ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2020 р.м. ХарківСправа № 922/3904/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Концерну "Військторгсервіс" в особі "Східної" філії "Військторгсервіс", м.Київ, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області, м.Харків
до Приватного підприємства "Серж", м.Харків
про стягнення 11195,47 грн.

ВСТАНОВИВ:

27.11.2019 року позивач - Концерн "Військторгсервіс" в особі "Східної" філії "Військторгсервіс" звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Приватного підприємства "Серж" про стягнення 15616,47 грн. за договором оренди нерухомого майна 6481-Н від 14.03.2019 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.12.2019 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.12.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/3904/19 в порядку спрощеного позовного провадження справи без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, встановивши відповідачу строк на подання відзиву на позов - 15 днів з дня вручення ухвали суду.

Також, відповідною ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області.

Відповідач отримав вищезазначену ухвалу суду 24.12.2019 року, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням.

Однак, відповідач своїми процесуальними правами не скористався, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подав, відзиви на позов не надав.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

14.03.2018 року між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області (далі - орендодавець, 3 особа) та Приватним підприємством "Серж" (надалі - орендар, відповідач) був укладений договір оренди № 6481-Н від 14.03.2018 року (надалі - Договір оренди).

Пунктом 1.1. розділу 1 Договору оренди встановлено, що Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно: 1-поверхова будівля складу (магазин, склад, виробничі майстерні), ів. №24, літ.В, реєстровий № 33689922.33.УВЮЯЮТ505, (далі - Майно), загальною площею 72,50 м2, за адресою: Харківська обл., м.Чугуїв, вул.Гвардійська, 4, що перебуває на балансі філії "Східна" Концерну "Військторгсервіс" (далі - Балансоутримувач/Позивач).

У відповідності до вимог п.3,6. Договору оренди 6481-Н від 14 березня 2018 року орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу щомісячно, до 15 числа місяця наступного за звітним, відповідно до вимог діючої Методики,у співвідношенні:

- безпосередньо до державного бюджету на рахунки, визначені фінансовими органами - у розмірі 70%;

- на рахунок, визначений Балансоутримувачем - у розмірі 30%.

Також 14.03.2018 року між Балансоутримувачем (позивачем) та Орендарем (відповідачем) у відповідності до вимог п.5.12. Договору оренди, був укладений договір про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання наданого в оренду нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 6481- Н-2018-ВВ (далі - Договір відшкодування).

Відповідно до умов наведеного договору Балансоутримувач забезпечує обслуговування, експлуатацію Майна, що є предметом Договору оренди, а також утримання прибудинкової території, а Орендар бере участь у витратах (відшкодовує) Балансоутримувачу щодо сплати ним земельного податку пропорційно до займаної ним площі в будівлі та споруді.

Пунктом 2.2.3. розділу 2 Договору відшкодування передбачено, що Орендар зобов`язується не пізніше 20 (двадцятого) числа поточного місяця, вносити плату на рахунок Балансоутримувача Майна щодо відшкодування податку на землю відповідно до загальної площі Майна у розмірі, визначеному в Додатку 1, згідно виставлених Балансоутримувачем рахунків.

Відповідно до акту приймання-передачі орендованого майна від 14.03.2018 року відповідачу було передано вищевказане Майно.

Проте, своїх зобов`язань за Договором оренди №6481-Н від 14 березня 2018 року та за Договором відшкодування №6481-Н-52018-ВВ, ПП "СЕРЖ" належним чином не виконує.

Станом на 25.11.2019 року відповідач має заборгованість по сплаті орендної плати за Договором оренди №6481-Н (березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2019 року) в розмірі 4400,36 грн., та за Договором відшкодування №6481-Н-2018-ВВ (січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень 2019 року) в розмірі 4640,00 грн., про що Орендарю були виставлені відповідні рахунки.

Відповідачем не сплачена заборгованість за наступними рахунками по Договору оренди №6481-Н:

1) № 850 від 31.03.2019 р. в розмірі 544,96 грн.;

2) № 1041 від 30.04.2019 р. в розмірі 550,42 грн.;

3) №1236 від 31.05.2019 р. в розмірі 554,26 грн.

4) №1403 від 30.06.2019 р. в розмірі 551,42 грн.;

5) №1617 від 31.07.2019 р. в розмірі 548,18 грн.

6) №1793 від 31.08.2019 р. в розмірі 546,54 грн.

7) №2047 від 30.09.2019 р. в розмірі 550,36 грн.

8) №2291 від 31.10.2019 р. в розмірі 554,22 грн.

Орендарем не сплачена заборгованість за наступними рахунками по Договору відшкодування №6481- Н-2018-ВВ:

1) № 275 від 31.01.2019 р. в розмірі 580,00 грн.

2) № 556 від 28.02.2019 р. в розмірі 580,00 грн.

