РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2020Справа № 910/15490/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Легіна Руслана Михайловича

до Фізичної особи-підприємця Немировича Костянтина Анатолійовича

про стягнення 30 000,00 грн.

без повідомлення учасників справи

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду міста Києва звернулась Фізична особа-підприємець Легін Руслан Михайлович (далі - ФОП Легін Р.М., позивач) із позовом до Фізичної особи-підприємця Немировича Костянтина Анатолійовича (далі - ФОП Немирович К.А., відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 30 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови договору транспортного перевезення в частині своєчасної сплати вартості наданих послуг, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість.

У позові ФОП Легін Р.М. просить суд стягнути з відповідача борг за неоплачені послуги в сумі 30 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 10.12.2019 р. за вказаним позовом було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до правил, визначених ст.ст. 12, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК). Цією ж ухвалою сторонам наданий строк, передбачений законом, для реалізації ними своїх процесуальних прав та обов`язків.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, у строк, визначений законом, відзиву не надав, його позиція щодо заявлених вимог суду невідома. Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Отже, розглянувши позовні вимоги та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що на підставі договору-заявки № 93 від 01.04.2019 р. позивач надав відповідачу транспортні послуги з перевезення вантажу за маршрутом: Польша-Україна, дата завантаження вантажу: 02.04.2019 р., дата розвантаження - 04.04.2019 р., вартістю 47 500,00 грн., що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) № 03/04/2019 від 08.04.2019 р.

Згідно з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України за загальним правилом господарський договір викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Так, одним із основних міжнародних документів, який регулює відносини сторін при виконанні міжнародних перевезень вантажів автотранспортом, є Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19 травня 1956 р., яка набрала чинності для України 17.05.2007 р. (далі - Конвенція). Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін (ст. 1 Конвенції).

Відповідно до ст. 4 Конвенції договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної, зокрема, наданою сторонами CMR, якою підтверджується прийняття вантажу до перевезення. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.

Згідно із ст. 9 Конвенції вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Отже, виходячи з приписів наведених норм чинного законодавства, судом встановлено, що згідно з міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) № 03/04/2019 від 08.04.2019 р. сторони уклали договір перевезення у спрощений спосіб. За таких обставин у його сторін виникли взаємні господарські зобов`язання, з погодженою сторонами оплатою послуг протягом 7-10 банківських днів після надання оригіналів документів перевізником.

Як свідчать матеріали справи, 08.04.2019 р. ФОП Легін Р.М. здійснив перевезення вантажу за маршрутом: Польша-Україна на загальну суму 47 000,00 грн., тобто позивач належним чином виконав свої зобов`язання. Документи, що є підставою для оплати послуг з перевезення, 09.04.2019 р. ФОП Легін Р.М. направив на адресу відповідача, які останній отримав 12.04.2019 р.

Однак, зі свого боку, відповідач взяті на себе зобов`язання виконав неналежним чином, вартість транспортних послуг сплатив частково - на суму 17 500,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 22 від 07.06.2019 р. Таким чином, у ФОП Немировича К.А. виникла заборгованість у сумі 30 000,00 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач доказів, які б підтверджували оплату ним вартості наданих послуг позивачу або спростували доводи останнього, суду не надав. Відтак, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення боргу в сумі 30 000,00 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

У даному випадку судові витрати складаються з витрат по сплаті судового збору у сумі 1 921,00 грн. та витрат за надану професійну правничу допомогу у сумі 4 500,00 грн., про що позивач зазначив у прохальній частині позову.

Відповідно до статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У даному випадку на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у сумі 4 500,000 грн. позивач надав: договір про правову допомогу від 02.09.2019 р., укладений між ФОП Легіним Р.М. та адвокатом Лозою В.М.; ордер від 19.09.2019 р. на надання адвокатом Лозою В.М. правової допомоги ФОП Легіну Р.М. у Господарському суді міста Києва; свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю, видане адвокату Лозі В.М. № 507 від 16.05.2008 р.; акт приймання-передачі наданих послуг від 19.09.2019 р. на суму 4 500,00 грн.; докази оплати правничої допомоги позивачем на суму 4 500,00 грн. (квитанція № 04-09 від 19.09.2019 р.).

Вказані докази суд вважає достатніми для підтвердження факту надання професійної правничої допомоги у даній справі на суму 4 500,00 грн., а тому вимоги позивача в цій частині задовольняє, враховуючи, що клопотання іншої сторони (відповідача) про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката у порядку ч. 5 ст. 126 ГПК України до суду не надходило.

Керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Легіна Руслана Михайловича до Фізичної особи-підприємця Немировича Костянтина Анатолійовича про стягнення заборгованості у сумі 30 000,00 грн. задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Немировича Костянтина Анатолійовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Легіна Руслана Михайловича ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) заборгованість у сумі 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп., витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) грн. 00 коп., судовий збір у сумі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

Повне судове рішення складене 18 лютого 2020 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.