ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2020 р. Справа№ 910/5732/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

при секретарі судового засідання Позюбан А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплопостачсервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2019

у справі № 910/5732/19 (суддя Пукшин Л.Г)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплопостачсервіс"

про стягнення 4 919 093,87 грн

за участю представників учасників справи:

від позивача: Верхацький І.В., представник за довіреністю, адвокат

від відповідача: Жидченко К.П., представник за довіреністю, адвокат

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплопостачсервіс" про стягнення 4 919 093,87 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що всупереч умовам укладеного між сторонами договору №1578/1617-ТЕ-41 постачання природного газу від 21.09.2016 відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо своєчасного та повного розрахунку за поставлений газ, що стало наслідком виникнення у останнього заборгованості перед позивачем у розмірі 2 800 790,24 грн. Крім того, на суму основного боргу позивачем нараховано 1 246 691,39 грн - пені, 233 835,75 грн - 3% річних та 637 776,49 грн - інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.10.2019 року у справі № 910/5732/19 позов задоволено частково. Закрито провадження у справі в частині стягнення заборгованості у розмірі 6 901,79 грн. Стягнуто з ТОВ "Теплопостачсервіс" на користь АТ "НАК "Нафтогаз України" основного боргу у розмірі 2 485 789 грн 47 коп., 3 % річних у розмірі 277 136 грн 17 коп., інфляційні втрати у розмірі 905 801 грн 55 коп., пеню у розмірі 1 158 282 грн 29 коп. та судовий збір у розмірі 72 508 грн 67 коп.

Повернуто АТ "НАК "Нафтогаз України" з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 277 грн 74 коп., сплачений згідно платіжного доручення №7003614 від 16.04.2019.

Відстрочено виконання рішення у справі № 910/5732/19 до 30.04.2020 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2019 року у справі № 910/5732/19 в частині відстрочення виконання рішення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення в частині задоволення клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, без дослідження усіх істотних обставин справи при застосуванні ст. 331 ГПК України. Так, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги те, що несплата відповідачем заборгованості з 2017 року набула систематичний та довготривалий характер. Також позивач зазначає, що до клопотання про відстрочення виконання судового рішення не було надано доказів в підтвердження наявності виключних обставин, які є підставою для відстрочки згідно приписів ст. 331 ГПК України, а саме не надано доказів загрози банкрутства відповідача; відсутності коштів на банківських рахунках; відсутності майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2019, справа № 911/5753/19 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Алданової С.О., суддів Мартюк А.І., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2019 апеляційну скаргу АТ " НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2019 залишено без руху на підставі ст.ст. 174, 260 ГПК України у зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору.

Також, не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ "Теплопостачсервіс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2019 року у справі № 910/5732/19 в частині стягнення пені у розмірі 1 158 282 грн 29 коп. і ухвалити у вказаній частині нове, яким зменшити розмір пені на 90 відсотків, тобто до суми 115 828 грн 22 коп.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні клопотання про зменшення пені є незаконним, необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. Так, апелянт вказує на те, що місцевим господарським судом безпідставно не було прийнято до уваги того, що відповідач є теплопостачальною організацією, єдиним джерелом надходження коштів якому є кошти, які отримані в якості оплати за спожиту теплову енергію населенням. Також апелянт зазначає, що кошти сплачені споживачами за теплову енергію зараховуються виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання та розподіляються без згоди відповідача. За доводами скаржника, несвоєчасність розрахунків за отриманий газ не є наслідком несумлінного виконання своїх зобов`язань відповідачем, а є існуванням об`єктивних причин, що не давали можливість своєчасно виконати договірні зобов`язання з оплати поставленого газу у зв`язку із наявністю дебіторської заборгованості споживачів теплової енергії.

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 20.12.2019, апеляційну скаргу ТОВ "Теплопостачсервіс" передано раніше визначеному автоматизованою системою складу суду: головуючий суддя Алданова С.О., судді Мартюк А.І., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2019 поновлено ТОВ "Теплопостачсервіс" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2019 року; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Теплопостачсервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2019 року у справі № 910/5732/19; запропоновано учасникам справи подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2020 справу за апеляційною скаргою ТОВ "Теплопостачсервіс" призначено до розгляду на 11.02.2020

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2020, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ " НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2019. Призначено апеляційну скаргу АТ "НАК "Нафтогаз України" до спільного розгляду з апеляційною скаргою ТОВ "Теплопостачсервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2019 року у справі № 910/5732/19 в одному апеляційному провадженні на 11.02.2020, запропоновано учасникам справи подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

14.01.2020 від АТ "НАК "Нафтогаз України" надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому сторона просить оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ "Теплопостачсервіс" - без задоволення.