3) № 836 від 31.03.2019 р. в розмірі 580,00 грн.

4) № 1056 від 30.04.2019 р. в розмірі 580,00 грн.

5) №1251 від 31.05.2019 р. в розмірі 580,00 грн.

6) №1418 від 30.06.2019 р. в розмірі 580,00 грн.

7) № 1632 від 31.07.2019 р. в розмірі 580,00 грн.

8) № 1808 від 31.08.2019 р. в розмірі 580,00 грн.

Позивачем надано Акт звірки по Договором оренди №6481-Н та Договором відшкодування станом на 25.11.2019 року.

З метою врегулювання виниклої ситуації від Балансоутримувача на адресу Орендаря була направлена претензія від 31.05.2019 року за № 139/19 з відповідною вимогою сплатити виниклу заборгованість, та на дату складання цієї позовної заяви жодних сплат та жодних дій зі сторони Орендаря щодо врегулювання ситуації так і не було вчинено.

Відповідно до п.5.4 Договору Орендар зобов`язується забезпечити збереження орендованого майна, запобігти його пошкодженню і псуванню, тримати майно в порядку, передбаченому санітарними нормами та правилами пожежної безпеки, підтримувати орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі в його оренду, з врахуванням нормативного фізичного зносу, здійснювати заходи щодо протипожежної безпеки.

Відповідно до п. 9.1 Договору оренди за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором, Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до п.9.3. Договору спори, які виникають за цим Договором або у зв`язку з ним, не вирішені шляхом переговорів, вирішуються в судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.ч.3, 4, 7 ст.179 Господарського кодексу України, укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.

Так ч.1 ст.193 ГК України, ст.526 ЦК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч.7 ст.193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Нормативно-правовим актом, яким врегульовано організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній власності, а також майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна є Закон України "Про оренду державного та комунального майна" (далі - Закон про оренду).

Відповідно до ст.638 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст.180 Господарського Кодексу України (далі - ГК України) договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі та в передбаченому законом порядку досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Так, ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

При цьому, ст.18 та ч.1 ст.19 Закону про оренду встановлено, що орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і в повному обсязі незалежно від наслідків господарської діяльності. Аналогічні положення закріплені в п.5.3 Договору оренди.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону про оренду орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов Договору та вимог актів цивільного законодавства.

Приватне підприємство «СЕРЖ» протиправно, всупереч умовам Договору оренди та чинного законодавства України, передало Майно в суборенду третій стороні, порушивши п.6.2 Договору оренди щодо заборони передачі орендованого Майна в суборенду.

Підтвердженням цього факту є наступні обставини:

Відповідно до Наказу Виконуючого обов`язків начальника філії «Східна» Грищенка М.В. №59-ЗД від 18.06.2018 року (Додаток №23), було проведено обстеження нерухомого майна у м. Чугуїв, що знаходиться на балансі філії «Східна» і передане в оренду ПП «СЕРЖ». У результаті обстеження встановлено, що фактичними користувачами вказаних приміщень являються треті особі, які є суборендарями за договорами суборенди, укладеними з ПП «СЕРЖ». Зокрема, в нежитловому приміщенні за адресою вул.Гвардійська, 4 ФОП Владимирова Людмила Миколаївна займається розміщенням будівельних матеріалів на підставі договору суборенди №ДТ-00002 від 01.04.2018 року, укладеного з ПП «СЕРЖ», що підтверджується Актом обстеження нерухомого майна від 19 червня 2018 р.

04.07.2018 року був направлений лист до Регіонального відділення Фонду державного майна з проханням розірвання договору оренди нежитлових приміщень у м.Чугуїв з ПП «СЕРЖ», у зв`язку з порушенням ПП «СЕРЖ» умов договору оренди, а саме не використання Майна відповідно до мети оренди.

01.10.2018 року була надана відповідь Регіонального відділення. Фонду державного майна, в якій призначено позаплановий контроль за виконанням умов договорів оренди орендарем яких є ПП «СЕРЖ» та балансоутримувачем по яким виступає Східна Філія Концерну «Військторгсервіс».

02.11.2018 року була проведена виїзна перевірка стану використання державного майна нежитлових приміщень будівлі, загальною площею 1128,4 кв.м., за адресою: м.Чугуїв, вул.Гвардійська, 4, що перебуває на балансі «Східної» філії Концерну Військторгсервіс. До заяви додано Акт (довідку) про результати виїзної перевірки використання державного майна від 02.11.2018 року.

