підтверджується випискою банку за період з 01.01.2018 року по 23.07.2019 року, у зв`язку з чим за ним рахується заборгованість в розмірі 63 800 грн.

Враховуючи вищевказані обставини та те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, свого контррозрахунку позовних вимог, хоча мав можливість скористатись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по суті заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача в частині стягнення заборгованості за надані послуги підлягає задоволенню повністю в розмірі 63 800 грн.

На підставі та в порядку п. 3.2.1. Договору позивач просить стягнути з відповідача суму 11 450 грн. 79 коп. пені.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На підставі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За положеннями статей 230 - 232 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому в договорі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 3.2.1. Договору встановлено, що у разі несвоєчасної оплати замовником наданих послуг, замовник виплачує виконавцеві пеню в розмірі 0,2% від вартості несплачених послуг за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який нараховується пеня.

За приписами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені у межах заявленого періоду з 01.12.2018 року по 01.06.2019 року, суд зазначає, що пеня в розмірі 11 450 грн. 79 коп. підлягає стягненню з відповідача повністю.

На підставі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За прострочку відповідачем оплати вартості виконаних робіт позивач, посилаючись на приписи ст. 625 Цивільного кодексу України, просить стягнути з відповідача суму 4 733 грн. 96 коп. інфляційних нарахувань та 1 436 грн. 81 коп. трьох процентів річних.

За приписами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Нарахування інфляційних втрат у відповідності до п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" здійснюється окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи вищенаведений порядок розрахунку інфляційних втрат, судом здійснено перерахунок інфляційних нарахувань, з огляду на що стягненню з відповідача підлягає сума 3 317 грн. 60 коп. інфляційних нарахувань за період листопад 2018 року - липень 2019 року та 1 436 грн. 81 коп. 3% річних за період з 01.12.2018 року по 31.08.2019 року. В задоволенні решти заявленої до стягнення суми інфляційних нарахувань належить відмовити.

Таким чином, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми 63 800 грн. заборгованості за надані послуги, 11 450 грн. 79 коп. пені, 3 317 грн. 60 коп. інфляційних нарахувань та 1 436 грн. 81 коп. трьох процентів річних, документально доведеними та обґрунтованими, відповідачем не спростованими. Позов в цій частині підлягає задоволенню. В задоволенні решти позовних вимог належить відмовити.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач доказів на спростування викладених позивачем обставин суду не надав.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у розмірі 1 887 грн. 58 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

За приписами частин 4 та 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 73 - 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Велішан", 89653, Закарпатська область, Мукачівський район, с. Серне, вул. Шандора Петефі, будинок 43 () на користь Фізичної особи - підприємця Собчук Богдана Васильовича, АДРЕСА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) суму 63 800 (Шістдесят три тисячі вісімсот гривень) грн. заборгованості за надані послуги, 11 450 (Одинадцять тисяч чотириста п`ятдесят гривень) грн. 79 коп. пені, 3 317 (Три тисячі триста сімнадцять гривень) грн. 60 коп. інфляційних нарахувань та 1 887 (Одна тисяча вісімсот вісімдесят сім гривень) грн. 58 коп. трьох процентів річних, а також суму (Одна тисяча чотириста п`ятдесят дві гривні) грн. коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без участі (неявки) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

5. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі - http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено 14.02.2020 року.

Суддя Пригара Л.І.