11.02.2020 від ТОВ "Теплопостачсервіс" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу АТ "НАК "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2019 року в частині відстрочення виконання рішення суду - без змін.

В судовому засіданні 11.02.2020 представник позивача вимоги своєї апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, оскаржуване рішення в частині відстрочи виконання судового рішення скасувати. Також заперечував проти доводів апеляційної скарги ТОВ "Теплопостачсервіс" та просив оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні клопотання відповідача про зменшення пені - залишити без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні 11.02.2020 вимоги своєї апеляційної скарги підтримав, просив оскаржуване рішення в частині стягнення пені скасувати та ухвалити у вказаній частині нове, яким зменшити розмір пені на 90 відсотків. Проти задоволення апеляційної скарги АТ "НАК "Нафтогаз України" заперечував з підстав, викладених у відзиві та просив відмовити у її задоволенні.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг в межах викладених скаржниками доводів та вимог, виходячи з наступного.

21.09.2016 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Теплопостачсервіс" (споживач за договором, відповідач у справі) був укладений договір №1578/1617-ТЕ-41 постачання природного газу (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Відповідно до п. 5.1. Договору (в редакції додаткової угоди №3 від 31.03.2017) ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2017 № 187.

Ціна за 1000 куб. м газу за цим договором з 01 квітня 2017 року становить 4 942,00 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5 930,40 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот тридцять грн. 40 коп. (п. 5.2. Договору в редакції додаткової угоди №3 від 31.03.2017).

Згідно з п. 6.1. Договору (в редакції додаткової угоди №2 від 27.02.2017) оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором (п. 6.1.1. Договору).

В строк до 15-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, споживач має право надати постачальнику довідку щодо суми коштів, які підлягають обов`язковій сплаті постачальнику природного газу протягом міжопалювального періоду, в рахунок оплати за природний газ, спожитий в кожному місяці опалювального сезону, за формою згідно з додатком 5 до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 (Офіційний вісник України, 2005 p., N 30, ст. 1811).

У разі коли споживач відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" не є виконавцем житлово-комунальної послуги з централізованого опалення, він має право надати постачальнику до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу, довідку, складену на підставі відповідної довідки виконавця житлово-комунальної послуги з централізованого опалення.

При цьому відповідальність за достовірність наданої постачальнику інформації покладаєтеся на споживача.

Останній строк надання довідки за цим договором є 15.04.2017. У разі ненадання Довідки до 15.04.2017 (включно), споживач втрачає право на перенесення строків остаточних розрахунків відповідно до підпункту 6.1.3 (п. 6.1.2 Договору).

У разі надання споживачем постачальнику довідки, терміном остаточного розрахунку за зобов`язаннями споживача, які підлягають обов`язковій сплаті у відповідному місяці міжопалювального періоду, на суму, визначену в Довідці, вважається останній день цього місяця (п. 6.1.3. Договору).

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв у власність природний газ на загальну суму 44 679 058,36 грн., про що свідчать підписані між сторонами Акти приймання-передачі природного газу, а саме:

- від 31.10.2016 на суму 3 755 093,70 грн;

- від 30.11.2016 на суму 5 987 503,82 грн;

- від 31.12.2016 на суму 7 165 049,98 грн;

- від 31.01.2017 на суму 8 301 373,92 грн;

- від 28.02.2017 на суму 6 940 661,44 грн;

- від 31.03.2017 на суму 4 581 844,84 грн;

- від 30.04.2017 на суму 1 919 344,31 грн;

- від 31.05.2017 на суму 1 555 585,43 грн;

- від 30.06.2017 на суму 1 236 885,73 грн;

- від 31.07.2017 на суму 1 043 904,59 грн;

- від 31.08.2017 на суму 973 759,82 грн;

- від 30.09.2017 на суму 1 218 050,78 грн.

За отриманий природний газ відповідач розрахувався частково на суму 42 186 367,10 грн, що підтверджується банківськими виписками, копії яких наявні в матеріалах справи.

Предметом позову у даній справі (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) є вимога про стягнення з ТОВ "Теплопостачсервіс" заборгованості за поставлений газ в сумі 2 492 691,26 грн, на яку нараховано пеню у розмірі 1 158 282,29 грн, 3% річних у розмірі 277 136,17 грн та інфляційні втрати у розмірі 905 801,55 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 173 ГК України, що кореспондується зі ст. 509 ЦК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Дослідивши зміст Договору, який укладений між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та ТОВ "Теплопостачсервіс", місцевим господарським судом вірно встановлено, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, правове регулювання якого здійснюється Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Так, в силу ст. 712 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 265 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

За змістом ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, в період з жовтня 2016 року по вересень 2017 року позивачем на виконання умов договору №1578/1617-ТЕ-41 від 21.09.2016 було передано у власність відповідача природний газ на загальну суму 44 679 058,36 грн., який був частково оплачений ТОВ "Теплопостачсервіс" на загальну суму 42 186 367,10 грн, в тому числі на суму 286 733,30 грн згідно платіжного доручення №1 від 03.06.2019, у зв`язку з чим позивачем було подано заяву про зменшення позовних вимог.

