ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2020 р. Справа №914/1283/19

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

Суддів Бойко С.М.

Матущак О.І.

за участю секретаря судового засідання Кіри О.С.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства (далі - ПрАТ) «Львівобленерго» № 119-5111 від 08.11.2019р. (вх. № 01-05/4135/19 від 20.11.2019р.)

на рішення Господарського суду Львівської області від 23.10.2019р. (суддя Рим Т.Я.; повний текст складено 04.11.2019р.)

у справі № 914/1283/19

за позовом: ПрАТ «Львівобленерго», м. Львів

до відповідача: Комунального підприємства «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області (далі КП «Дрогобичводоканал»), м. Дрогобич, Львівська область

про стягнення 1659245,24 грн.

за участю представників:

від позивача: Горбунова О.Л. адвокат (ордер в справі);

від відповідача: Сливка В.В. адвокат (ордер в справі)

1. Розгляд справи

Відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст. ст. 35, 36, 37 ГПК України не заявлялось.

Судове засідання фіксувалось технічними засобами згідно ст. 222 ГПК України.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.12.2019 застосовано принцип розумного строку тривалості судового провадження.

2. Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

Клопотань процесуального характеру не заявлено.

3. Короткий зміст позовних вимог.

3.1. 04.07.2019 ПрАТ «Львівобленерго» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом (із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог) до КП «Дрогобичводоканал» про стягнення 1 119 241,36 грн. заборгованості за спожиту електричну енергію, 389 124,53 грн. пені, 115 556,11 грн. інфляційних нарахувань, 35 323,24 грн. 3 % річних.

3.2. Позивач свої вимоги обгрунтовує тим, що 28.02.2007 між сторонами укладено договір про постачання електричної енергії № 90132. За умовами цього договору ПрАТ «Львівобленерго» (Постачальник) продає електричну енергію КП «Дрогобичводоканал» (Споживач) для забезпечення потреб електроустановок Споживача з приєднаною потужністю, зазначеною в додатку № 9 "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору. Проте, Споживач в порушення умов названого договору не виконав свого обов`язку із оплати вартості поставленої йому активної електричної енергії, внаслідок чого виникла заборгованість.

3.3. 30.07.2019 ПрАТ «Львівобленерго» подало до суду заяву про визначення попереднього розрахунку витрат на професійну правничу допомогу у справі № 914/1283/19 в розмірі 52 000,00 грн. До вказаної заяви додано додатки: копії ордеру серія ЛВ № 131828 на надання правової допомоги від 10.07.2019, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, договору № 19/5-5 від 17.05.2019 про надання правничої допомоги, рахунку на оплату № 19/030 від 17.06.2019 (т. 1, а.с. 117-122).

3.4. 09.09.2019 КП «Дрогобичводоканал» подало до суду заперечення на заяву про визначення попереднього розрахунку витрат на професійну правничу допомогу (т. 1, а.с. 165).

4. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

4.1. Рішенням Господарського суду Львівської області від 23.10.2019 позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Дрогобичводоканал" Дрогобицької міської ради Львівської області на користь Приватного акціонерного товариства "Львівобленерго" 1 119 241,36 грн. основного боргу, 100 781,06 грн. пені, 19 214,20 грн. 3% річних, 27 069,36 грн. інфляційних витрат, 20 506,30 грн. витрат на оплату судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

4.2. Щодо розподілу судових витрат суд першої інстанції вказав, що позивач на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат міг передбачити витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 52 000,00 грн. та знав розмір такої, оскільки вже оплатив відповідні послуги, проте не заявив про це. Таким чином, суд на підставі ч. 6 ст. 129 ГПК України відмовив позивачу у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 52 000,00 грн., яка була заявлена до відшкодування та майже втричі перевищувала суму в попередньому (орієнтовному) розрахунку.

Суд на відповідача поклав 20 506,30 грн. витрат на оплату судового збору.

5. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи сторін у справі.

5.1. ПрАТ «Львівобленерго» не погоджується з ухваленим рішенням суду в частині судових витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, вважає його в цій частині незаконним. Зокрема зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Скаржник стверджує, що відповідно до вимог ст. 126 ГПК України судові витрати на професійну правничу допомогу є співмірними із складністю даної справи та виконаних послуг адвокатом. Вказує, що в матеріалах справи міститься достатньо доказів щодо виконаної роботи (надання пояснень, розрахунків, аналіз законодавства, участь в судових засіданнях, що підтверджується ухвалами суду першої інстанції). Наголошує, що ціна позову при поданні позовної заяви складала 1 718 618,97 грн., витрати на правничу допомогу 52 000,00 грн. це 3% від ціни позову. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись названою нормою процесуального права відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, суд повинен був конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Скаржник вважає, що суд не звернув уваги на те, що за змістом п.1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст.129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється та розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу виконаної роботи та її вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. На думку скаржника, суд не має права змінювати розмір гонорару і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні заяви про стягнення витрат на відшкодування професійної правничої допомоги у суді першої інстанції в сумі 52 000,00 грн. та прийняти нове судове рішення, яким задоволити дану заяву.

