ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"12" лютого 2020 р. Справа № 902/217/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Василишин А.Р.

судді Розізнана І.В.

судді Філіпова Т.Л.

при секретарі судового засідання Першко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про проведення експертизи

при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Вінницької області від 17 жовтня 2019 року в справі №902/217/19 (головуючий суддя Яремчук Ю.О, суддів Міліціанова Р.В., Тварковського А.А.)

час та місце ухвалення: 17 жовтня 2019 року; м. Вінниця, вул. Пирогова, 29; вступна і резолютивна частина проголошена о 12:30 год; повний текст рішення складено 28 жовтня 2019 року

за позовом: Акціонерного товариства "ВЕСТ ФАЙНЕНС ЕНД КРЕДИТ БАНК"

до: ОСОБА_1 ;

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "УК-ЕСКАР"

про стягнення 27 038 729 грн 56 коп..

за участю представників сторін:

від Позивача - Горбатюк О.В.;

від Відповідача 1 - Тарадайко Г.М.; Андрощук О.І.;

від Відповідача 2 - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 17 жовтня 2019 року в справі № 902/217/19 за позовом акціонерного товариства "ВЕСТ ФАЙНЕНС ЕНД КРЕДИТ БАНК" (надалі - Позивач) до ОСОБА_1 (надалі - Відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ук-ЕСКАР"про стягнення солідарно з Відповідача 1 та Відповідача 2 заборгованості за Договором №64-2893/13-КЮ про відкриття кредитної лінії в сумі 790845 грн 50 коп. дол. США, що еквівалентно 20 846333 грн 87 коп. та 6192395 грн 69 коп. пені, позов задоволено повністю (том 8, а.с. 182-187).

Стягнуто солідарно з Відповідача 1 та Відповідача 2 на користь Позивача заборгованість в сумі 790845,50 доларів США, що еквівалентно 20846 333 грн 87 коп. та 6 192 395 грн 69 коп. пені з яких: пеня за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 5 582002 грн 01 коп.; пеня за несвоєчасне повернення процентів у розмірі 576 009 грн 22 коп.; пеня за несвоєчасну сплату комісії в розмірі 34 384 грн 46 коп..

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Відповідач 1 звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з підстав, висвітлених в ній, просить суд поновити строк на апеляційне оскарження, зменшити розмір судового збору, призначити судову оціночно-будівельну єкспертизу, відстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове з врахуванням висновків експертизи (том 9, а.с. 6-16).

Окрім того, Відповідачем 1 було долучено до матеріалів апеляційної скарги окремо клопотання про призначення судової оціночно-будівельної експертизи у справі № 902/217/19 (том 9, а.с. 37-44).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17 січня 2020 року було призначено справу №902/217/19 до розгляду на 12 лютого 2020 року об 14:00 год.

В судовому засіданні представник Відповідача 1 підтримав подане раніше клопотання про призначення у справі судової експертизи. В обґрунтування вказаного клопотання зазначив, що наданий в копії позивачем Звіт про оцінку нежитлової нерухомості - нежитлових будівель станом на 13 серпня 2018 року не відповідає за своїми ознаками та процедурою виконання (яка передбачена Законом України «Про оцінку майна, майнових прав і професійної оціночної діяльності в Україні») дійсної вартості об`єкта нерухомого майна. також апелянт зазначає, що висновки оцінювача приватного підприємства "АКТИВ ІНВЕСТ" Походзей В., який на замовлення Позивача 13 листопада 2018 року визначив ринкову вартість об`єктів нерухомості, викликають сумніви щодо їх правильності та обґрунтованості. Вказує, що не проведення суб`єктом оцінювання огляду (обстеження) об`єкта оцінки створює підстави для визнання експертної оцінки майна такою, що здійснено з порушенням встановленого законодавством порядку. Крім того звертає увагу суду на те, що по об`єктах які є предметами іпотеки по кредитним договорам були проведенні поліпшення (на момент укладення договорів іпотеки), тому у разі здійснення об`єктивної та обґрунтованої оцінки зазначених об`єктів відповідно до встановленого чинним законодавством порядку їх вартість покриє усю заборгованість Відповідача 2 за кредитним договором.

Як вказує апелянт, у зв`язку з невідповідностями наданої Позивачем оцінки об`єкту нерухомості до чинного законодавства є достатні підстави для призначення судової експертизи для визначення ринкової вартості майна та виконання вимог статті 37 Закону України «Про іпотеку».

Представник Позивача в судовому засіданні від 12 лютого 2020 року заперечував щодо задоволення клопотання про призначення у справі судової експертизи, просив залишити вказане клопотання без розгляду, зазначаючи про його необґрунтованість та безпідставність.

Розглянувши подане клопотання про призначення у справі судової експертизи, апеляційну скаргу та додані до неї матеріали колегія суддів у судовому засіданні від 12 лютого 2020 року, в нарадчій кімнаті, вирішила клопотання про призначення у справі судової експертизи відхилити з наступних підстав.

