ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2020 р. м. Київ Справа № 911/2280/19

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, за участю секретаря судового засідання О.О.Стаднік, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз», м. Київ

до Комунального підприємства Київської обласної ради «Тетіївтепломережа», Київська область, Тетіївський район, м. Тетіїв

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору 1. Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Київолбгаз», Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка та 2. Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

про зобов`язання повернути майно та стягнення коштів

за участю представників:

від позивача: А.В.Трегубова

від відповідача: Д.Ю.Мамаєв

від третьої особи 1: С.В.Богдан

від третьої особи 2: О.В.Бернацька

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Укртрансгаз» (далі позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою б/н б/д (вх. №2369/19 від 16.09.2019 року) до Комунального підприємства Київської обласної ради «Тетіївтепломережа» (далі відповідача) про зобов`язання повернути майно та стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач набув природний газ позивача без будь-якої правової підстави, у зв`язку із чим, відповідач зобов`язаний повернути газ позивачу або відшкодувати останньому його вартість.

Ухвалою суду від 17.09.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/2280/19 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 05.11.2019 року.

До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н б/д (вх. №20965 від 05.11.2019 року), в якому відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог та клопотання б/н б/д (вх. №20964 від 05.11.2019 року) про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Київолбгаз» (08150, Київська область, Києво-Святошинський р-н, м. Боярка, вул. Шевченка, 178, код 20578072) та Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720).

Ухвалою суду від 05.11.2019 року підготовче засідання відкладено на 03.12.2019 року.

Представником позивача у судовому засіданні 03.12.2019 року повідомлено, що ним не отримано відзив на позовну заяву.

Представником відповідача у судовому засіданні 03.12.2019 року подано клопотання про продовження строків підготовчого провадження на тридцять днів.

Ухвалою суду від 03.12.2019 року продовжено строк підготовчого провадження у справі №911/2280/19 на тридцять днів, відкладено підготовче засідання на 21.01.2020 року та залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Київолбгаз», Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

До суду від позивача надійшла відповідь на відзив №1001вих-19-6061 від 09.12.2019 року (вх. №24584/19 від 11.12.2019 року) та клопотання №1001вих-19-6083 від 10.12.2019 року (вх. №24585/19 від 11.12.2019 року) про долучення доказів до матеріалів справи.

До суду від третьої особи 1 надійшли письмові пояснення №1148 від 12.12.2019 року (вх. №24757/19 від 13.12.2019 року) на виконання вимог ухвали суду 05.11.2019 року.

До суду від третьої особи 2 надійшли письмові пояснення №14/4-22-20 від 02.01.2020 року (вх. №263/20 від 09.01.2020 року) на виконання вимог ухвали суду 05.11.2019 року.

До суду від представника відповідача надійшло клопотання б/н від 21.01.2020 року (вх. №1334/20 від 21.01.2020 року) про долучення документів до матеріалів справи. Ухвалою суду від 21.01.2020 року закрито підготовче провадження у справі №911/2280/19 та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.02.2020 року.

Представник позивача та третьої особи 2 у судовому засіданні 11.02.2020 року позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача та третьої особи 1 у судовому засіданні 11.02.2020 року проти позову заперечили з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях та просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду спору по суті у судовому засіданні 11.02.2020 року, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

19.10.2016 року між ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (за договором постачальник) та Комунальним підприємством Київської обласної ради «Тетіївтепломережа» (за договором споживач) укладено Договір постачання природного газу №1759/1617-ТЕ-17 (далі Договір №1759/1617-ТЕ-17), відповідно до умов п. п. 1.1, 1.2 якого, постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

З преамбули Договору постачання природного газу №1759/1617-ТЕ-17 від 19.10.2016 року вбачається, що ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та КП Київської обласної ради «Тетіївтепломережа» при підписанні даного договору керувались Законом України «Про ринок природного газу» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 року №758 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)».

Пунктом 2.1 Договору №1759/1617-ТЕ-17 визначено, що ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» зобов`язується передати споживачу з 01.10.2016 р. по 31.03.2017 р. (включно) природний газ обсягом до 826 тис.куб метрів.

