РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.02.2020Справа № 910/17756/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інко-Фуд Бердичів»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо»

про стягнення 126 542, 81 грн.

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інко-Фуд Бердичів» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» про стягнення 126 542, 81 грн.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Інко-Фуд Бердичів» посилається на неналежне виконання відповідачем передбаченого договором про переведення боргу № 300519-06/4г від 30.05.2019 обов`язку з оплати грошових коштів.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2019 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив. Дана ухвала направлена у встановленому порядку та отримана сторонами, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення.

Відповідачем через канцелярію суду 20.01.2020 подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти позовних вимог в частині стягнення 35 262, 79 грн, оскільки відповідачем було сплачено вказану суму після подання позовної заяви.

У свою чергу через канцелярію суду позивачем 28.01.2020 подано письмову відповідь на відзив в якій позивач просить задовольнити позовні вимоги з урахуванням часткового погашення боргу відповідачем.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, а також заяв та клопотань процесуального характеру від сторін на час розгляду справи до суду не надходило.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

УСТАНОВИВ:

30.05.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНКО-ФУД БЕРДИЧІВ» (позивач/кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю «ГІППО» (новий боржник/покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПАККО Холдінг» (первісний/боржник), було укладено Договір про переведення боргу № 300519-06/4г.

Пункт 1 Договору визначено, що цим Договором регулюються відносини, пов`язані із заміною зобов`язаної сторони (первісного боржника) у зобов`язанні, що виникло на підставі Договору поставки № 250717-01/1П від 25.07.2017, укладеного між первісним боржником та кредитором (надалі іменується «Основний договір»). Наявність боргу підтверджується Актом звірки взаєморозрахунків станом на 30.05.2019, узгодженим та підписаним первісним боржником та кредитором станом на дату підписання даного договору про переведення боргу.

Акт звірки взаєморозрахунків станом на 30.05.2019 підписаний без зауважень сторін та скріплений печатками.

Згідно п. 2. Договору первісний боржник переводить на нового боржника грошове зобов`язання, що виникло на підставі основного договору, у розмірі 295 484,01 грн, а новий боржник погоджується виконати зазначене грошове зобов`язання, погасити заборгованість первісного боржника перед кредитором, шляхом перерахування грошового боргу, який він на себе прийняв згідно даного договору, на рахунок кредитора № НОМЕР_1 в АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805, повністю, не пізніше 30.09.2019.

Розрахунки за Договором здійснюються в грошовій формі. Грошові зобов`язання визнаються виконаними з моменту надходження грошових коштів на поточний рахунок кредитора.

В передбачений договором термін, а саме до 30.09.2019 включно повну оплату за договором про переведення боргу не було здійснено. Заборгованість була сплачена частково в сумі 170 484, 01 грн, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких додано до позовної заяви.

З викладеного убачається, що на день подання позову сума основного боргу за Договором про переведення боргу складає 125 000, 00 грн (295 484,01грн - 170 484, 01 грн).

Проте, відповідачем після відкриття провадження у справі було частково сплачено на користь позивача борг в розмірі 35 262, 79 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 112 від 03.01.2020, № 1465 від 11.01.2020 та № 1834 від 14.01.2020 доданими відповідачем до відзиву на позовну заяву.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у зв`язку з відсутністю предмета спору відбувається, зокрема, у випадку сплати суми боргу боржником.

За таких обставин, оскільки відповідачем частково сплачено позивачеві суму заборгованості у розмірі 35 262, 79 грн, провадження у справі в частині стягнення 35 262, 79 грн заборгованості підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Доказів сплати боргу в сумі 89 737, 21 грн (125 000, 00 грн - 35 262, 79 грн) відповідачем суду не надано.

Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 520 ЦК України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Матеріалами справи підтверджується добровільне укладення договору про переведення боргу № 300519-06/4г від 30.05.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНКО-ФУД БЕРДИЧІВ» (позивач/кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю «ГІППО» (новий боржник/покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПАККО Холдінг» (первісний/боржник).

У відповідності до ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 ст. 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За приписами п. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Змістом взаємних договірних зобов`язань сторін встановлено обов`язок відповідача сплатити борг за договором про переведення боргу № 300519-06/4г від 30.05.2019 у встановлений договором строк.

Враховуючи, що строк оплати за договором настав, не надання відповідачем контрозрахунку заборгованості, враховуючи відсутність доказів оплати, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості є обґрунтованою у сумі 89 737, 70 грн, а вказана сума є та такою, що підлягає стягненню з відповідача на корить позивача.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 ЦК України.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення 667, 81 грн 3% річних та 875 грн інфляційних втрат.

За приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідний висновок Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладено в постанові від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 236 Господарського процесуального кодексу України, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Господарський суд перевіривши розрахунок позивача по інфляційним втратам та періоди по яким заявлено інфляційне нарахуванням з урахуванням зазначеної практики ВС про нарахування інфляційних втрат за повний місяць, вважає, що вимога позивача про стягнення інфляційних втрат у сумі 875 грн підлягає задоволенню.

Дослідивши здійснений позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми 3 %, суд вважає його обґрунтованим, арифметично вірним та таким, що не суперечить нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме у розмірі 667, 81 грн.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 129, 130 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі № 910/17756/19 в частині стягнення 35 262 (тридцять п`ять тисяч двісті шістдесят дві) грн 79 коп. закрити.

2. В іншій частині позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІППО» (01042, м. Київ, провулок Новопечерський, будинок 19/3, корпус 2, кабінет 33, ідентифікаційний код 32650231) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНКО-ФУД БЕРДИЧІВ» (13300, Житомирська обл., місто Бердичів, вул. Білопільська, будинок 131, ідентифікаційний код 38284164) грошові кошти: заборгованість - 89 737 (вісімдесят дев`ять тисяч сімсот тридцять сім) грн 70 коп., 3 % річних - 667 (шістсот шістдесят сім) грн 81 коп., інфляційні втрати 875 (вісімсот сімдесят п`ять) 00 коп. та витрати зі сплати судового збору - 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Алєєва