ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"12" лютого 2020 р.м. Одеса Справа № 916/3694/19

Господарський суд Одеської області у складі:

судді С.В. Літвінова

при секретарі Т.А. Липі

розглянувши справу за позовом Виробнича фірма "Судоремонт" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (вул. Отамана Головатого, 37, а/с №1, Одеса, Одеська область, 65003)

до відповідача: Державне підприємство "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" (вул. Шабська, буд. 81, Білгород-Дністровський, Одеська область, 67701)

про стягнення 116400,37 грн.;

за участю представників:

від позивача не з`явився,

від відповідача не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Виробнича фірма Судоремонт у формі товариства з обмеженою відповідальністю звернулась до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Державного підприємства Білгород-Дністровський морський торговельний порт про стягнення заборгованості за Договором про надання послуг від 20.07.2017 № 107-ВД/17 у розмірі 116400,37грн., з якої 91524 грн. сума основного боргу, 6424,23 грн. 3 % річних, 18452,14грн. інфляційні втрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем неналежно виконувались умови Договору про надання послуг від 20.07.2017 № 107-ВД/17 щодо своєчасної та повної оплати.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 17.12.2019 року було відкрито позовне провадження у справі № 916/3694/19 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 13.01.2020 року.

13.01.2020року у судовому засіданні було проголошено ухвалу про перерву та повідомлено відповідача, що наступне судове засідання по справі відбудеться 12.02.2020року.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, але 03.01.2020р. звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності позивача.

Представник відповідача в судові засідання не з`являвся, про місце, дату та час судових засідань повідомлявся судом за юридичною адресою зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується поштовими повідомленнями. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

Відповідно до ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.

У судовому засіданні 12.02.2019р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

20 липня 2017 р. між Виробничою фірмою Судоремонт у формі товариства з обмеженою відповідальністю (виконавець) та Державним підприємством Білгород-Дністровський морський торговельний порт (замовник) укладено договір № 107-ВД/17 про надан ня послуг (далі Договір), відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого позивач як виконавець зобов`язується надати послуги, зазначені в п.п. 1.2 цього договору, а відповідач як замовник прийняти і оплатити такі послуги.

В п. 1.2 договору визначено найменування послуг: послуги з перевірки аварійно-рятувального майна на плавкрані по коду ДК 021:20-6 Науково-технічні послуги в галузі інженерії відповідно до Технічного завдання (додаток № 1), що є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 1.3 договору строк надання послуг по договору становить 5 робочих днів від дати отримання виконавцем заявки від замовника або передачі обладнання згідно акту прийому-передачі.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що виконавець зобов`язаний, зокрема, надати замовнику визначені цим договором послуги з використанням власних змінно-запасних частин у строки, встановлені цим договором; після надання послуг доставити обладнання власними силами та за свій рахунок на адресу замовника за передати Актом приймання-передачі.

Згідно п. 2.2 договору виконавець має право отримувати за надані послуги оплату в розмірах і строки, передбачені цим договором; за умови належного, якісного та своєчасного надання послуг, вимагати від замовника прийняття та оплати наданих належним чином послуг.

Умовами п. 2.3 договору визначено, що замовник зобов`язаний прийняти від замовника результати наданих послуг, якщо послуги надані в повному обсязі і відповідають умовам договору, оплачувати їх в розмірах і в строк, передбачені цим договором.

Положеннями п. 2.4 договору передбачено, що замовник має право, зокрема, відмовитися від прийняття результатів наданих послуг, якщо надані послуги не відповідають умовам договору, і вимагати від виконавця відшкодування збитків, якщо вони виникли внаслідок невиконання або неналежного виконання виконавцем взятих на себе зобов`язань за цим договором; у разі надання послуг з недоліками вимагати від виконавця безоплатно усунути останні.

За умовами п. 3.1 договору за надання передбачених договором послуг замовник виплачує виконавцю 91524,00 грн. з ПДВ відповідно до протоколу згоди про договірну ціну (додаток № 2, що є невід`ємною частиною договору).

Розрахунки здійснюються в гривнях України, в безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця (п. 3.2 договору ).

В п. 3.2.1 договору сторони погодили, що розрахунки за надані послуги здійснюються на протязі 10-ти банківських днів з моменту підписання сторонами акту наданих послуг та пред`явлення виконавцем рахунку на оплату послуг.

Відповідно до п. 3.3 договору здавання послуг виконавцем та приймання їх результатів замовником оформлюється актом наданих послуг, який оформлюється виконавцем та надається замовнику протягом 5 (п`яти) робочих днів після фактичного надання послуг.

Згідно п. 3.3.1 договору замовник зобов`язаний прийняти надані виконавцем послуги та підписати акт наданих послуг протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання акту.

Пунктом 3.3.2 договору визначено, що у разі якщо надані послуги не відповідають умовам цього договору, замовник має право протягом трьох календарних днів подати мотивовану відмову від приймання послуг разом з проектом двостороннього акту з переліком доопрацювань, які потрібно виконати, та строків їх виконання.

За умовами п. 3.3.3 договору від 26.05.2017 р. якщо протягом 5 (п`яти) робочих днів виконавець не отримує підписаний замовником акт наданих послу або його мотивовану відмову, послуги вважаються прийнятими з додержанням усіх умов договору.

Положеннями п. 4.1 договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором.