Згідно п. 3.2 Договору №1759/1617-ТЕ-17, споживач до 15 числа місяця, що передує місяцю постачання природного газу, подає постачальнику належним чином оформлену заявку на планові обсяги використання природного газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. Обсяги поставки підтверджуються постачальником шляхом подання оператору газотранспортної системи номінацій на відповідний місяць постачання (розрахунковий період) у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 3.4 Договору №1759/1617-ТЕ-17, приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Пунктами 7.1, 7.2 Договору №1759/1617-ТЕ-17 визначено, що споживач має право отримувати природний газ відповідно до умов цього договору. Споживач зобов`язаний самостійно припиняти (обмежувати) використання природного газу в разі відсутності або недостатності підтвердженого обсягу природного газу, виділеного споживачу.

Також, між Комунальним підприємством Київської обласної ради «Тетіївтепломережа» та ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» укладено Договір постачання природного газу №1795/1617-БО-17 від 27.10.2016 року та №1873/1617-КП-17 від 17.11.2016 року умовами (які є аналогічні умовам вищевказаного Договору №1759/1617-ТЕ-17) якого також передбачено поставку з боку ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» природного газу на користь КП Київської обласної ради «Тетіївтепломережа» протягом листопада 2016 р. - березня 2017 р.

Матеріалами справи підтверджується, що Комунальним підприємством Київської обласної ради «Тетіївтепломережа» було складено а ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» підписано акти приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 р., від 30.11.2016 р., від 28.02.2017 р. та від 31.03.2017 р. відповідно до Договору постачання природного газу №1759/1617-ТЕ-17, а також складено акти приймання-передачі природного газу від 31.12.2016 року та від 31.01.2017 року за Договорами постачання природного газу №1759/1617-ТЕ-17, №1873/1617-КП-17, №1795/1617-БО-17, які з боку ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» підписано не було.

Господарський суд зазначає, що факт не підписання між постачальником та споживачем актів приймання-передачі природного газу не впливає на результати вирішення даного спору, оскільки зазначене, питання стосується виключно належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором постачання природного газу.

31.01.2017 року між ПАТ «Укртрансгаз» (за договором - покупець) та ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (за договором - продавець) укладено Договір про закупівлю природного газу №-ВТВ (далі Договір №-ВТВ), відповідно до п. п. 1.1, 1.2 якого, за цим договором продавець зобов`язується передати у власність покупцеві у січні - квітні 2017р. газ природний, скраплений або в газоподібному стані (природний газ для забезпечення виробничо-технологічних потреб та власних потреб, природний газ для забезпечення балансування) (далі газ), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Відповідно до п. 3.2 Договору №-ВТВ, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно п. 11.1 Договору №-ВТВ, цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині поставки газу до 30.04.2017 року включно, а в частині розрахунку - до їх повного здійснення.

Між ПАТ «Укртрансгаз» та ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» відповідно до умов Договору №-ВТВ від 31.01.2017 року підписано акт приймання-передачі природного газу у обсязі 731439,744 тис. куб. м., вартість якого складає ,06 грн.; 28.02.2017 року підписано акт приймання-передачі природного газу у обсязі 643105,799 тис. куб. м., вартість якого складає ,00 грн.; 31.03.2017 року підписано акт приймання-передачі природного газу у обсязі 143355,00 тис. куб. м., вартість якого складає ,00 грн.

Крім того, позивачем до матеріалів справи долучено реєстр обсягів газу, що були використані споживачами за договорами з ПАТ «Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» із мереж ПАТ «Київоблгаз» в січні 2017 року, згідно з яким відповідачем використано природний газ у розмірі 280,399 тис.м.куб, що також підтверджує наявність договірних правовідносин у даній справі.

