ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2020 р. Справа№ 910/12897/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Чорногуза М.Г.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

За участю представників сторін

від позивача - Винник Р.О.,

від відповідача - не з`явились,

розглядає апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.01.2020 (повний текст ухвали складено 08.01.2020)

у справі №910/12897/19 (суддя Чинчин О.В.)

За позовом Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 190 189,08 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 року позовні вимоги задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод 103 218 грн. 30 коп. пені, 69 768 грн. 00 коп. інфляційних втрат, 17 202 грн. 78 коп. 3% річних та 2 858 грн. 84 коп. судового збору.

28.12.2019 року від Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява щодо прийняття додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.01.2020 року у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" про ухвалення додаткового рішення відмовлено повністю.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 року заяву Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу залишено без розгляду з підстав пропуску ним встановленого судом строку, тому підстави для ухвалення додаткового рішення відсутні.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Кременчуцький сталеливарний завод" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.01.2020 року у справі №910/12897/19 та прийняти нове рішення, яким розподілити судові витрати на професійну правничу допомогу.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що ухвала суду першої інстанції прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права через помилковість у тлумаченні положень закону, який регулює питання розподілу судових витрат та не застосування окремих положень закону, які гарантують особі право на відшкодування судових витрат.

Згідно з витягом з протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Мальченко А.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.01.2020 року у справі №910/12897/19 та призначено розгляд справи на 13.02.2020 року.

31.01.2020 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні 13.02.2020 року представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Як вже було зазначено вище рішенням Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 року позовні вимоги задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод 103 218 грн. 30 коп. пені, 69 768 грн. 00 коп. інфляційних втрат, 17 202 грн. 78 коп. 3% річних та 2 858 грн. 84 коп. судового збору.

Згідно з частиною 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Колегією суддів встановлено, що позивач, звертаючись до суду з позовною заявою, вказав на те, що між ним та адвокатом Винником Р.О. було досягнуто домовленості про розмір винагороди адвоката по даній справі, який складає 34 500,00 грн.

Вказаний розмір винагороди позивач також відобразив і в попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат. (т.1, а.с. 11).

Разом з позовною заявою позивачем подано копію Договору про надання правової допомоги адвоката від 24.01.2018 року (т.1, а.с. 190-195), Угоди від 28.12.2018 року про внесення змін до Договору про надання правової допомоги адвоката від 24.01.2018 року (т. 1, а.с. 196) з додатком (т.1, а.с. 197-200, Угоди від 16.01.2019 року до Договору про надання правової допомоги адвоката від 24.01.2018 року (т.1, а.с. 203-204) та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №605 (т.1, а.с. 201).

26.11.2019 року позивач звернувся про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів звертає увагу, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 року заяву Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу залишено без розгляду з підстав пропуску ним встановленого судом строку, на підставі частини 2 статті 118 Господарського процесуального кодексу України якою визначено, що заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

28.12.2019 року від Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява щодо прийняття додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.

Приймаючи оскаржувану ухвалу місцевий господарський суд дійшов висновку, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 року заяву Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу залишено без розгляду з підстав пропуску ним встановленого судом строку, підстави для ухвалення додаткового рішення відсутні, проте колегія суддів не погоджується з даною позицією суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд вирішує зокрема і, як розподілити між сторонами судові витрати. (п. 5, ч. 1, ст. 237 ГПК України).

У резолютивній частині рішення зазначається щодо розподілу судових витрат. Зазначені норми ГПК забезпечують один із основних засад господарського судочинства, а саме, відшкодування судових витрат сторонам, на користь яких ухвалене судове рішення. (п. 12, ч. 3, ст. 2 ГПК України).

Відповідно до абз. 2, п. 3, ст. 233 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Можливість вирішення питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті передбачає і ст. 221 Господарського процесуального кодексу України (ухвалення рішення про судові витрати) і ст. 244 Господарського процесуального кодексу України (додаткове рішення).

Згідно з п.3 ч.1, ч.ч.3, 4 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Як вбачається з матеріалів справи, заява від 26.11.2019 року залишена ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 року без розгляду з підстав пропуску ним встановленого судом строку, на підставі частини 2 статті 118 Господарського процесуального кодексу України.

Така процесуальна дія, як залишення заяви без розгляду встановлена ч. 2, ст. 207 Господарського процесуального кодексу України та за своєю правовою суттю є формою закінчення розгляду відповідної заяви без ухвалення судового рішення по суті (задоволення або відмова у задоволенні заяви) у зв`язку з виникненням обставин, що встановлені ст.ст. 43, 118, 129, 207 ГПК України, які перешкоджають її розгляду по суті, але можуть бути усунуті в майбутньому за певних обставин. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання вимог щодо реалізації права на подання відповідної заяви.

В даному випадку заява №40-21/453 від 26.11.2019 року залишена без розгляду на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що залишення заяви про розподіл судових витрат без розгляду не тягне за собою неможливості звернутися з заявою про розподіл судових витрат (на правничу допомогу) шляхом реалізації права на винесення судом додаткового рішення. (ст.ст. 221, 224 ГПК України).

Заява про розподіл судових витрат і заява про прийняття додаткового рішення щодо розподілу судових витрат за своєю правовою природою є різними юридичними документами хоча й спрямовані на здійснення одного права - права на відшкодування судових витрат.