В пунктах 6.1, 6.2 договору визначено, що усі спори, що виникають з цього договору або пов`язані із ним, вирішуються шляхом переговорів між сторонами. Якщо відповідний спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до п. 7.1 договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 7.1 цього договору та закінчується 31 грудня 2017 року (п. 7.2 договору).

Пунктом 7.3 договору передбачено, що закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

Сторонами до договору № 107-ВД/17 про надання послуг підписано додаток № 1 „Технічне завдання надання послуг з освідчення, тестування, заміни, ремонту, технічного обслуговування та надання змінно-запасних частин аварійно-рятувального обладнання та додаток № 2 „Протокол згоди про договірну ціну.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, укладений між сторонами по справі договір № 107-ВД/17 про надання послуг від є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були виконані свої зобов`язання за договором № 107-ВД/17 про надання послуг, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією акту № 07-106/2 здачі-прийняття робіт від 25.07.2017 р. за відповідним договором на суму 91524 грн. При цьому послуги були прийняті відповідачем без зауважень, про що свідчить наявний підпис уповноваженої особи відповідача на вказаному акті здачі-прийняття робіт, що скріплено печаткою відповідача.

При цьому позивачем був виставлений відповідачу рахунок за надані послуги згідно договору № 107-ВД/17 про надання послуг , а саме рахунок-фактура № 07-106/2 від 25.07.2017 р. на суму 91524,00 грн. (в т.ч. ПДВ 15254,00 грн.).

Виходячи з вищенаведеного та враховуючи положення п. 1.1 договору, суд доходить до висновку про належне виконання позивачем своїх зобов`язань перед відповідачем по договору згідно вищевказаного акту, що повністю узгоджується з умовами укладеного сторонами договору.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Отже, прийняття відповідачем наданих позивачем послуг є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити вказані послуги відповідно до умов договору та чинного законодавства на підставі акту наданих послуг та виставленого рахунку, копії яких містяться в матеріалах справи.

Так, за умовами п. 3.2.1 договору розрахунки за надані послуги здійснюються на протязі 10-ти банківських днів з моменту підписання сторонами акту наданих послуг та пред`явлення виконавцем рахунку на оплату послуг.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, як встановлено судом, надані позивачем послуги не були оплачені відповідачем у повному обсязі на загальну суму 91524,00 грн.

Також позивачем було направлено на адресу відповідача вимога від 28.10.2018 р. за вих. № 1019-825 про сплату заборгованості за договором № 107-ВД/17 з вимогою в семиденний строк сплатити заборгованість за надані послуги, на який ДП Білгород-Дністровський морський торговельний порт надало відповідь (лист від 11.11.2019 р. за вих. № 1090/08-26) про перебування відповідача у тяжкому фінансовому становищі, що унеможливлює сплату існуючої заборгованості перед ВФ Судоремонт у формі ТОВ.

При цьому докази, які б підтверджували факт повної сплати відповідачем наданих позивачем послуг по вказаному акті № 07-106/2 здачі-прийняття робіт від 25.07.2017 р. згідно умов договору № 107-ВД/17, в матеріалах справи відсутні. Так, несплатою позивачу у повному обсязі вартості наданих послуг відповідач порушив прийняті на себе зобов`язання за договором № 107-ВД/17, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України.

Відтак, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 91524,00 грн.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки випливає з вимог ст. 625 ЦК України.

Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. З огляду на те, що умовами спірного договору не встановлено іншого відсотку річних, відповідно сплаті підлягають саме 3% річних від простроченої суми за відповідний час прострочення грошового зобов`язання у гривневому вираженні.

Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем термінів сплати вартості наданих послуг, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано 3% річних та інфляційні витрати.

Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних та інфляційних витрат, нарахованих за несвоєчасну оплату вартості наданих послуг, судом встановлено, що вказаний розрахунок 3% річних та інфляційних витрат був здійснений позивачем вірно, також вказаний розрахунок відповідачем не оспорювався. Відтак, з відповідача підлягають стягненню 3% річних, нарахованих за несвоєчасну оплату вартості наданих послуг в розмірі 6424,23 грн. Та інфляційні витрати в розмірі 18542,14грн.

Враховуючи приписи законодавства, несвоєчасне погашення заборгованості, заявлені позивачем позовні вимоги підлягають судом задоволенню в повній мірі.

Станом на день розгляду справи, відповідач борг не сплатив, документів спростовуючих позовні вимоги не надав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору, за подання позову покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Виробничої фірми Судоремонт у формі товариства з обмеженою відповідальністю до Державного підприємства Білгород-Дністровський морський торговельний порт про стягнення 116400,37 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства Білгород-Дністровський морський торговельний порт (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, 81; ) на користь Виробничої фірми Судоремонт у формі товариства з обмеженою відповідальністю (65003, м. Одеса, вул. Отамана Головатого, 37, ) основний борг в сумі 91524 / дев`яносто одна тисяча п`ятсот двадцять чотири/грн. 00 коп., 3% річних в сумі 6424 /шість тисяч чотириста двадцять чотири/грн. 23 коп., інфляційні втрати в сумі 18452 /вісімнадцять тисяч чотириста п`ятдесят дві/грн. 14 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 1921/одна тисяча дев`ятсот двадцять одна/грн. 00 коп.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повний текст складено 17 лютого 2020 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Літвінов