ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2020 р. Справа№ 910/3931/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Тищенко А.І.

Шаптали Є.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Одеської митниці Державної фіскальної служби України

на рішення Господарського суду міста Києва

від 01.10.2019 (повний текст рішення складено 16.10.2019)

у справі №910/3931/19 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Толк консалтинг"

до 1) Державної казначейської служби України

2) Одеської митниці Державної фіскальної служби України

про відшкодування шкоди у розмірі 109 037,34 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Толк консалтинг" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної казначейської служби України (відповідач-1) та Одеської митниці ДФС (відповідач-2) про відшкодування шкоди у розмірі 109 037,34 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані завданням відповідачами шкоди у розмірі 109 037,34 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.10.2019 позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Толк консалтинг" (03134, м. Київ, пр-т. Академіка Корольова, 12-Ж, кв. 67; ) 36 345 (тридцять шість тисяч триста сорок п`ять) грн. 48 коп. витрат на оренду холодильної камери, 3 171 (три тисячі сто сімдесят одну) грн. 60 коп. витрат на визначення вартості товару та 1 790 (одну тисячі сімсот дев`яносто) грн. 26 коп. витрат на проведення лабораторних досліджень. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Одеська митниця Державної фіскальної служби України звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2019 у справі № 910/3931/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Толк консалтинг" до Державної казначейської служби України, Одеської митниці Державної фіскальної служби України в частині стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Толк консалтинг" 36 345, 48 грн. витрат на оренду холодильної камери, 3 171, 60 грн. витрат на визначення вартості товару та 1 790, 26 грн. витрат на проведення лабораторних досліджень та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Толк консалтинг" до Державної казначейської служби України, Одеської митниці Державної фіскальної служби України, у повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що оскаржуване рішення прийнято при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням судом норм процесуального та матеріального права. Зазначає при цьому, що господарський суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем не обґрунтований належними доказами розмір витрат за оренду холодильної камери - 36345,48 грн. Також скаржник зазначає, що пунктом 3.1 договору №54 від 02.03.2016 про надання послуг відповідального зберігання передбачено, що загальна ціна договору на 1 (один) рік становить 120.00 грн. з урахуванням ПДВ 20,00 грн. відповідно до розділу V Податкового кодексу України та Протоколу узгодження договірної ціни який є невід`ємною частиною Договору.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2019 апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2019 у справі № 910/3931/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (судді-доповідача) Куксов В.В., судді Тищенко А.І., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2019 апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2019 у справі № 910/3931/19 - залишено без руху, надавши скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

12.12.2019 від скаржника через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додане платіжне доручення №2285 від 03.12.2019 про сплату судового збору в сумі 2881,50 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Одеської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2019 у справі №910/3931/19. Роз`яснено учасникам апеляційного провадження, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні (частина 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 3 статті 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що предметом розгляду у справі № 910/8163/19 є вимоги про стягнення 109037,34 грн., вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України.

З огляду на малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування, колегія суддів вирішила розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження на підставі частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, Товариство з обмеженою відповідальністю "Толк консалтинг" здійснює господарську діяльність по організації взаємовідносин з органами Державної фіскальної служби України по організації митних аукціонів конфіскованого, безхазяйного майна, яке переходить у власність держави.

Проведення митних аукціонів здійснюється відповідно до "Порядку організації митних аукціонів, реалізації товарів і транспортних засобів на митних аукціонах, товарних біржах або через підприємства торгівлі, а також розпорядження окремими видами товарів, що не підлягають реалізації", затвердженого постановою КМУ від 26.04.2003 № 607.

З метою організації взаємовідносин з Одеською митницею ДФС позивачем укладено наступні договори :

- від 21.04.2015 з ТОВ "И.Т.М" (орендодавець) - Договір № 41 оренди нежитлового приміщення, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне цільове користування нежитлові приміщення, розташовані у м. Одеса, Новомосковська дорога, 9. Згідно з додатковою угодою № 4 від 05.08.2016 та Акту прийому передачі нежитлових приміщень позивач прийняв у оренду холодильну камеру № 1п, площею 81 кв. м., з орендною платою 10 530 грн. на місяць.