Також, позивач як доказ споживання відповідачем у січні 2017 року природного газу надав до матеріалів справи довідку начальника управління комерційного обліку та транспортування природного газу філії ОГТС України «Інформація про надходження на точках виходу, та розподіл по точках виходу обсягів природного газу віднесених на Операторів газорозподільчих мереж, з зазначенням обсягів небалансу за 2017 рік», за змістом якої у січні 2017 року за замовником послуг транспортування ПАТ «Київоблгаз» рахується обсяг небалансу (в т.ч. без підтверджених номінацій) 280,399 (січень) по контрагенту КП КОР «Тетіївтепломережа».

Зі звіту про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальникам за січень 2017 р., який складено ПАТ «Київоблгаз», вбачається, що АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» був постачальником природного газу у січні 2017 року та мало підтверджені обсяги номінацій. При цьому, з наданої АТ «Укртрансгаз» довідки, підписаної головним бухгалтером вбачається, що АТ «Укртрансгаз» у січні - березні 2017р. здійснювало списання природного газу на балансування.

Також, 31.03.2016 року між КП КОР «Тетіївтепломережа» (за договором замовник) та АТ «Укртрансгаз» (за договором газотранспортне підприємство) укладено Договір №/03-6018/16з на транспортування природного газу магістральними трубопроводами відповідно до умов п. 1.1. якого, газотранспортне підприємство зобов`язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення газорозподільних станцій (далі ГРС), а замовник зобов`язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору, підставою для транспортування газу магістральними трубопроводами є підтвердження в установленому порядку оператором єдиної газотранспортної системи України відповідно до щомісячного планового (розрахункового) балансу надходження та розподілу газу, наявності в замовника місячного обсягу газу, виділеного для забезпечення його споживачів або на власні потреби (далі підтверджені обсяги).

Згідно п. 2.8 Договору, обсяг відбору газу замовником та його споживачами протягом місяця не повинен перевищувати обсяг газу, що передається замовником у магістральні трубопроводи газотранспортного підприємства в цьому місяці.

Як зазначено відповідачем та третьою особою 1, КП КОР «Тетіївтепломережа» сплачувала за послуги транспортування природного газу, а позивачем зазначені кошти приймались без зауважень щодо надання послуг з транспортування газу, який не санкціоновано відібрано з газотранспортної системи.

Також, 01.01.2016 року відповідачем підписано заяву-приєднання №09420OOF7UHT016 до умов договору розподілу природного газу.

Між ПАТ «Київоблгаз» та відповідачем підписано акт наданих послуг з транспортування газу від 31.01.2017 року, згідно з яким у січні 2017 року відповідачу поставлено 280399 куб.м. природного газу.

Звертаючись до господарського суду із позовними вимогами про стягнення та зобов`язання вчинити певні дії, позивачем було наголошено про відбір з боку КП КОР «Тетіївтепломережа» природного газу за відсутності укладеного договору постачання природного газу та за відсутності будь-яких договірних відносин із позивачем.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) вбачається, що кожна особа має право на захист свого цивільного права і свого законного інтересу.

Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відносини, які виникають між газопостачальними, газорозподільними, газотранспортними підприємствами та споживачами природного газу (крім населення), а також, взаємовідносини між суб`єктами господарювання під час передачі з газорозподільних мереж споживачу природного газу, у тому числі видобутого з газових і газоконденсатних родовищ, та нафтового газу, отриманого з нафтових родовищ, регламентовані Законом України «Про ринок природного газу», Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015 року, Кодексом газорозподільних систем, затвердженим НКРЕКП №2494 від 30.09.2015 року, Правилами обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затвердженими Наказом міністерства палива та енергетики України від 27.12.2005 року №618.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення ст. 1212 ЦК України, які визначають умови задоволення вимог у кондикційних зобов`язаннях, обов`язковою умовою для повернення майна передбачають одночасну сукупність трьох елементів: збільшення (набуття) майна у набувача (або збереження такого майна) з одночасним зменшенням майна у потерпілого у відповідному розмірі (або не збільшення такого майна); збільшення (збереження) майна у набувача за рахунок потерпілого; первісна відсутність правових підстав для збільшення (збереження) майна у набувача, або відпадіння таких підстав у подальшому.

