СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2020 р. Справа № 905/1391/19

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С., суддя Ільїн О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України (вх. №3539 Д/1) на рішення Господарського суду Донецької області від 21.10.2019 у справі № 905/1391/19

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України (місцезнаходження: 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8; адреса для листування: 01033, м. Київ, вул. Тарасівська, 19-Б, оф. 9, для ОСОБА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

до Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку (місцезнаходження: 84333, м. Краматорськ, вул. Маяковського, 10, ідентифікаційний код 24289666)

про стягнення 24 950,91 грн,-

ВСТАНОВИЛА:

Моторно (транспортне) страхове бюро України звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку про стягнення 24 950,91 грн суми сплаченого страхового відшкодування.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 21.10.2019 у справі №905/1391/19 в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції зауважив, що з огляду на п.13.1. ст.13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", рішенням Конституційного Суду України від 23 грудня 2014 року у справі № 1-6/2014, саме Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиний суб`єктом відшкодування збитків (вартості ремонту), спричинених 25.04.2018 о 18-40 год дорожньо транспортною пригодою.

Позивач з вказаним рішення суду не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

В обґрунтуванні апеляційної скарги позивач наголошує, що:

-транспортний засіб ОСОБА_2 (винної особи у ДТП, який на момент ДТП працював інспектором в Донецькому загальному відділі ВСП) не належав останньому на праві володіння, що унеможливлює застосування до даного спору пункту 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів";

-в силу дії ч.1 статті 1172 ЦК України статус учасника бойових дій не розповсюджується на відповідальність роботодавця-власника джерела підвищеної небезпеки під час виконання трудової діяльності учасника бойових дій.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду Донецької області від 21.10.2019 у справі № 905/1391/19; вирішено розгляд апеляційної скарги Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду Донецької області від 21.10.2019 у справі № 905/1391/19 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; відмовлено в задоволенні клопотання Моторного (транспортного) страхового бюро України про розгляд справи № 905/1391/19 у судовому засіданні з повідомленням та викликом сторін; встановлено учасникам справи строк - не пізніше п`яти днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого вони мають право подати відзиви на апеляційну скаргу, які повинні відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, а також докази надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів апелянтові.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвали про відкриття провадження у справі згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень були отримані представниками позивача та відповідача 23.12.2019 та 24.12.2019.

Згідно статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Тобто, матеріалами справи підтверджується належне повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та розгляд справи в порядку, передбаченому ч. 10 ст. 270 ГПК України.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

03.01.2020 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.22), в якому останній просить суд апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України (вх. №3539 Д/1) залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Донецької області від 21.10.2019 у справі № 905/1391/19 без змін.

14.01.2020 від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла відповідь на відзив (вх.№278), в якій позивач повторно наголошує на обґрунтованості власної правової позиції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 Господарського процесуального кодексу України, зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи та постанови Краматорського міського суду Донецької області від 11.05.2018 по справі №234/6129/18 25.04.2018 о 18-40 год., ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом "ВАЗ-2106" держ. № НОМЕР_2 , в м. Краматорську по сухому асфальтному покриттю вул. Аероклубна з боку бул. Краматорського на перехресті вул. Актюбінська рухаючись на зелений сигнал світлофора, виконуючи маневр повороту ліворуч не надав перевагу у русі, внаслідок чого з ним скоїв зіткнення з транспортним засобом "Рено 21" держ. № НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по вул. Аероклубна з боку вул. О. Тихого прямо. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки, що є порушенням п.16.6 ПДР України.".

Цією ж постановою:

-винним у ДТП визнано ОСОБА_2 , який на той час працював інспектором в Донецькому загальному відділі ВСП (у дійсності - зональному відділі);

-на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Відповідно до ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом".

Таким чином, не підлягає доказуванню факт дорожньо-транспортної пригоди за участі ОСОБА_2 , який на той час працював інспектором в Донецькому зональному відділі Військової служби правопорядку".

Військовослужбовець Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку ОСОБА_2 на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди (25.04.2018 року) мав статус учасника бойових дій, що позивачем не оспорюється і підтверджено копією посвідчення серія НОМЕР_4 , виданого Головним управлінням персоналу Генерального штабу Збройних Сил України 29 травня 2015 року, доданої відповідачем до відзиву.

Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль "Рено 21", держ. № НОМЕР_3 , який був під керуванням ОСОБА_3 .

Згідно наданих позивачем документів, зокрема копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 і повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_3 , адресованого позивачеві 3.05.2018, власником автомобіля "RENAULT-21" є ОСОБА_4 , який мешкає (зареєстрований) за адресою: АДРЕСА_1 . В той же час в довідці від 25.04.2018 №704402, виданій поліцією позивачеві, власником автомобіля помилково зазначений ОСОБА_5 , місцем проживання якого зазначене: АДРЕСА_1 (згідно наданих сторонами документів суд дійшов до висновку, що поліцією в довідці була допущена описка щодо власника автомобіля).

ОСОБА_2 29.04.2018 року до МТСБУ також було надіслано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, до якого була додана копія посвідчення на підтвердження того, що він є учасником бойових дій.

Нотаріально посвідченою 19.04.2017 довіреністю ОСОБА_4 уповноважив громадян ОСОБА_6 і ОСОБА_7 кожного окремо експлуатувати з правом керування, а при необхідності зняти з обліку та продати належний на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 автомобіль "RENAULT-21", держ. № НОМЕР_3 . Довіреність видана з правом передоручення строком на 3 роки і дійсна до 19.04.2020. В довіреності 29.04.2017 зроблений запис про посвідчення її в порядку передоручення.

Нотаріально посвідченою 29.04.2017 довіреністю ОСОБА_6 уповноважив громадянина ОСОБА_3 експлуатувати з правом керування, а при необхідності зняти з обліку та продати належний на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , виданого 02.03.2017, автомобіль "RENAULT-21", держ. № НОМЕР_3 . Довіреність видана без права передоручення і дійсна до 19.04.2020 року. Згідно довіреності ОСОБА_3 серед іншого надавалось право укладати усі передбачені законом угоди по розпорядженню та користуванню автомобілем, визначати на власний розсуд ціну та інші їх умови, одержувати належні за цими договорами гроші, укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності транспортного засобу.

Згідно п.1.4 ст.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду, у зв`язку з чим господарський суд вважає володіння ОСОБА_3 забезпеченим транспортним засобом (автомобіль "RENAULT-21") правомірним.

Цивільно-правова відповідальність потерпілого застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/2697220, виданого ПрАТ СК "ВУСО" ОСОБА_3 зі строком дії з 27.01.2018 по 26.01.2019. Згідно полісу забезпеченим транспортним засобом є автомобіль "Рено 21", держ. № НОМЕР_3 .

Як вбачається з матеріалів справи, станом на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника (водія) транспортного засобу - ВАЗ-2106" держ. №3716В1 не була застрахована.

Тож, враховуючи, що цивільно-правова відповідальність водія (власника) транспортного засобу ВАЗ-2106" держ. № НОМЕР_2 не була застрахована, водій пошкодженого автомобіля звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) з повідомленням про ДТП від 03.05.2018 та заявою про виплату страхового відшкодування від 29.05.2018.

Відповідно до п.п. а) п.41.1 ст.41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п.1.7 ст.1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Виходячи із змісту висновку №78/18 від 02.05.2018 експертного автотоварознавчого дослідження про відшкодування вартості матеріальних збитків у зв`язку з аварійним пошкодженням, завданим автомобілю марки Renault-21 держномер НОМЕР_3 :

-вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля Renault-21 держномер

НОМЕР_3 - 87 968,58 грн з ПДВ;

-ринкова вартість автомобіля Renault-21 держномер НОМЕР_3 на моменту настання дорожньо-транспортної пригоди - 40 394,00 грн;

-вартість КТЗ (колісних транспортних засобів) в пошкодженому стані "Рено" державний № АН 5077 НВ - 15 443,09 грн;

-різниця вартості КТЗ до та після дорожньо-транспортної пригоди - 24 950,91грн.

-вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля Renault-21 держномер НОМЕР_3 складає 24 950,91грн.