- від 02.03.2016 з Одеською митницею ДФС - Договір № 54 про надання послуг відповідального зберігання, умовами якого позивач зобов`язався надати поклажодавцю послуги відповідального зберігання товарів. Згідно з Додатком 1 до Договору зберігання, вартість послуг відповідального зберігання становить 120,00грн. на рік;

- від 21.10.2016 між Одеською митницею ДФС та ТОВ "Толк консалтинг" - договір № 264 про реалізацію товарів на митних аукціонах, за умовами якого позивач зобов`язався надавати митниці послуги з організації та проведення митних аукціонів з метою реалізації майна. Вартість послуг встановлюється сторонами у вигляді комісійної винагороди, який фіксувався у актах прийому-передачі майна, та залишався на рахунках позивача після отримання коштів від реалізації майна (п.2.1. Договору).

01.09.2016 Одеська митниця ДФС передала ТОВ "Толк консалтинг" по акту прийому передачі товар "свіжий часник" у кількості 3 264 місць, загальною вагою брутто 28 000,00 кг, нетто - 26 980,00 кг, вартістю 22 933,00 доларів США (надалі - Часник).

Згідно з постановою Одеського окружного адміністративного суду по справі № 815/945/17 від 17.03.2017 (Додаток 7) Часник був переданий при наступних обставинах.

31.08.2016 Одеською митницею складено протокол про тимчасове вилучення товарів, транспортних засобів і документів у справі про порушення митних правил № 0557/10000/16. На підставі даного протоколу відповідач-2 вилучив у експедитора ТОВ "Олімп А.С." товар "часник свіжий", у кількості 1000 картонних коробів та 3330 п/п сіток. Зазначений товар в контейнері EGSU 5013310 був доставлений та розміщений на складі ТОВ "Толк консалтинг" за адресою м. Одеса, вул. Новомосковська, 9.

Як вказує позивач, враховуючи дату збору вражаю - липень 2016 року, та термін придатності 4 місяця з дати збору вражаю, то термін придатності закінчувався у жовтні-листопаді 2016 року і до цього часу часник був переданий Митницею на реалізацію як швидкопсувальний продукт.

З метою організації проведення митного аукціону по реалізації часнику ТОВ "Толк консалтинг" звернулось до Одеської митниці ДФС з листом від 30.09.2016 № 2811/1, у якому просило терміново зробити оцінку часнику з метою його подальшої реалізації.

03.10.2016 ТОВ "Толк консалтинг" звернулося до Одеської НДІ судових експертиз з листом від 30.09.2016 №2811/2 щодо визначення ринкової вартості часнику. Вартість експертного дослідження по оцінці товару склала 3171,60 грн., та була оплачена за платіжним дорученням № 628 від 04.10.2016.

Згідно з висновком Одеської НДІ судових експертиз №4721/16 від 11.10.2016, ринкова вартість часнику склала 637 300,65 грн.

Також, ТОВ "Толк консалтинг" з метою організації проведення митного аукціону реалізації часнику, уклало договір №Екс/367 від 04.10.2016 з Державною установою "Одеський обласний лабораторний центр МОЗ України" на проведення лабораторних досліджень часнику. Вартість лабораторних досліджень склала 1790,26 грн. та була сплачена позивачем за платіжним дорученням 629 від 10.04.2016.

24.10.2016 Одеська митниця ДФС склала Акт опису-оцінки та передачі майна, яким визначено вартість реалізації часнику у розмірі 677300,65грн. та комісійну винагороду ТОВ "Толк консалтинг" за проведення митного аукціону розмірі 10 % від вартості товару (67 730,00) грн.

15.11.2016 Одеська митниця ДФС звернулась до ТОВ "Толк консалтинг" з листом 15.11.2016 № 4077/10/15-70-03-06, яким заборонила здійснювати дії по розпорядженню товаром (проведення митного аукціону), у зв`язку з отриманням 11.11.2016р. листа № 8773/10-29 від ТОВ "Аква Марис" про наявність постанови Апеляційного суду м. Києва від 07.11.2016р. по справі № 33/796/1546/2016, за якою часник повинен бути повернутий власнику.

13.12.2016 Одеська митниця ДФС звернулась до позивача з листом 13.12.2016 № 4425/10/15-70-0302, яким вимагала у період з 13.12.2016 по 15.12.2016 забезпечити доступ до приміщення складу ТОВ "Толк консалтинг" працівників митниці з метою передачі товару.

