ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" лютого 2020 р. Справа № 924/1113/19

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Грамчука І.В., розглянувши матеріали

за позовом Фізичної особи-підприємця Гнідко Раїси Василівни м. Хмельницький

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт", с.Лотівка Шепетівського району Хмельницької області

про стягнення 931000,00 грн.

за участю представників:

від позивача: Драч В.М. - довіреність №б/н від 22.10.2018р.;

Драч С.О.

від відповідача: не з`явився

Рішення постановляється 18.02.2020р., оскільки в судовому засіданні 03.02.2020р. оголошувалась перерва.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

встановив: Фізична особа-підприємець Гнідко Раїса Василівна звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт", с. Лотівка Шепетівського району Хмельницької області про стягнення 931000,00 грн.

В обґрунтування позову вказує, що рішенням господарського суду Хмельницької області від 22 травня 2019 року № 924/51/19 у задоволені первісного позову ТОВ "Лотівка Еліт" до ФОП Гнідко Р.В. про стягнення коштів відмовлено, зустрічний позов ФОП Гнідко Р.В. про визнання недійсним Договору №28/02-2018ДЛ від 28.02.2018р. про відступлення права вимоги, укладеного між СТОВ "Довіра" (первісний кредитор) та ТОВ "Лотівка Еліт" (новий кредитор) суд задовольнив - визнав недійсним цей Договір.

Північно-західний апеляційний господарський суд 01.10.2019 року постановою апеляційну скаргу ТОВ "Лотівка Еліт" залишив без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін. В силу вимог ч.2 ст. 241 ГПК України судове рішення № 924/51/19 набрало законної сили 01 жовтня 2019 року.

Судами першої та апеляційної інстанцій підтверджено факт внесення позивачем грошових коштів у сумі 931000,00 грн. у касу відповідача а також встановлено відсутність правової підстави у відповідача на отримання цих коштів від позивача.

26.12.2019р. позивачем подано клопотання про долучення копії постанови Вс КГС від 12.12.2019р. у справі №924/51/19, якою рішення господарського суду Хмельницької області від 22.05.2019р. та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.10.2019р. у справі №924/51/19 залишено без змін.

Повноважний представник позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідач у відзиві на позов (вх.№05-22/10200/19 від 26.11.2019р.) проти позовних вимог заперечує, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Звертає увагу на те, що ТОВ "Лотівка Еліт" на виконання договору №28/02-2018ДЛ від 28.02.2018р. про відступлення права вимоги перерахувало СТОВ "Довіра" кошти в сумі 1 119 891,36 (один мільйон сто дев`ятнадцять тисяч вісімсот дев`яносто одна гривня 36 коп.) грн., що підтверджується платіжним дорученням № 9585 від 11.12.2018.

На виконання умов цього договору Гнідко Р.В. на рахунок ТОВ "Лотівка Еліт" проведено часткову оплату за Договором №28/02-2018ДЛ від 28.02.2018 про відступлення права вимоги в сумі 931 000,00 грн (дев`ятсот тридцять одна тисяча грн, 00 коп).

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 22.05.2019 року по справі №924/51/19 договір №28/02-2018ДЛ про відступлення права вимоги від 28.02.2018 року визнано недійсним.

Звертає увагу на те, що ТОВ "Лотівка Еліт" на підставі Договору поруки № 15/01-ДЛ від 15 січня 2016 року здійснило погашення кредиторської заборгованості за Договором купівлі-продажу №001 від 04 лютого 2013 року в сумі 1 119 891,36 (один мільйон сто дев`ятнадцять тисяч вісімсот дев`яносто одна гривня 36 коп.) грн.

Вважає, що відповідно до п. 2.5 Договору поруки № 15/01-ДЛ від 15.01.2016 року ТОВ "Лотівка Еліт" та Гнідко Р.В. несуть солідарну відповідальність перед СТОВ «Довіра» за належне виконання забезпеченого цією порукою зобов`язання.

Стверджує, що Гнідко Р.В. сплачено ТОВ "Лотівка Еліт" за Договором №28/02-2018ДД від 28.02.2018 про відступлення права вимоги в сумі 931 000,00 грн (дев`ятсот тридцять одна тисяча грн, 00 коп), а тому вказана сума зарахована, як борг за часткове виконання Договору поруки № 15/01-ДЛ від 15 січня 2016 року.

У відповіді на відзив (вх.№05-22/10514/19 від 04.12.2019р.) представник позивача повідомив, що позивач не укладала з ТОВ „Готівка Еліт" договору поруки №15/01-ДЛ від 15.01.2016р. і не брала солідарної відповідальності з відповідачем щодо свого обов`язку здійснити оплату СТОВ „Довіра" за придбаний комбайн.