Крім того, під час вирішення спору у суді першої інстанції, відповідачем 24.06.2019 частково було погашено заборгованість в сумі 5 126,42 грн та 02.07.2019 - в сумі 1 775,37 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи виписками з рахунку ТОВ "Теплопостачсервіс" за період з 01.06.2019 по 31.07.2019 (а.с. 194, 210 том 1).

За встановлених у даній справі обставин справи, а також з огляду на приписи п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, суд першої інстанції дійшов правомірних висновків про закриття провадження в частині стягнення 6901,79 грн основної заборгованості у зв`язку з відсутністю предмету спору та задоволення позовних вимог про стягнення 2 485 789,47 грн боргу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач у встановлений умовами договору строк обов`язку по оплаті вартості отриманого газу не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, то дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань, і він вважається таким, що прострочив, а відтак є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Місцевий господарський суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, дійшов висновку, що він є обґрунтованим та арифметично вірним, а тому задовольнив в повному обсязі вищенаведені позовні вимоги.

Оскільки питання правомірності розміру стягнутих Господарським судом міста Києва сум інфляційних та річних апелянтами не порушено, а судом апеляційної інстанції підстав виходу за межі доводів та вимог апеляційних скарг не встановлено, справу переглянуто в порядку ч. 1 ст. 269 ГПК України.

Нормами ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Частиною 1 статті 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 статті 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Сторонами Договору в п. 8 узгоджено, що у разі невиконання відповідачем п. 6.1. цього договору, він сплачує позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (в редакції додаткової угоди №3 від 31.03.2017 - не більше 16,4%).

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення пені та відмовляючи у задоволенні клопотання про її зменшення, місцевий господарський суд виходив з того, що ТОВ "Теплопостачсервіс" не доведено наявності виняткових обставин, що можуть бути підставою для зменшення пені в порядку ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України.

Судова колегія, за результатами перегляду справи в апеляційному порядку, погоджується з вищевикладеними висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм права, слід дійти висновку, що при вирішенні питання зменшення сум штрафних санкцій, оцінці підлягає те чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступінь виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків (аналогічну правову позицію викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 905/2135/17).

Водночас, стягнення з боржника штрафних санкцій повинно бути спрямоване на дотримання договірної дисципліни і має штрафний характер, проте не є і не може бути джерелом збагачення кредитора у випадку надмірно великих санкцій. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені та штрафу, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Також, судова колегія звертає увагу на те, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18.

Обґрунтовуючи звернення з відповідним клопотанням (аналогічними доводами обґрунтована і апеляційна скарга) відповідач посилався на те, що єдиним джерелом для оплати природного газу та послуг з його транспортування і розподілу є кошти, отримані в якості оплати за спожиту теплову енергію з боку населення. Крім того, вказував на те, що сплачені за теплову енергію кошти зараховуються виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, які розподіляються за щомісячними нормативами без згоди на те відповідача.

Однак, вказані доводи судова колегія визнає непереконливими, оскільки укладаючи договір сторони погодили усі його істотні умови, в тому числі ціну, порядок розрахунків, згідно якого у випадку коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного газу, відповідач зобов`язався в будь-якому випадку своєчасно та в повному обсязі розрахуватись за газ. Тобто відповідач не обмежувався в здійсненні розрахунків лише рахунками зі спеціальним режимом використання, а тому він мав передбачену Договором можливість сплатити заборгованість власними коштами та міг впливати на стан розрахунку. Отже, відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за спірним договором, погодився із передбаченим ним порядком розрахунків та, відповідно, встановленою відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань.

При цьому, місцевим господарським судом вірно було зауважено, що умовами договору саме на відповідача, як на споживача за договором, покладений обов`язок здійснювати оплату за отриманий газ і такий обов`язок не ставиться в залежність від нарахування та сплати іншими споживачами послуг за поставлену теплову енергію.

Щодо поданих в суді першої інстанції доказів - копій балансу ТОВ "Теплопостачсервіс" станом на 31.12.2016, 31.12.2017 та звіту про фінансові результати за 2016-2017 роки, апеляційна інстанції зазначає, що скрутне фінансове становище відповідача, з урахуванням здійснення підприємницької діяльності на засадах самостійності, ініціативності, на власний ризик, не може бути єдиною та безумовною підставою для зменшення розміру санкцій.

