ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

"10" лютого 2020 р. м. Ужгород Справа № 907/36/20

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , м. Свалява

до відповідача Акціонерного товариства «Слід», м. Київ

про стягнення матеріальних збитків у розмірі 490 грн. та 1000 грн. моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Громадянин ОСОБА_1 звернувся до господарського суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача матеріальні та моральні збитки, понесені ним внаслідок неправомірних дій відповідача. Позов заявлено з посиланням на ст.ст. 23, 1167 Цивільного кодексу України, а також положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Розглянувши подані позивачем документи, суд дійшов висновку, що подана позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства з огляду на наступне.

Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної юрисдикції справ суд повинен виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

У поданому на розгляд господарського суду спорі позивач, посилючись на порушення його права, як споживача послуг, під час укладення договору купівлі-продажу сертифікату, просить стягнути заподіяну йому шкоду, яка обчислена виходячи з вартості придбаного товару. З огляду на твердження про введення його як споживача послуг в оману, просить стягнути на його користь також моральну шкоду. Наведене підтверджується нормативним обґрунтуванням позову, а саме посилання позивача на статті 23 та 1167 Цивільного кодексу України та положення Закону України «Про захист прав споживачів».

У такому випадку майнова вимога фізичної особи (споживача), з огляду на суб`єктний склад сторін спору, повинна розглядатися як спосіб захисту його порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку саме цивільного судочинства.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria» (заява N 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року), висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

Виходячи з наведеного, суд дійшов до висновку, що спір не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, оскільки є спором цивільним, а це є підставою для відмови у відкритті провадження у справ відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 175, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В прийнятті позовної заяви відмовити.

2. Позовну заяву б/н від 01.02.2020 року (вх. № 02.3.1-06/50/20 від 03.02.2020) і додані до неї документи повернути позивачу.

В порядку ч. 6 с. 175 ГПК України роз`яснити позивачу його право на звернення з цим позовом до суду загальної юрисдикції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку, встановленому розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Веб адреса сторінки на офіційному веб порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Л.В. Андрейчук