На підставі рекомендацій ТВО Генерального директора Концерну "Військторгсервіс" Байди О.Г., наведених в листі від 06.03.2019 року № 02/4151 було створено наказом №5-0Д від 19.03.2019 року комісію щодо обстеження нерухомості у м.Чугуїв. Вказаною комісією було проведено обстеження нежитлових приміщень, зокрема тих, що передані ПП «СЕРЖ» та перебувають на балансі Філії. Комісією було встановлено, що фактично державне нерухоме майно використовувалось іншими особами за договорами суборенди з ПП «СЕРЖ». Відповідно до п.6.2. типового договору оренди з ПП «СЕРЖ», забороняється здавати орендоване майно у суборенду.

Комісією встановлено наступне.

Будівля складу, літ. В за адресою: м.Чугуїв, вул.Гвардійська, 4, передано в оренду ПП «СЕРЖ» Регіональним відділенням Фонду державного майна по Харківській області по Харківській області на підставі договорів оренди №6481-Н від 14.03.2018 року. Фактично будівлі використовує ФОП Владимирова Людмила Миколаївна для зберігання будівельних матеріалів на підставі договору суборенди №00,002 від 01.04.2018 року, укладеного з ЛП «Серж». На підтвердження додано Акт огляду нерухомого майна від 25 березня 2019 року та пояснення Владимирової Людмили Миколаївни .

27.03.2019 року від Чугуївської міської ради Харківської області надійшов лист, в якому було зазначено, що будівлі, які розташовані за адресою м.Чугуїв, вул.Гвардійська,4 - тривалий час не ремонтуються, руйнуються та не використовуються за цільовим призначенням.

До Філії надійшов лист Регіонального відділення Фонду державного майна України № 43-3017 щодо направлення для підписання Акту приймання-передавання нерухомого майна по договору № 6481. Але на даний час об`єкти нерухомого державного майна фактично не передані Філії.

Відповідно до п.6.2 Договору оренди забороняється здавати орендоване майно в суборенду.

Відповідачем доказів оплати боргу з орендної плати за період з березня по жовтень 2019 року в загальній сумі 4400,36 грн., та боргу по Договору про відшкодування за період з січня по серпень 2019 року в загальній сумі 4640,00 грн., до суду не надано.

Перевіривши розрахунки позивача по нарахуванню заборгованості за спірними договорами, суд вважає їх обґрунтованими, а вимоги по їх стягненню такими, що підлягають задоволенню.

Щодо нарахування штрафних санкцій суд встановив наступне.

Пунктом 3.7. Договору оренди 6481-Н від 14 березня 2018 року передбачено, що орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає стягненню до державного бюджету та Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Пунктом.3.8. Договору оренди 6481-Н від 14 березня 2018 року передбачено, що у разі якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж за три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від суми заборгованості.

За розрахунками Позивача по Договору оренди №6481-Н від 14.03.2018 року:

- сума пені на дату складання цієї позовної заяви складає - 549,42 грн.;

- сума 3 % річних на дату складання цієї позовної заяви складає - 48,10 грн.;

- сума штрафу 7% від невиконаного зобов`язання складає - 308,02 грн., що підтверджується розрахунком до позовної заяви.

При несвоєчасному внесенні плати, встановленої Договором про відшкодування, орендар повинен сплачувати пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочки (п.3.7. Договору оренди).

У разі, якщо на дату сплати плати, встановленої Договором про відшкодування, заборгованість за нею становить загалом не менше ніж тридцять календарних днів. Орендар також сплачує штраф, який обчислюється у розмірі 7 (сім) відсотків від суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.

Сума за розрахунками до Договору про відшкодування №6481-Н-2018-ВВ складає:

- сума пені на дату складання цієї позовної заяви складає - 850,74 грн.;

- сума 3 % річних на дату складання цієї позовної заяви складає - 74,03 грн.;

- сума штрафу 7% від невиконаного зобов`язання складає - 324,80 грн.

Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань настають наслідки встановлені договором або законом. Порушення зобов`язання, за ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст.216, 218 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про оренду державного і комунального майна», орендар має право передати в суборенду нерухоме та інше окреме індивідуально визначене майно, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до п. 9.1 Договору оренди за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором, Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" пеня обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В розумінні ч.ч.2,3 ст.549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Вимоги кредитора, які випливають із порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починаються щодо кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Пеня та граничний строк у 6 місяців щодо її нарахування у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Перевіривши розрахунки позивача по нарахуванню пені та штрафів за спірними договорами, суд вважає їх обґрунтованими, а вимоги по їх стягненню такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи зазначене, умови спірних Договорів та порушення виконання зобов`язання відповідачем, позивачем були нараховані 3% річних.

Перевіривши розрахунки позивача по нарахуванню 3% річних суд вважає їх обґрунтованими, а вимоги по їх стягненню такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п.п.3,5,6 ч.4 ст.238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається: висновок суду про те, яка обставина, що є предметом доказування у справі, визнається судом встановленою або спростованою з огляду на більшу вірогідність відповідних доказів; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 78 ГПК України передбачено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приписами статті 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Дослідивши матеріали справи, текст позовної заяви та перевіривши розрахунки позивача, суд вважає за необхідне додатково звернути увагу на наступне.