14.12.2016 по акту прийому-передачі зі зберігання від 14.12.2016 товар був переданий позивачем митниці, без зауважень щодо кількості та якості товару.

Таким чином, позивач зазначає, що у зв`язку з організацією аукціону по реалізації часнику він поніс наступні витрати:

- вартість послуг оренди холодильної камери для зберігання товару у розмірі 36 345,48грн.;

- вартість визначення ринкової вартості часнику у розмірі 3 171,60грн.;

- вартість проведення лабораторних досліджень часнику у розмірі 1 790,26грн.

- збитки у вигляді упущеної вигоди по неотриманню комісійної винагороди по проведенню митного аукціону по реалізації у розмірі 67730,00 грн.

07.12.2018 та 06.03.2019 позивач звертався до Одеської митниці із заявою про відшкодування витрат, понесених у зв`язку зі зберіганням та підготовкою до реалізації товару, проте митниця у відшкодуванні таких витрат відмовила на підставі ч. 3 ст. 244 Митного кодексу України.

Вказані витрати позивач просить стягнути з Державного бюджету України з підстав того, що такі витрати були понесені позивачем внаслідок неправомірних дій Одеської митниці ДФС.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що оскільки постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 07.10.2016 у справі № 33/796/1546/2016 провадження у справі закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення, та враховуючи, що аукціон з реалізації товару не відбувся, суд першої інстанції погодився з доводами позивача про те, що до даних правовідносин така норма не підлягає застосуванню, у зв`язку із чим, суд першої інстанції погодився із доводами позивача про наявність підстав для відшкодування понесених останнім витрат, а саме: - вартість послуг оренди холодильної камери для зберігання товару у розмірі 36 345,48грн.;- вартість визначення ринкової вартості часнику у розмірі 3 171,60грн.;- вартість проведення лабораторних досліджень часнику у розмірі 1 790,26грн.

Розглянувши апеляційну Одеської митниці Державної фіскальної служби України, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 07.10.2016 у справі № 33/796/1546/2016 провадження у справі про порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України, закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 07.11.2016 вказану постанову Солом`янського районного суду м. Києва залишено без змін.

Частиною 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Кабінету міністрів України від 26.04.2003 № 607 затверджено Порядок організації митних аукціонів, реалізації товарів і транспортних засобів на митних аукціонах, товарних біржах або через підприємства торгівлі, а також розпорядження окремими видами товарів, що не підлягають реалізації (далі - Порядок).

Пунктами 1, 2 Порядку визначено, що цей Порядок визначає процедуру організації та умови проведення митних аукціонів; реалізації на митних аукціонах, товарних біржах або через підприємства торгівлі товарів і транспортних засобів, що перейшли у власність держави, і товарів, строк зберігання яких під митним контролем закінчився, а власник не звернувся за ними в установлений Митним кодексом України строк (далі - товари), механізм оцінки та уцінки таких товарів і розрахунків за реалізовані товари, а також спосіб розпорядження окремими видами товарів, що не підлягають реалізації.

Дія цього Порядку поширюється на:

- товари, строк зберігання яких під митним контролем закінчився, а власник не звернувся за ними в установлений Митним кодексом України строк, крім товарів, не пропущених на митну територію України внаслідок заборон і обмежень на їх ввезення в Україну або транзит через територію України і не вивезених з території України, і товарів, зазначених у пункті 62 цього Порядку;

- товари, що швидко псуються або мають обмежений строк зберігання, у тому числі товари - предмети порушення митних правил, крім товарів, зазначених у пункті 62 цього Порядку;

- товари, від яких власник відмовився на користь держави, крім товарів, зазначених у пункті 62 цього Порядку, і товарів, що підлягають безоплатній передачі у володіння і користування або знищенню у строки, встановлені законом.