5.2. 20.11.2019 ПрАТ «Львівобленерго» подало заяву про визначення попереднього розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи в апеляційному порядку в розмірі 6 000,00 грн., у якій просить вирішити її разом з іншими судовими витратами.

5.3. КП «Дрогобичводоканал» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти доводів скаржника, вважає рішення суду першої інстанції в частині відмови позивачу у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, законним, справедливим та обґрунтованим. Зазначає, що відповідно до приписів ч. 1 ст. 124 ГПК України позивач повинен був при поданні позову заявити і орієнтовний розрахунок суми судових витрат. При цьому, відповідач покликається на правову позицію Об`єднаної палати Верховного Суду Касаційного господарського суду висловлену у постанові від 03.10.2019 справа № 922/445/19. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позовна заява (без попереднього орієнтовного) розрахунку судових витрат на правову допомогу, а лише з вказаними витратами сплаченого судового збору в розмірі 25 779,29 грн. була подана в суд першої інстанції 04.07.2019. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 05.07.2019 було відкрито провадження у даній справі, проте клопотання про збільшення судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 52 000,00 грн. датоване позивачем 30.07.2019, тобто майже через місяць після відкриття провадження. З наведеного вбачаються процесуальні порушення, допущені позивачем при обґрунтуванні витрат на правову допомогу. Крім того, до клопотання про збільшення судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу позивач долучив лише рахунок та платіжне доручення про оплату 52 000,00 грн. Разом з тим, не надав будь-яких обґрунтувань щодо співмірності зі складністю справи, роз`ясненням чому саме така кількість часу була витрачена на ту чи іншу процесуальну дію, обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову. Сума заявлених до відшкодування судових витрат майже втричі перевищує суму, заявлену в орієнтовному розрахунку. Просить апеляційну скаргу ПрАТ «Львівобленерго» залишити без задоволення, рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін.

Крім того, у поданому відзиві відповідач заявив попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 12 000,00 грн.

5.4. ПрАТ «Львівобленерго» подало заперечення на відзив та на заяву щодо орієнтовного розрахунку судових витрат, понесених відповідачем. Зазначає, що відповідач, як на заперечення доводів апеляційної скарги в частині відмови у стягненні судових витрат на правничу допомогу для ПрАТ «Львівобленерго», так і в підтвердження понесених судових витрат КП «Дрогобичводоканал» покликається на постанову Об`єднаної палати Верховного Суду Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, використовуючи позицію Верховного Суду у своїх інтересах, що є зловживанням процесуальними правами. Скаржник вказує, що відповідно до правового висновку, наведеного Верховним Судом у названій постанові, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження їх обсягу та вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, третьою особою чи тільки має бути сплачено(п.1 ч. 2 ст. 126 ГПК України). Водночас, відмовляючи позивачу у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 52 000,00 грн. суд першої інтсанції дійшов всиновку, що такі не підлягають відшкодуванню, оскільки позивач на день подання позову уже про них знав та не включив такі витрати до попереднього розрахунку судових витрат. Крім того, суд самостійно (без достатніх обгрунтувань чи заперечень відповідача щодо неспівмірності понесених витрат) вважав, що така сума є втричі завищена від сплаченого у справі судового збору. Скаржник звертає увагу, що заява про визначення попереднього розрахунку витрат на професійну правничу допомогу подана під час слухання справи № 914/1283/19 у попередньому судовому засіданні, долучені усі необхідні документи для встановлення судом взаємозв`язку між договором на правничу допомогу (інстанція, номер справи, повна назва довірителя, тощо), подані усі необхідні документи рахунок та докази його реальної та повної сплати. Натомість КП «Дрогобичводоканал» зосередився лише на порушенні процесуального закону, яке ніби-то допустив позивач, жодного обгрунтування щодо неспівмірності витрат з ціною позову відповідачем не подано.

Щодо заяви про орієнтовний (попередній) розрахунок судових витрат, понесених КП «Дрогобичводоканал» звертає увагу, що до відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не долучено договору про надання правничої допомоги, а отже, ПрАТ «Львівобленерго» невідомо та незрозуміло про розмір суми, що підлягає сплаті витрат на професійну правничу допомогу (як загальної суми, так і звідки сума 12 000,00 грн.). Ця сума на думку скаржника є неспівмірною з виконаною адвокатом роботою у справі. Просить відмовити в задоволенні заяви КП «Дрогобичводоканал» про стягнення витрат на правничу допомогу.

5.5. КП «Дрогобичводоканал» подав заперечення на заперечення ПрАТ «Львівводоканал» на відзив, в якому вказує, що позивач (скаржник) суперечить сам собі, а саме покликається на ч. 1 ст. 124 ГПК України, поряд з цим визнає, що заява про відшкодування витрат на правову допомогу в суді першої інтсанції не була ним подана у відповідності до наведеної норми процесуального права (не разом з першою заявою по суті). Відповідач на підтвердження того, що суди відмовляють у відшкодуванні витрат на правову допомогу у разі порушення ч. 1 ст. 124 ГПК України просить врахувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 12.11.2019 справа № 904/4494/18, в якій витсловлено правову позицію, що орієнтовний (попередній) розрахунок суми судових витрат, які особа очікує понести, подається разом з першою заявою по суті, у разі неподання саме такого розрахунку, суд відмовляє у відшкодуванні цих витрат.