Звертає увагу на те, що посилання відповідача на те, що він нібить погасив кредиторську заборгованість позивача перед СТОВ „Довіра" на підставі договору поруки №15/01-ДЛ від 15.01.2016р.в такій же сумі, не підтверджено відповідачем належними та допустимими доказами і не має відношення до підстав та предмету спору у справі №924/1113/19.

У запереченнях на відповідь на відзив (вх.№05-22/10920/19 від 16.12.2019р.) відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог Гнідко Р.В. про стягнення заборгованості з ТОВ „Лотівка Еліт" в розмірі 931000,00 грн. Посилається на вимоги ст. 553 ЦК України, згідно якої передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Вважає, що Законом не передбачено вимоги (обов`язку тощо) укладати та підписувати договір поруки, оскільки він укладається між поручителем (ТОВ „Лотівка Еліт") та кредитором (СТОВ „Довіра") Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.10.2019р. у справі №924/51/19 рішення господарського суду Хмельницької області від 22.05.2019р. залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 12.12.2019р. рішення господарського суду Хмельницької області від 22.05.2019р. та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.10.2019р. у справі №924/51/19 залишено без змін.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

28.02.2018р. між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Довіра» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лотівка Еліт» (новий кредитор) укладено договір №28/02-2018ДЛ про відступлення права вимоги, згідно якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги до Гнідко Раїси Василівни (паспорт НОМЕР_1 виданий Хмельницьким МУ УМВС України в Хмельницькій області 22 травня 1999р. РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), що належить первісному кредиторові і стає кредитором за договором купівлі-продажу б/н від 04.02.2013р., укладеним між Первісним кредитором та боржником, на суму 1119891,36 грн. (п.1.1 договору).

У відповідності до п. 1.3. договору загальна сума грошових коштів на які переходить право вимоги новому кредитору замість первісного кредитора складає 1119891,36 грн. (п.2.1. договору).

Зазначена в п. 2.1 договору сума повинна бути сплачена новим кредитором до 31 грудня 2018р. (п.2.2 договору).

Розрахунки між сторонами можливі в будь-якій формі, а саме: безготівковій формі, шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог тощо. (п.2.3 договору).

ФОП Гнідко Раїса Василівна в період з 02.03.2018р. по 02.04.2018р. сплатила ТОВ «Лотівка Еліт» 931000,00 грн, що підтверджується прибутковими касовими ордерами №69 від 02.03.2018р. на суму 49000,00 грн., №71 від 05.03.2018р. на суму 49000,00 грн., №73 від 06.03.2018р. на суму 49000,00 грн., №78 від 07.03.2018р. на суму 49000,00 грн., №82 від 12.03.2018р. на суму 49000,00 грн., №84 від 13.03.2018р. на суму 49000,00 грн., №85 від 15.03.2018р. на суму 49000,00 грн., №86 від 16.03.2018р. на суму 49000,00 грн., №91 від 19.03.2018р. на суму 49000,00 грн., №96 від 20.03.2018р. на суму 49000,00 грн., №97 від 21.03.2018р. на суму 49000,00грн., №98 від 22.03.2019р. на суму 49000,00 грн., №№99 від 23.03.2018р. на суму 49000,00 грн., №118 від 26.03.2018р. на суму 49000,00 грн., №129 від 27.03.2018р. на суму 49000,00 грн., №146 від 28.03.2018р. на суму 49000,00 грн., №157 від 29.03.2018р. на суму 49000,00 грн., №168 від 30.03.2018р. на суму 49000,00 грн., №185 від 02.04.2018р. на суму 49000,00 грн.

Підставою для отримання такої оплати у прибуткових касових ордерах ТОВ «Лотівка Еліт» зазначено: прийнято від ФОП Гнідко Раїси Василівни: підстава: Договір № 28/02-2018ДЛ від 28.02.2018р. На час проведення такої оплати позивач помилково вважав цей Договір підставою для внесення коштів у касу відповідача.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 22 травня 2019 року № 924/51/19 у зустрічний позов фізичної особи-підприємця Гнідко Раїси Василівни, м. Хмельницький до товариства з обмеженою відповідальністю „Лотівка Еліт", Хмельницька область, Шепетівський район, с. Лотівка, сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Довіра", Хмельницька область, Красилівський район, смт. Антоніни про визнання недійсним договору №28/02-2018ДЛ від 28.02.2018р. про відступлення права вимоги, укладеного між сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю „Довіра" та товариством з обмеженою відповідальністю „Лотівка Еліт" задоволено. Визнано недійсним договір №28/02-2018ДЛ від 28.02.2018р. про відступлення права вимоги, укладений між сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю „Довіра" та товариством з обмеженою відповідальністю „Лотівка Еліт".

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.10.2019р. у справі №924/51/19 - апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" на рішення господарського суду Хмельницької області від 22.05.2019р. у справі №924/51/19 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Постановою Верховного суду від 12.12.2019р. рішення господарського суду Хмельницької області від 22.05.2019р. та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.10.2019р. у справі №924/51/19 залишено без змін.