Як вбачається зі змісту рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 року, питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу не вирішувалось.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції безпідставно було відмовлено у задоволенні заяви про винесення додаткового рішення, тому на підставі ч. 1, ст. 277 Господарського процесуального кодексу України ухвала Господарського суду міста Києва від 08.01.2020 року №910/12897/19 підлягає скасуванню.

Щодо суті заяви про прийняття додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Отже, у доказ понесення витрат на правову допомогу позивачем надано копію Договору про надання правової допомоги адвоката від 24.01.2018 року (т.1, а.с. 190-195), Угоди від 28.12.2018 року про внесення змін до Договору про надання правової допомоги адвоката від 24.01.2018 року (т. 1, а.с. 196) з додатком (т.1, а.с. 197-200, Угоди від 16.01.2019 року до Договору про надання правової допомоги адвоката від 24.01.2018 року (т.1, а.с. 203-204), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №605 (т.1, а.с. 201), додаткову угоду №1 від 08.11.2019 року (т.2, а.с. 124), детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) по справі №605-08/11-19/26-1 від 26.11.2019 року (т.2, а.с. 125-127) та акт приймання-передавання наданих послуг до договору про надання правової допомоги адвокатом від 24.01.2018 року (т.2, а.с. 128-129).

Пунктом 3 угоди від 16.01.2019 року позивач та адвокат погодили вартість професійної правничої допомоги адвоката, яка була надана клієнту на стадії досудового врегулювання спору та буде надана адвокатом під час судового розгляду в Господарському суді м. Києва визначається за прейскурантом цін до основного договору в редакції від 28.12.2018 року і складає 34 500, 00 грн. з урахуванням податків, зборів, інших обов`язкових платежів та без врахування сум, які підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката необхідних для надання правничої допомоги.

Остаточний розрахунок за надану адвокатом професійну правничу допомогу здійснюється клієнтом шляхом перерахування грошових коштів на рахунок адвоката у строк, який не перевищує 5 банківських днів з дати набрання чинності рішення суду або з дати зарахування суми боргу, пені, відсотків за користування коштами та індексу інфляції на розрахунковий рахунок клієнта в залежності від того, яка подія настане раніше.

Окрім цього, матеріали справи містять клопотання відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу від 17.12.2019 року. (а.с. 77-80).

В обґрунтування вказаного клопотання відповідач посилається на те, що гонорар адвоката не є розумним та здійснено завищення затраченого часу адвокатом. Також відповідач вважає, що адвокатом завищено час на вивчення документів, а гонорар в розмірі 18 000, 00 грн. взагалі не маж обґрунтування затраченого часу. Відтак відповідач вважає, що за своєю категорією справ не є складною, адже спір виник внаслідок прострочення відповідача щодо оплати вартості товару, поставленого за разовою поставкою, згідно однієї видаткової накладної, основна заборгованість сплачена відповідачем до подання позову.

Колегія суддів звертає також увагу, що для встановлення розумного розміру наданих послуг адвоката слід надати належну правову оцінку договору у сукупності з іншими доказами, складністю справи та виконання адвокатом (наданих послуг), витраченим часом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та виконання робіт, ціною позову та (або) значення справи.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, колегія суддів дослідивши надані позивачем докази, а саме здійснивши аналіз детального опису виконаних робіт адвокатом (а.с. 125-127) та акту приймання-передавання наданих послуг (а.с. 128-129) зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу з огляду на складність справи, критерію розумності, співрозмірність у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг є завищеним, також на думку колегії суддів витрачений час в розмірі 52 години на дану справу є завищеним, а тому до стягнення підлягає 17 250, 00 грн. витрат на правничу правову допомогу, тобто 50% від заявленої суми.

Колегія суддів звертає увагу, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу). (правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.10.2019 року по справі №922/445/19).

Беручи до уваги викладене та зважаючи на зазначені положення законодавства, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції в розмірі 17 250, 00 грн..

Враховуючи вище викладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відмови у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" про ухвалення додаткового рішення у справі №910/12897/19.

Відповідно до п. 2, ч. 1, ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з ч. 1, ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" на ухвалу господарського суду міста Києва від 08.01.2020 року підлягає частковому задоволенню, а ухвала господарського суду міста Києва від 08.01.2020 року у справі №910/12897/19 скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та порушенням норм процесуального та матеріального права.

Відповідно до вимог ст. ст. 129, 315 ГПК України судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанцій покладається на Акціонерне товариство "Українська залізниця".

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 271, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" на ухвалу господарського суду міста Києва від 08.01.2020 року №910/12897/19 задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 08.01.2020 року №910/12897/19 скасувати.

3. Прийняти додаткове рішення, яким заяву Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська (Єжи Гедройця), 5, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" (39621, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Івана Приходька, 141, ) 17 250 (сімнадцять тисяч двісті п`ятдесят гривень) 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

В решті - відмовити.

4. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська (Єжи Гедройця), 5, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" (39621, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Івана Приходька, 141, ) 1 051 (одну тисячу п`ятдесят одну гривню) 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видачу наказів на виконання даної постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 14.02.2020 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

М.Г. Чорногуз