Щодо заперечень скаржника, які на його думку спростовують попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на правничу допомогу, понесених КП «Дрогобичводоканал», а саме відсутність в матеріалах справи копії договору, неспівмірність роботи та оплати, підтвердження оплати тощо, відповідач вказав, що такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідач зазначив, що після завершення розгляду справи судом апеляційної інтсанції, він понесе витрати на правову допомогу, надану Адвокатським об`єднанням «АЙЕМПАРТНЕРС», а відповідні докази про оплату правничої допомоги будуть подані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

6. Норми права та мотиви, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови, висновки суду.

У відповідності до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст.123 ГПК України).

Частиною 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України передбачено порядок попереднього визначення суми судових витрат: разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Наведене положення процесуального права забезпечує дотримання принципу змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, та крім того, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення) здійснювати розподіл судових витрат.

Згідно із ч. 2 ст. 124 ГПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ч.2 ст. 161 ГПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

У відповідності до п. 9 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Як видно з матеріалів справи, у поданій позовній заяві позивач зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат становить 25 779,29 грн. Вказана сума є сумою сплаченого позивачем судового збору, згідно платіжного доручення № 13842 від 12 червня 2019 року (т. 1, а.с. 10). Жодного згадування про витрати на професійну правничу допомогу у попередньому (орієнтовному) розрахунку судових витрат, наведеному у позовній заяві, позивач не зазначив.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що Адвокатське об`єднання "Юріс Консультус" та позивач уклали договір № 19/5-5 від 17.05.2019 про надання правничої допомоги (т. 1, а.с. 120-121). За умовами пунктів 1.1, 1.2 цього договору Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання забезпечувати представництво Клієнта (позивач у справі) у суді та надавати інші види правничої допомоги, а Клієнт приймає на себе зобов`язання оплачувати надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання доручень клієнта. Зокрема, правнича допомога надається в ході розгляду Господарським судом Львівської області справи № 914/1283/19.

Пунктом 4.1 договору № 19/5-5 від 17.05.2019 передбачено, що вартість правничої допомоги становить: авансова оплата 52 000,00 грн. На підставі цього пункту Адвокатське об`єднання виставило позивачу рахунок № 19/030 від 17.06.2019 на суму 52 000,00 грн.

Позивач оплатив вартість послуг з надання правничої допомоги, про що свідчить платіжне доручення № 15145 від 27.06.2019 на суму 52 000,00 грн. (т. 1, а.с. 132). Отже, позивач був обізнаний про попередній розмір витрат на професійну допомогу та оплатив такі ще до подання позовної заяви (до 04.07.2019). Водночас, заява про визначення попереднього розміру витрат на професійну правничу допомогу (т. 1, а.с. 117) подана до суду 30.07.2019.

Відповідно до положень частини 3 статті 124 Господарського процесуального кодексу України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Водночас, згідно з частиною 6 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Таким чином, з вищенаведених обставин справи вбачається, що позивач на час подання позову (першої заяви по суті) не зазначав про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 52 000,00 грн., хоча міг передбачити такі витрати, оскільки вже оплатив відповідні послуги. Проте такі витрати не були включені до попереднього (орієнтовного) розрахунку при подані першої заяви по суті. Разом з тим, остаточна сума судових витрат, заявлена до відшкодування позивачем (25 779,29 грн. + 52 000,00 грн. = 77 779,29 грн.) втричі перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, що є істотним перевищенням в контексті ч. 6 ст. 129 ГПК України.

З урахуванням вищенаведених норм процесуального права та обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов законного висновку про відмову позивачу у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 52 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, наведених в рішенні Господарського суду Львівської області від 23.10.2019 у справі №914/1283/19.

За приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи.

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу з додержанням норм процесуального права. Скаржником не доведено наявності підстав, визначених ст. 277 ГПК України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги, таких підстав апеляційним судом не встановлено.

Отже, рішення суду першої інстанції в цій частині належить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

8. Судові витрати

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, відтак не підлягає до задоволення заява ПрАТ «Львівобленерго» б/н від 19.11.2019 (вх. № 01-04/6986/19 від 20.11.2019) про визначення попереднього розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи в апеляційному порядку в розмірі 6 000,00 грн.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід покласти на апелянта. У разі подання відповідного клопотання, апелянту належить повернути з Державного бюджету судовий збір в сумі 2881,50 грн. за подання апеляціійної скарги на судове рішення в частині відмови в стягненні судових витрат.

Керуючись, ст. ст. 129, 252, 254 269, 270, 275, 276, 281 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду Львівської області від 23.10.2019 року в частині відмови в стягненні витрат на професійну правничу допомогу без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

3. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови складено 14.02.2020 року.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Матущак О.І.