Умови застосування кондиційного способу судового захисту, виходячи зі змісту ст. 1212 ЦК України, серед іншого, передбачають доказування позивачем як факту фізичного отримання відповідачем спірного майна, так і відсутності належних правових підстав для такого отримання.

Згідно ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховним Судом у постанові від 17.04.2019 року у справі №757/16163/17 наголошено, що ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошові кошти; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Узагальнюючи викладене, можна дійти висновку про те, що кондикція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

З огляду на викладене, оскільки, сам факт споживання газу відповідачем у визначених обсягах не заперечується учасниками справи, отже, підлягає встановленню наявність або відсутність підстав для такого споживання відповідачем природного газу.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу», постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу», споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 4) забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; 5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.

Згідно ч. 1 ст. 32 та ч. 2 ст. 35 Закону України «Про ринок природного газу», транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу. Розмір плати за небаланси замовників визначається виходячи із обґрунтованих та реальних витрат оператора газотранспортної системи, пов`язаних із здійсненням балансування.

Відповідно до пункту 1 Глави 1 Розділу VІІІ Кодексу газотранспортної системи, одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування. Договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування.

Оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників) (пункт 19 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу»).

Відповідно до пункту 1 Глави 3 Розділу І Кодексу газотранспортної системи, оператор газотранспортної системи на підставі договору транспортування природного газу та згідно з умовами, визначеними в цьому Кодексі, надає суб`єктам ринку природного газу: право користування газотранспортною системою на використання газотранспортної системи в межах розподілу потужностей на точках входу та виходу; послуги транспортування природного газу газотранспортною системою через газотранспортну систему в межах договірних потужностей та підтверджених номінацій; послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї.

Відповідно до пункту 1 глави 1 розділу ХІ Кодексу газотранспортної системи, для отримання послуг із транспортування (фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою) замовник послуг транспортування подає оператору газотранспортної системи номінації та/або місячну номінацію по точках входу та точках виходу в установленому цим розділом порядку.

Номінація повинна визначати обсяг природного газу по кожній точці входу та виходу (що може бути як фізичною, так і віртуальною), які замовляються замовником послуг транспортування. При цьому, якщо замовником послуг транспортування є постачальник, подана номінація повинна містити планові (замовлені) обсяги постачання природного газу у розрізі його споживачів та їх точок комерційного обліку (за необхідності) з визначенням їх EIC-кодів. Для побутових споживачів допускається визначення в номінації загального обсягу постачання газу, але із зазначенням їх EIC-кодів (пункт 2 глави 1 розділу ХІ Кодексу газотранспортної системи, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Номінація - заявка замовника послуг транспортування, надана оператору газотранспортної системи стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу, у тому числі, у розрізі контрагентів (споживачів) замовника та їх точок комерційного обліку (за необхідності) (абзац 44 пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Підтверджена номінація - підтверджений оператором газотранспортної системи обсяг природного газу замовника послуг транспортування, який буде прийнятий від замовника в точках входу до газотранспортної системи та переданий замовнику в точках виходу з газотранспортної системи у відповідний період, у тому числі, у розрізі контрагентів (споживачів) замовника та їх точок комерційного обліку (за необхідності) (абзац 49 пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Судом встановлено, що правовою підставою для отримання відповідачем у січні 2017 року в розмірі 280399 тис. куб.м. природного газу був Договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/03-6018/16з від 31.03.2016 року, укладений відповідачем з Публічним акціонерним товариством «Укртансгаз» та Договори постачання природного газу №1795/1617-БО-17 від 27.10.2016 року, №1873/1617-КП-17 від 17.11.2016 року, №1759/1617-ТЕ-17 від 19.10.2016 року, укладені відповідачем з Публічним акціонерним товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Суд вважає, що відповідачем не було перевищено обсягу споживання природного газу у січні 2017 року за Договорами постачання природного газу №1759/1617-ТЕ-17 від 19.10.2016 року, №1795/1617-БО-17 від 27.10.2016 року, №1873/1617-КП-17 від 17.11.2016 року, оскільки, вказаними Договорами передбачено споживання природного газу у 2016-217 р.р. у обсягах які не перевищуються обсяги фактично спожито відповідачем у січні 2017 року природного газу.