У відповідності до ч.4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи №924/51/19 вбачається, що в період з 02.03.2018р. по 02.04.2018р. Підприємцем внесено до каси Товариства 931 000 грн. платежами по 49 000 грн., що підтверджується копіями ко-рінців прибуткових касових ордерів: №69 від 02.03.2018р., №71 від 05.03.2018р., №73 від 06.03. 2018р., №78 від 07.03.2018р., №82 від 12.03.2018р., №84 від 13.03.2018р., №85 від 15.03.2018р., №86 від 16.03.2018р., №91 від 19.03.2018р., №96 від 20.03.2018р., №97 від 21.03.2018р., №98 від 22.03.2018р., №99 від 23.03.2018р., №118 від 26.03.2018р., №129 від 27.03.2018р., №146 від 28.03. 2018р., №157 від 29.03.2018р., №168 від 30.03.2018р., №185 від 02.04.2018р.

Представник позивача адвокат Драч В.М., який діє на підставі довіреності від 22.10.2018р. направив на адресу ТОВ «Лотівка Еліт» - 04 жовтня 2019 року письмову вимогу з проханням в строк до 15 жовтня 2019 року повернути ФОП Гнідко Раїсі Василівні, РНОКПП - НОМЕР_2 на поточний рахунок № НОМЕР_3 в ПАТ «Кредобанк», МФО 325365, безпідставно набуті кошти в сумі 931000,00 грн. (дев`ятсот тридцять одна тисяча гривень), яка залишена без відповіді та задоволення.

У зв`язку з тим, що відповідач не виконав обов`язку з повернення грошових коштів в сумі 931,00 грн., позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 931000,00 грн. сплачених позивачем коштів.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Згідно із ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання, придбання або збереження майна суб`єкта або суб`єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об`єктів інтелектуальної власності та інших дій суб`єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

У відповідності до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Положеннями ст. 14 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

З огляду на викладені норми вбачається, що підставою виникнення зобов`язання та права вимоги його виконання є, зокрема, правочин, який зумовлює виникнення прав і обов`язків.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Разом з тим, системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, а отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi вказаної норми лише за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

За таких обставин, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Тобто, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна (грошових коштів), стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна (грошових коштів) однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна (грошових коштів) відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 08.01.2019 у справі №916/2927/17 та від 14.01.2019 у справі №912/1188/17.

Судом встановлено, що позивач перерахував відповідачу 491895,00 грн. відповідно до платіжних доручень №2822 від 28.02.2018 року із призначенням платежу "за будматеріали згідно рахунку №42 від 02.02.2018 року"; №1826 від 19.01.2018 року та №1817 від 12.01.2018 року із призначенням платежу "за матеріали згідно рахунку №2 від 05.01.2018 року"; №1802 від 28.12.2017 року та № 1780 від 26.12.2017 року із призначенням платежу "за матеріали згідно рахунку б/н від 21.12.2017 року".

Проте, матеріали справи не містять та учасниками судового розгляду не надано будь-яких доказів існування договірних відносин між сторонами з приводу договору №28/02-2018 ДЛ про відступлення права вимоги від 28.02.2018р.

З вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що між сторонами відсутні договірні, у зв`язку з чим набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

А тому посилання відповідача на зарахування зустрічних вимог (борг за часткове виконання договору поруки №15/01-ДЛ від 15.01.2016р.) без наявності договірних відносин спростовується вищенаведеним та є неможливим.

Оскільки відповідачем в добровільному порядку не повернуто позивачу 931000,00 грн. до стягнення з відповідача підлягає 931000,00 грн. безпідставно отриманих коштів, тому в цій частині позов підлягає задоволенню.

Враховуючи положення ч.1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 20, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов за позовом Фізичної особи-підприємця Гнідко Раїси Василівни м. Хмельницький до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт", с. Лотівка Шепетівського району Хмельницької області про стягнення 931000,00 грн. задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт",(вул.Центральна,1 Б, с.Лотівка Шепетівського району Хмельницької області, код 32678215) на користь Фізичної особи-підприємця Гнідко Раїси Василівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) 931000,00 грн. (дев`ятсот тридцять одну тисячу гривень 00 коп.) безпідставно отриманих коштів, 13965,00 грн. (тринадцять тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять гривень 00 коп.) судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18.02.2020 року.

Суддя І.В. Грамчук

Віддрук. 3 прим.: 1 - до справи, 2 - позивачу ( АДРЕСА_1 ); 3 - відповідачу (30453, Хмельницька обл., Шепетівський р-н, с. Лотівка, вул.Центральна, буд. 1Б) - надіслати всім рек. листом з пов. про вруч.