ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року Справа № 925/1560/19
Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Макарченко Н.П.,
за участі представників сторін:
від позивача Коровай С.В. - представник за довіреністю,
від відповідача Обруч А.Л. - представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом військової частини НОМЕР_1 , м. Черкаси
до Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку,
м. Черкаси
про стягнення 5 161 грн. 36 коп.
ВСТАНОВИВ:
До господарського суду Черкаської області з позовом звернулася військова частина НОМЕР_1 до Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку про стягнення 5 161 грн. 36 коп. шкоди.
Ухвалою господарського суду Черкаської області від 15 січня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи по суті призначено на 10 год. 30 хв. 18 лютого 2020 року.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та зазначав, що за шкоду завдану позивачу повинен нести відповідальність безпосередньо військовослужбовець ОСОБА_1 , а не відповідач.
Зокрема відповідач стверджував, що ОСОБА_1 який був звільнений з військової служби з Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку у запас за пунктом є ч. 6 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу (через службову невідповідність осіб рядового, сержантського, старшинською складу) отримував майно безпосередньо у позивача, а тому саме військовослужбовець наніс матеріальних збитків на визначену суму, в зв`язку з чим позивач (військова частина НОМЕР_1 ) має право на утримання з ОСОБА_1 вартості предметів речового майна строки носіння яких не закінчилися, в порядку ЦК України.
В зв`язку з чим відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.
В судовому засіданні, яке відбулося 18 лютого 2020 року згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/1560/19.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю виходячи з наступного:
Звертаючись до суду позивач в обґрунтування своїх вимог зазначав, що на момент звільнення молодшого сержанта ОСОБА_1 з військової служби за контрактом видане речове майно не вислужило встановлені строки носки, що заподіяло державі матеріальну шкоду вартості обмундирування в сумі 5 151 грн. 36 коп. обчислену пропорційну часу, що залишилася до кінця строку носіння.
Проте, з військовослужбовця ОСОБА_1 під час його звільнення з військової служби дані кошти відповідачем утримані не були.
З матеріалів справи вбачається, що 23 вересня 2015 року між Міністерством оборони України в особі начальника Черкаського ЗВ ВСП полковника Ковальчука О.Ф. та громадянином України ОСОБА_1 , молодшим сержантом запасу Збройних Сил відповідно до Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладено контракт про проходження ОСОБА_1 військової служби за контрактом складу у ЗС України протягом строку дії контракту, який укладено на три роки та підписано сторонами.
23 вересня 2015 року наказом (по особовому складу) №19-РС ОСОБА_1 був прийнятий на військову службу за контрактом терміном на 3 роки та зарахований до списків особового складу ЗС України і призначений на посаду спеціаліста - оператора групи секретного документального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахований до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 і на всі види забезпечення наказом (по стройовій частині) від 23 вересня 2015 року №124.
Наказом начальника Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку Про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 11 вересня 2018 року №116, молодший сержант ОСОБА_1 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності і накладено стягнення, передбачене п. и ст. 51 Дисциплінарного статуту ЗС України, звільнення з військової служби у запас за службовою невідповідністю.
Наказом начальника Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку від 11 вересня 2018 року №12-РС ОСОБА_1 був звільнений з військової служби в запас, відповідно до ч.5 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу за п. д (через службову невідповідність).
Наказом начальника Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку від 11 вересня 2018 року №188 (по стройовій частині) ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу та усіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 та направлений на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
11 вересня 2018 року до військової частини НОМЕР_1 надійшов витяг з наказу начальника Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку від 11 вересня 2018 року №188 про звільнення у запас молодшого сержанта ОСОБА_1 за пунктом д (через службову невідповідність) частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.
Того ж дня начальнику Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку було надіслано лист щодо утримання з молодшого сержанта ОСОБА_1 коштів за речове майно, яке не вислужило встановленні строки носки та довідку - розрахунок №2, так як на момент звільнення ОСОБА_1 з військової служби за контрактом видане речове майно не вислужило встановлені строки носки, що заподіяло державі матеріальну шкоду вартості обмундирування в сумі 5 161 грн. 36 коп. обчислену пропорційну часу, що залишився до кінця строку носіння.
Однак з ОСОБА_1 дані кошти Черкаським зональним відділом Військової служби правопорядку утримані не були.
З метою досудового врегулювання спору, 04 грудня 2018 року до Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку був направлений лист для прийняття мір щодо повернення коштів вартості обмундирування в сумі 5 161 грн. 36 коп.
В подальшому 01 лютого 2019 року до Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку була направлена претензія про стягнення грошових коштів за речове майно, що не вислужило встановлені строки носки в сумі 5 161 грн. 36 коп., яка відповідно до розгляду Черкаським зональним відділом Військової служби правопорядку була залишена без задоволення, а кошти не відшкодовано.
Згідно ст. 14 Закону України Про Збройні Сили України земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.
За приписами ст. 1 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.
Під час проходження служби за контрактом укладеним з відповідачем військовослужбовець ОСОБА_1 був зарахований на речове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 , а тому речове майно (обмундирування) отримав саме у позивача.