Судом критично оцінюються доводи позивача та третьої особи відносно того, що наявність укладених між відповідачем та третьою особою договору на постачання природного газу та між відповідачем та позивачем договору транспортування природного газу не можуть бути достатніми правовими підставами для набуття відповідачем спірного газу у січні 2017 року, оскільки, у розумінні ст. 11 Цивільного кодексу України договір є самостійною підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків.

Суд вважає, що відсутність виділення третьою особою номінацій (підтвердженого обсягу газу на січень 2017 року для відповідача) свідчить про особливість господарських операцій між сторонами з приводу постачання природного газу у спірний період, в той час як існування договірних відносин між відповідачем та третьою особою щодо постачання природного газу та між позивачем та відповідачем щодо транспортування спірного природного газу свідчить про існування у відповідача правових підстав для отримання у січні 2017 року спірного газу.

Надання позивачем складених ним документів обліку, у тому числі й у відношенні спірного обсягу природного газу, свідчить про наявність договірних відносин з оператором газорозподільної системи, які регламентують відносини небалансу по такому газу, що спростовує твердження позивача про відсутність жодних правових підстав відносно передачі такого спірного газу з газотранспортної системи позивача відповідачу.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до п. 1 Розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 року №742-р «Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року», для забезпечення безперебійного постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню зобов`язано публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та постачальників природного газу до початку опалювального сезону 2016/17 року видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені з ними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2016 року №357 «Про затвердження Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії», та з дотриманням принципу недискримінації.

Отже, Розпорядженням, яке є обов`язковим до виконання, на АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та постачальників природного газу покладено обов`язок видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям ще на початку опалювального сезону.

Аналогічний висновок про обов`язок Публічного акціонерного товариства «НАК «Нафтогаз України» видати номінації відповідно до вказаного Розпорядження також викладено у постановах Верховного Суду від 14.05.2018 року у справі №926/680/17, від 21.03.2018 року у справі №911/656/17, від 04.04.2018 року у справі № 04/5094/17, від 15.03.2018 року у справі №922/345/17. Господарським судом відхиляються доводи АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» щодо наявності у відповідача заборгованості за спожитий природний газ, відсутність якої є обов`язковою умовою для постачання природного газу в порядку п. 17 постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 року №758 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)», оскільки у будь-якому випадку відсутність заборгованості не є єдиною умовою для постачання природного газу. Крім того, господарський суд зазначає, що факт не підписання між постачальником та споживачем актів приймання-передачі природного газу не впливає на результати вирішення даного спору, оскільки зазначене питання стосується виключно належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором постачання природного газу.

Усі інші твердження та заперечення сторін не спростовують вищевикладених висновків суду.

Крім того, суд звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, №4241/03, від 28.10.2010).

Отже, з урахуванням того, що природний газ є речовиною, яка споживається в момент її отримання, а тому не може бути повернута і того, що між відповідачем (як споживачем) та НАК «Нафтогаз України» (як постачальником), ПАТ «Київоблгаз» (як газорозподільним підприємством), АТ «Укртрансгаз» (як транспортувальником) наявні договірні правовідносини, якими передбачено споживання природного газу у спірний період січень 2017 року у розмірі 280399 тис.куб.м, що підтверджується долученими до матеріалів справи документами, суд дійшов висновку, що правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобов`язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та відмову у задоволенні позовних вимог про зобов`язання КП «Калинівське ДПС» Калинівської селищної ради повернути Акціонерному товариству «Укртрансгаз» в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 258,69 тис. куб. метрів та стягнення 1728706,27 грн., що є вартістю безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 258,69 тис. куб. метрів. Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 73, 74, 123, 129, 233, 236 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Комунального підприємства Київської обласної ради «Тетіївтепломережа» за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» про зобов`язання повернути майно та стягнення 1728706,27 грн. відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 256,257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 18.02.2020 року.

Суддя Д.Г. Заєць