Позивач зазначає ціну позову - 15616,47 грн., в яку включає крім суми стягнення заборгованості ще й суму судового збору та витрати на правову допомогу. Суд вважає ціною позову лише суму стягнення заборгованості - 11195,47 грн.

Крім того, позивач в прохальний частині позову просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості - 11195,47 грн., що відповідає дійсності за результатами перевірки судом відповідних розрахунків.

Однак, конкретизуючи суми стягнення, позивачем невірно зазначено загальну суму заборгованості за договором відшкодування - 5883,57 грн., замість вірної суми - 5889,57 грн., а також невірно зазначено суму основного боргу за цим договором - 10606,40 грн., замість вірної суми - 4640,00 грн.

Суд вважає невірне зазначення у прохальній частині позову окремих складових заборгованості (сума основного боргу та загальна заборгованість по договору відшкодування) технічною опискою позивача, оскільки загальна сума, яку просить стягнути позивач, відповідає дійсності.

Помилковість цих значень є очевидною за результатами складання сум боргу, річних, штрафних санкцій за спірними договорами, які підтверджуються розрахунками позивача, додатками до позову, доказами, наданими на їх підтвердження.

Суд вважає предметом позову у прохальній частині позовної заяви тільки ті суми, які не є результатами помилкового розрахунку позивача при їх складанні.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості у загальній сумі 11195,47 грн. є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, відповідачем не спростовані, та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст.129 ГПК України, відповідно до яких, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, з вини якого виник спір.

Крім судового збору, позивач просить покласти на відповідача 2500,00 грн. витрат на правову допомогу.

Судом встановлено, що позивач та адвокат Шеін І.В. 08.05.2019 року уклали договір про надання правової допомоги (а.с.87-88).

Відповідно до п.4.1 договору про надання правової допомоги плата за представництвом інтересів клієнта обумовлюється укладенням Додаткової угоди до даного договору.

08.07.2019 року адвокатом виписано ордер серія ХВ №1758 про надання правової допомоги позивачу (а.с.90).

До суду не надано Додаткової угоди, опису надання адвокатських послуг, акту виконаних робіт, доказів оплати послуг адвоката, будь-якого іншого документу, який би підтвердив виконані адвокатом роботи та понесені позивачем витрати на послуги адвоката.

Згідно з ч.2 ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч.3 ст.126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та в надання інших видів правової допомоги клієнту.

Судова практика свідчить, що українські суди, здійснюючи розподіл витрат на послуги адвоката, керуються практикою Європейського суду з прав людини. У своїх рішеннях у справах "Баришевський проти України" від 26.02.2015 pоку, "Гімадуліна та інші проти Україїш" від 10.12.2009 року, "Двойних проти України" від 12.10.2006 pоку, "Меріт проти України" від 30.03.2004 pоку, "East/West Jinnee Limited" проти України" від 23.01.2014 pоку ЄСПЛ вказував, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

Сформована практика Європейського суду з прав людини заснована на тому, що заявник має право на відшкодування витрат в розмірі, який був необхідний та розумний і дійсно понесений. Зокрема, у справі "Неймайстер проти Австрії" було вирішено, що витрати на правову допомогу присуджуються в тому випадку, якщо вони були здійснені фактично, були необхідними і розумними в кількісному відношенні (пункт 43 рішення "Неймайстер проти Австрії").

Враховуючи вищевикладене та враховуючи відсутність доказів понесених позивачем витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленої до стягнення суми витрат на правову допомогу, у зв`язку з чим відмовляє в її задоволенні.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 42, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 126, 129, 236, 238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного Підприємства «СЕРЖ» (місцезнаходження: 61003, м.Харків, Майдан Конституції, буд.1; ; р/р № НОМЕР_1 в ХО АТ "Ощадбанк", МФО 351823) на користь філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс» (місцезнаходження: 61034, м.Харків, вул.Переможців, 6-А; ; р/р НОМЕР_2 в ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 351533) загальну суму заборгованості в розмірі 11195,47 грн., що складається з наступного:

1) за Договором оренди №6481-Н від 14.03.2019 року:

- сума основного боргу - 4400,36 грн.; пеня - 549,42 грн.; 3% річних - 48,10 грн.; 7% штрафу - 308,02 грн.;

2) за Договором про відшкодування №6481-Н-2018-ВВ:

- сума основного боргу - 4640,00 грн.; пеня - 850,74 грн.; 3% річних - 74,03 грн.; 7% штрафу - 324,80 грн.;

та 1921,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "17" лютого 2020 р.

Суддя К.В. Аріт