Відповідно до статті 98, 99 Господарського процесуального кодексу України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас, експертиза призначається для з`ясування питань, що потребують спеціальних знань. Як видно з зазначених норм права перед судовими експертами не ставляться правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

В той же час, недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Крім того, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

При цьому, зважаючи на предмет доказування в даній справі, колегія суддів зауважує, що заперечуючи таку оцінку в даній справі (в котрій йде мова про стягнення заборгованості за Кредитним договором) Відповідач 1 залишає поза увагою ті юридичні факти котрі вже мають місце в даних правовідносинах, а саме: Позивачем проведено уже оцінку майна відповідно до пункту 6.3-6.4 Іпотечного договору, укладеного між ним та Відповідачем 2; після направлення вимоги про погашення заборгованості, Позивач не реалізовував своє право щодо оформлення права власності за собою на іпотечне майно протягом двох місяців (а не одного); у справі відсутні будь-які докази щодо звернення як Відповідача 1 так і Відповідача 2 до Позивача із заявою про розтермінування чи інші дії щодо погашення богу; існує причинно-наслідковий зв`язок, котрий не можливо перервати, а саме була причина (невиконання Кредитного договору), далі вимога Позивача про погашення частини боргу, далі передбачене Договором іпотеки право Позивача, звернення стягнення на іпотечне майно та покриття частини боргу, і як наслідок оформлення такого права власності на майно за Позивачем; а ні Відповідач 1, а ні Відповідач 2 не звернулися із зустрічним позовом в даній справі (а ні з окремим позовом в іншій справі) щодо оспорення законності дій Позивача щодо оформлення за Позивачем права власності на іпотечне майно за оспорюваною в апеляційній скарзі ціною.

Попри те, навіть у разі розгляду вищезазначених доводів Відповідача 2 в даній справі (доводи Відповідача 1 щодо неправильної (на його думку) оцінки майна) і теоретичного встановлення іншої оцінки такого майна, то суд звертає увагу, що при цьому сума боргу, а її коригування в бік зменшення чи збільшення, жодним чином не вплине на вже існуючу державну реєстрацію речового права за Позивачем за опорюваною ціною. Дане ще раз опосередковано вказує на неможливість захисту Відповідачем 1 своїх прав за доводами апеляційної скарги (щодо невідповідності звіту про оцінку спірного майна) безпосередньо в даній справі.

Водночас суд наголошує на тому, що а ні в апеляційній скарзі, а ні на запитання суду в судовому засіданні Відповідач 1 не навів нормативного обгрунтування можливості вчинення судом дій в справі про стягнення заборгованості за Договором поруки, щодо зменшення суми боргу за рахунок зміни ціни іпотечного майна, що вже отримано Позивачем у власність за відповідною ціною, без оскарження вказаних дій Позивача в судовому порядку (як і не вказано нормативне обгрунтування права суду в цій справі зменшувати ціну, за котрою Позивач набув іпотечне майно іншої особи у власність).

Відтак колегія суддів, враховуючи дійсні обставини справи, характер спірних правовідносин (щодо стягнення заборгованості), дійшла висновку, що для вирішення спору в даній справі у колегії суду відсутня потреба у проведенні судової експертизи у даній справі, оскільки її результати не зможуть вплинути на оцінку зібраних у справі доказів та встановлення обставин по даній справі.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що частиною 1 статті 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності.

Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Таким чином, законодавством визначений чіткий порядок спростування та оспорювання результатів оцінки майна, а саме шляхом проведення рецензування звіту про оцінку.

Представник Відповідача 1 не був позбавлений можливості самостійно звернутись із письмовим запитом щодо рецензування звіту про оцінку майна до осіб, які відповідно до Закону мають право здійснювати рецензування звіту. Проте самоусунувся від виконання своїх процесуальних обов`язків.

Колегія суддів констатує, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Із наведеного вбачається, що за змістом статей 12, 33 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки та його дії стосовно реалізації своєї практичної діяльності з визначених питань, що унеможливлює здійснення судового розгляду справ у спорах про визнання такого звіту недійсним.

Аналогічну правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.03.2018 у справі № 914/881/17 (провадження № 12-18гс18) .

Зважаючи на все вищеописане, колегія суддів вважає за необхідне вкотре зауважити, що пунктом 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає у їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Окрім того, колегія суддів акцентує увагу, що оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Апеляційним господарським судом установлено, що як Відповідачем 1 так і Відповідачем 2 не надано відповідних рецензій на звіт про оцінку майна, як не надано й інших доказів, які б підтверджували невідповідність ціни майна визначеній у звіті.

Відтак, колегія суддів прийшла до висновку, що клопотання про призначення судової експертизи задоволенню не підлягає, оскільки у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для призначення судової експертизи, та, окрім іншого, призначення експертизи є правом, а не обов`язком суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача (скаржника) про призначення у справі судової експертизи.

Керуючись ст.ст. 99 216, 234, 235, 270 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення судової оціночно-будівельної експертизи у справі № 902/217/19 - відмовити.

Повний текст ухвали виготовлено 17 лютого 2020 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Філіпова Т.Л.