Даний факт сторонами визнається.
У разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби (абзац дванадцятий пункту 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року №232).
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачено нормами статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
У зазначеній нормі встановлюються загальні правила відшкодування юридичною або фізичною особою потерпілій стороні шкоди, завданої їхнім працівником або іншою особою. Це один з випадків, коли суб`єктом деліктної відповідальності виступає юридична або фізична особа, яка шкоди потерпілій стороні безпосередньо не завдавала. Тобто, особливістю цих зобов`язань є те, що закон відмежовує особу, яка безпосередньо завдала потерпілій стороні шкоди, від особи, яка повинна цю шкоду відшкодувати.
Як роз`яснено в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками за шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов`язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. За вимогами інших осіб, що ґрунтуються на неналежному виконанні працівником своїх трудових обов`язків (відшкодування шкоди їх майну, здоров`ю, виплаченої пенсії, допомоги по соціальному страхуванню та ін.), відповідає підприємство, перед яким винний працівник несе матеріальну відповідальність у порядку регресу за нормами трудового законодавства.
У цивільному праві під діями юридичної особи визнаються: дії органу, її представників, а також її членів або інших учасників (працівників і службовців). Покладення на юридичну особу відповідальності за вказаною нормою пояснюється тим, що безпосередній заподіювач шкоди (працівник) юридично втілює волю осіб, з якими він пов`язаний трудовим договором (контрактом), а тому його вина визнається виною роботодавця. Правовий зв`язок між юридичною особою та працівником виникає з трудових відносин незалежно від їх характеру - постійні, тимчасові, сезонні відносини або відносини, що склалися між зазначеними особами при виконанні працівником іншої роботи за трудовим договором (контрактом).
Під виконанням працівником своїх трудових обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною особою, або спричинена невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого дня.
Деліктні зобов`язання, передбачені вказаною нормою, включають: потерпілу особу, що зазнала шкоди; відповідача - юридичну особу, яка безпосередньо шкоди потерпілій стороні не завдавала; фактичного заподіювача шкоди - працівника, який пов`язаний з відповідачем виконанням своїх трудових (службових) обов`язків.
Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності за статтею 1172 ЦК України необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника, шкода, завдана потерпілій стороні, причинний зв`язок між протиправною поведінкою працівника і завданою шкодою, вина працівника), так і спеціальних умов, які обов`язково слід ураховувати. Це обставини, за наявності яких шкода була спричинена, хоча сама шкода в цих зобов`язаннях і не набуває якихось особливостей. До таких обставин частина перша вказаної норми відносить виконання трудових (службових) обов`язків працівником.
Юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану працівником, має право зворотної вимоги (регресу) до цього працівника в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом (частина перша статті 1191 ЦК України), тобто розмір відшкодування визначається законодавством, яке регулює відносини працівника, зокрема трудовим законодавством.
Оскільки молодший сержант ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах (служив за контрактом) з Черкаським зональним відділенням Військової служби правопорядку, а саме: був призначений на посаду спеціаліста - оператора групи секретного документального забезпечення відповідача та зарахований був до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 , то з урахуванням положень ст. 1172 ЦК України саме відповідач повинен відшкодувати державі в особі позивача шкоду завдану молодшим сержантом ОСОБА_1 в розмірі 5 161 грн. 36 коп.
Доводи відповідача, що викладені у відзиві на позов стосовно того, що на момент отримання довідки №2 ОСОБА_1 уже був звільнений зі Збройних сил України та не був співробітником Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку, а тому в даному випадку відповідач не має нести відповідальність в порядку ст.1172 ЦК України судом відхиляються, оскільки шкоду державі було завдано саме у зв`язку з проходженням військовослужбовцем служби за контрактом та отримання ним речового майна саме для виконання службових завдань.
Тобто шкоду було завдано працівником відповідача під час виконання ним своїх службових обов`язків.
Під час звільнення зі служби слід було утримати з військовослужбовця вартість речового майна строки носіння якого не закінчилися.
Проте, відповідного наказу з цього питання прийнято не було.
Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Згідно підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України Про судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено в розмірі 2 102 грн. 00 коп.
При зверненні до суду з позовною заявою позивачем сплачено до бюджету 2 102 грн. 00 коп. судового збору, що підтверджується платіжним дорученням № 883 від 26 грудня 2019 року.
При цьому слід вказати, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1. ст. 4 Закону України Про судовий збір).
Позивач звернувся до суду 28 грудня 2019 року.
Станом на 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб було встановлено в розмірі 1 921 грн. 00 коп.
Таким чином позивачем заяво сплачено судовий збір в розмірі 181 грн. 00 коп.
Водночас ст. 7 Закону України Про судовий збір визначено, що повернення судового збору здійснюється тільки за клопотанням сторони, а тому без відповідного клопотання повернення судового збору не допускається.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 на користь військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 5 161 грн. 36 коп. шкоди та 1 921 грн. 00 коп. судового збору.
Видати відповідний наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 19 лютого 2020 року.

Суддя А.В.Васянович