Також при відмові у задоволенні клопотання про зменшення пені на 90% місцевим господарським судом було враховано інтереси позивача, який здійснює власну господарську діяльність та, уклавши договір на поставку газу, розраховував на своєчасне отримання оплати за поставлений відповідачу товар.

Таким чином, на переконання судової колегії, місцевий господарський суд, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, об`єктивно та вірно оцінив відсутність винятковості випадку, в якому може бути зменшено пеню, виходячи з інтересів обох сторін, причин неналежного виконання зобов`язання, відсутності доказів вжиття зобов`язаною стороною заходів належного виконання договору, довготривалого та систематичного невиконання обов`язку з оплати газу.

Викладені в апеляційній скарзі доводи ТОВ "Теплопостачсервіс" не спростовують вищенаведених висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення у відповідній його частині.

Посилання представника відповідача в судовому засіданні на судову практику Верховного Суду (постанова від 21.01.2020 у справі № 910/1180/19) не приймаються до уваги, оскільки встановлені судами у наведеній справі обставини щодо наявності винятковості випадку для зменшення штрафних санкцій є відмінними від обставин у даній справі. Зокрема, боржником після звернення позивача з позовом було повністю погашено заборгованість, а прострочка була незначною. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що зменшення суми пені є правом суду, яке він може реалізувати у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань і дослідження доказів.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ТОВ "Теплопостачсервіс", оскільки викладені на її обґрунтування доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Щодо відстрочки виконання судового рішення Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Так, звертаючись із заявою про відстрочку виконання судового рішення на підставі ст. 331 ГПК України відповідач просив врахувати соціальну спрямованість та сезонність діяльності підприємства, майновий стан відповідача (стала збитковість), відсутність достатньої суми коштів на банківських рахунках, а також вчинення активних дій із акумулювання та стягнення в примусовому порядку дебіторської заборгованості за спожиту теплову енергію. Крім того, відповідач з огляду на вищенаведені обставини вказував на неможливість здійснення єдиної виплати повної суми заборгованості, пені, 3% та інфляційних нарахувань, оскільки призведе до суттєвого фінансового навантаження на підприємство, арешту рахунків, утворення заборгованості по заробітній платі, позбавить можливості відповідача вчасно розпочати опалювальний період та безперебійно поставляти теплову енергію споживачам, а також призведе до загрози банкрутства підприємства і остаточного припинення надання послуг. В обґрунтування вказаного клопотання долучено звіт про фінансові результати за 1 півріччя 2019, реєстр переданих справ до суду, довідки про поточну інформацію по рахунках відповідача.

Відповідно до ч. ч. 1- 4 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому, питання відстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.

Заперечуючи проти відстрочки виконання рішення суду, позивач в суді апеляційної інстанції посилався на наявність систематичного та довготривалого характеру невиконання відповідачем договорених зобов`язань. Однак, вказані аргументи не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення у відповідній частині, оскільки долучені відповідачем до матеріалів справи докази в їх сукупності свідчать про можливість виникнення обставин загрози невиконання судового рішення, за яким присуджується стягнення значної суми заборгованості.

Доводи апеляційної скарги АТ "НАК "Нафтогаз України" про ненадання відповідачем жодних доказів в підтвердження наявності виключних обставин, які є підставою для відстрочки виконання рішення, спростовуються матеріалами справи, а тому відхиляються судовою колегією за їх необґрунтованістю.

Колегія суддів, враховуючи фінансовий стан сторін, часткове погашення відповідачем заборгованості перед позивачем та наявність наміру відповідача здійснити добровільне погашення решти суми заборгованості за поставлений позивачем газ за договором, а також з огляду на вчинення боржником дій із стягнення дебіторської заборгованості за спожиту теплову енергію, що може надати можливість здійснити погашення залишку заборгованості, вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відстрочка виконання рішення у даній справі на 6 місяців не порушить баланс інтересів сторін, а саме досягнення мети виконання судового рішення при максимальному дотриманні співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора.

На переконання суду апеляційної інстанції, місцевим господарським судом при частковому задоволенні заяви відповідача про відстрочку виконання рішення не порушено принципів "справедливої рівноваги" та "справедливого балансу" у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Підсумовуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги АТ "НАК "Нафтогаз України" про прийняття місцевим господарським судом оскаржуваного рішення в частині задоволення заяви про відстрочку з порушенням норм матеріального і процесуального права, без дослідження усіх істотних обставин справи, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи апеляційним господарським судом.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2019 у справі № 910/5732/19 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржниками не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянтів.

Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва 30.10.2019 у справі №910/5732/19 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплопостачсервіс" на рішення Господарського суду міста Києва 30.10.2019 у справі №910/5732/19 залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2019 у справі №910/5732/19 залишити без змін.

4. Справу №910/5732/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк

Повний текст постанови складено 17.02.2020