Пунктом 3 Порядку визначено, що:

- аукціонні товари - товари, що пропонуються для продажу на митних аукціонах;

- комісійна винагорода - сума, що встановлюється на договірній основі між організатором митного аукціону та митним органом і не перевищує 20 відсотків суми коштів, одержаних від реалізації аукціонних товарів;

- митний аукціон - спосіб продажу товарів, за яким власником товарів стає покупець, що в ході торгів запропонував за них найвищу ціну;

- організатор митного аукціону - спеціалізоване підприємство незалежно від форми власності, з яким митним органом, що здійснив вилучення товарів чи зберігав їх, укладено договір про реалізацію товарів. Обов`язковою умовою укладення договору є занесення підприємства до єдиного реєстру торговельних підприємств.

Пунктами 4, 5 Порядку передбачено, що визначення організатора митного аукціону здійснюється на тендерній основі комісією, утвореною митним органом. Членом комісії (за згодою) може бути представник фінансових органів. Митний орган, що здійснив вилучення товарів чи зберігає їх, укладає з організатором митного аукціону договір про їх реалізацію за визначену комісійну винагороду. Організатор митного аукціону повинен мати власне або орендоване приміщення з відповідними умовами для зберігання, передпродажної підготовки і демонстрації товарів (або зразків, відібраних від партії товарів), а також приміщення для проведення митного аукціону. Приміщення повинне відповідати торговельно-технологічним, санітарно-гігієнічним і протипожежним нормам.

Пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України передбачено, що оцінка конфіскованого або зверненого в дохід держави судом майна здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Реалізація конфіскованого або зверненого в дохід держави судом майна здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відшкодування витрат, пов`язаних з транспортуванням, зберіганням, експертною оцінкою, сертифікацією конфіскованого або зверненого в дохід держави судом майна, здійснюється за рахунок бюджетних призначень уповноважених органів державної влади в порядку, встановленому Міністерством фінансів України.

Наказом Міністерства фінансів України, Державної податкової адміністрації України та Державної митної служби України N 96/168/197 від 02.04.99 затверджено Порядок відшкодування витрат, пов`язаних з транспортуванням, зберіганням, експертною оцінкою, сертифікацією, знищенням конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави та кошти від реалізації якого надходять до державного бюджету.

Пунктами 1-3 вказаного Порядку передбачено, що дія цього Порядку поширюється на майно, облік, зберігання та оцінка якого визначені постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.98 N 1340 ( 1340-98-п ) "Про Порядок обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним".

Відшкодування витрат, пов`язаних з транспортуванням, зберіганням, експертною оцінкою, сертифікацією конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави та кошти від реалізації якого надходять до державного бюджету, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету з віднесенням цих витрат на зменшення доходів за відповідними кодами бюджетної класифікації.

На підставі первинних документів, які підтверджують витрати (чеки, рахунки, платіжні вимоги тощо), відповідні державні податкові або митні органи, що здійснювали обернення конфіскованого та іншого майна у власність держави, на підставі заяв організацій, що зазнали витрат, подають в органи Державного казначейства України висновки про відшкодування витрат (додаток), які є підставою для проведення операції відшкодування.

Як зазначалось вище та підтверджується матеріалами справи, 07.12.2018 та 06.03.2019 позивач звертався до Одеської митниці із заявою про відшкодування витрат, понесених у зв`язку зі зберіганням та підготовкою до реалізації товару, проте митниця у відшкодуванні таких витрат відмовила на підставі ч. 3 ст. 244 Митного кодексу України.

Частинами 1, 3 ст. 244 Митного кодексу України передбачено, що кошти, одержані від реалізації товарів, зазначених у пунктах 2-5 частини першої, пунктах 1-5, 7 частини п`ятої статті 238 та частині четвертій статті 240 цього Кодексу, після вирахування сум належних митних платежів, виплати комісійної винагороди підприємству торгівлі, яке реалізувало зазначені товари, а також після відшкодування витрат на зберігання цих товарів, їх оцінку, сертифікацію, транспортування, проведення, у разі необхідності, аналізів та експертиз, розукомплектування, надсилання їх власникам відповідних повідомлень зберігаються на рахунку відповідного органу доходів і зборів.

Якщо за рішенням суду по справі до особи, яка вчинила порушення митних правил, не буде застосовано стягнення у вигляді конфіскації товарів, зазначених у частині другій цієї статті, або провадження у справі про порушення митних правил буде припинено, кошти, одержані від реалізації зазначених товарів, зберігаються на рахунку відповідного органу доходів і зборів після вирахування сум належних митних платежів. Витрати, зазначені у частині першій цієї статті, при цьому не відшкодовуються і комісійна винагорода підприємству торгівлі не виплачується.

Вираховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла до переконання, що положення ч. 3 ст. 244 Митного кодексу України застосовуються у випадку вчинення особою порушень митних правил.

Проте, оскільки постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 07.10.2016 у справі № 33/796/1546/2016 провадження у справі закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення, та враховуючи, що аукціон з реалізації товару не відбувся, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що до даних правовідносин така норма не підлягає застосуванню.

Щодо тверджень скаржника, що господарський суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем не обґрунтований належними доказами розмір витрат за оренду холодильної камери - 36345,48 грн., судова колегія зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 21.04.2015 між позивачем та ТОВ "И.Т.М" (орендодавець) було укладено Договір № 41 оренди нежитлового приміщення, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне цільове користування нежитлові приміщення, розташовані у м. Одеса, Новомосковська дорога, 9. Згідно з додатковою угодою № 4 від 05.08.2016 та Акту прийому передачі нежитлових приміщень позивач прийняв у оренду холодильну камеру № 1п, площею 81 кв. м., з орендною платою 10 530 грн. на місяць.

З наявних в матеріалах справи актів здачі прийняття (наданих послуг) вбачається, що у період дії Договору зберігання з 01.09.2017 по 14.12.2017 ТОВ "И.Т.М" надало позивачу послуги по оренді холодильної камери на загальну вартість 42120,00 грн. Позивачем дані послуги були сплачені, що підтверджується наявними в матеріалах справи рахунками та платіжними дорученнями.

Враховуючи, що у грудні 2016 часник знаходився на зберіганні 14 днів, то витрати позивача по оренді приміщення за цей період склали 4755,48 грн., згідно розрахунку: 10530,00 (орендна плата за місяць): 31 день (кількість днів у грудні) х 14 днів (дні зберігання часнику у грудні 2016 року) = 4755,48 грн.

Зважаючи на вище викладене, судова колегія дійшла до переконання, що позивач обґрунтував належними та допустимими доказами розмір витрат на оренду холодильної камери, у зв`язку із чим твердження скаржника, що позивачем не обґрунтовано розмір витрат за оренду холодильної камери, судовою колегією відхиляються, як такі, що спростовуються матеріалами справи.

Щодо посилань скаржника на, те що пунктом 3.1 договору №54 від 02.03.2016 про надання послуг відповідального зберігання передбачено, що загальна ціна договору на 1 (один) рік становить 120,00 грн. з урахуванням ПДВ 20,00 грн. відповідно до розділу V Податкового кодексу України та Протоколу узгодження договірної ціни який є невід`ємною частиною Договору, судова колегія зазначає, що предметом розгляду даної справи є понесення позивачем збитків, а не договірні правовідносини позивача та відповідача.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК).

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, що був затверджений постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011. Підпунктом 2 п. 35 вказаного Порядку визначено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України №215 від 15.04.2015р., Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Управління наявними коштами Державного бюджету України, у тому числі в іноземній валюті, коштами державних позабюджетних фондів і позабюджетними коштами установ та організацій, що утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України, фінансування його видатків входить до компетенції Державної казначейської служби України.

Відповідно до ч.2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до пп. 2 п. 9 Розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, судова колегія дійшла до переконання, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо наявності підстав для відшкодування понесених позивачем витрат, а саме: вартість послуг оренди холодильної камери для зберігання товару у розмірі 36 345,48 грн.; вартість визначення ринкової вартості часнику у розмірі 3 171,60 грн., вартість проведення лабораторних досліджень часнику у розмірі 1 790,26 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України 67 730,00 грн. упущеної вигоди (вартість комісійної винагороди позивача, яку останній мав отримати після проведення аукціону), судова колегія дійшла до переконання, що оскільки у матеріалах справи відсутні докази визнання дій митниці з відміни аукціону незаконними, судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення упущеної вигоди.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2019 у справі №910/3931/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Одеської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2019 у справі №910/8163/19 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби України - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2019 у справі №910/3931/19 - залишити без змін.

Матеріали справи №910/3931/19 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді А.І. Тищенко

Є.Ю. Шаптала