Згідно приписів ст.30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно звіту №109/18-1 від 18.06.2018 вартості утилізації КТЗ після ДТП, утилізаційна вартість пошкодженого автомобіля Renault-21 держномер НОМЕР_3 на момент оцінки становить 15 443,09 грн.

Як вбачається з довідки №1 від 23.08.2018 Моторно (транспортного) страхового бюро України про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, підтверджена шкода по майну складає 24 950,91 грн.

На виконання вимог п.п.а) п.41.1 ст.41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на підставі заяви ОСОБА_3 (особа, яка правомірно володіла забезпеченим транспортним засобом), Моторне (транспортне) страхове бюро України видало наказ "Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_3 " від 30.08.2018 №8253 та здійснило виплату у розмірі 24 950,91 грн, що підтверджується платіжним дорученням №992933 від 31.08.2018. Як зазначено у платіжному дорученні призначенням платежу є: "Виплата по справі №50044, згідно наказу №8253від 30.08.2018, ОСОБА_3 , ТЗ НОМЕР_3 ".

За таких обставин, здійснивши страхову виплату Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку, як роботодавця винуватої у ДТП особи, та власника джерела підвищеної небезпеки, про стягнення 24 950,91 грн суми сплаченого страхового відшкодування.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам колегія суддів зазначає про таке.

Предметом розгляду у даній справі є стягнення з відповідача суми страхового відшкодування, яка була виплачена на користь потерпілої особи, як осіб, відповідальних за заподіяну шкоду.

Відносини у сфері страхування регулюються Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування" та Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування", з якою кореспондується ст. 979 ЦК України, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Правила відшкодування шкоди заподіяної третій особі встановлені ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно з п. 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи

Згідно з п.22.1 ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За змістом ст.36.2. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний, зокрема, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому, доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Відповідно до п. 1.6. ст.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" власники транспортних засобів це юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Приписами п. 1.4. ст.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що "особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду".

Відповідно до довідки Донецького ЗВ ВСП ВІБДР Міністерства оборони України, копія якої міститься в матеріалах справи, автомобіль ВАЗ-2106, державний номер № НОМЕР_2 належить Донецькому зональному відділу Військової служби правопорядку.

Згідно ч.1 ст.3 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України Військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління.

Відповідно до ч.1 ст.137 Господарського кодексу України правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Як вбачається з приписів ч.1 ст.5 Закону України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України" за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, а також за шкоду і збитки, заподіяні довкіллю, правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.

Як вбачається з приписів ч.1 ст.5 Закону України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України" за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, а також за шкоду і збитки, заподіяні довкіллю, правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.

Згідно положень ст.1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч.1). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2).

Положеннями ч. 1 ст.1172 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Разом з тим, всупереч аргументам апелянта, колегія суддів зауважує, що за змістом ч. 1 ст.1172 Цивільного кодексу України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, у разі наявності у такого працівника обов`язку щодо відшкодування шкоди.

Колегія суддів приймає до уваги, що п.13.1. ст.13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що "учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 23 грудня 2014 року у справі № 1-6/2014 зазначив, що "в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 1 липня 2004 року № 1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі" (договір підряду, оренди тощо).

У відповідному рішенні Конституційний Суд України визначив, що страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів спрямоване на захист матеріальних інтересів потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та на компенсацію шкоди, заподіяної їх життю та здоров`ю, а також завданих їм матеріальних та моральних збитків, у тому числі за рахунок Моторного бюро, у випадках, передбачених Законом № 1961.

Одним із завдань Моторного бюро є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом № 1961; у разі заподіяння шкоди особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього закону, Моторне бюро відшкодовує її за рахунок коштів фонду захисту потерпілих (підпункт 39.2.1 пункту 39.2 статті 39, підпункт "г" пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961).

Отже, у встановлених Законом № 1961 випадках Моторне бюро виступає гарантом відшкодування шкоди потерпілим від дорожньо-транспортних пригод за рахунок коштів відповідних фондів.

За таких обставин, на противагу доводам апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду, що п. 3 рішення Конституційного Суду України від 23 грудня 2014 року у справі № 1-6/2014 розтлумачено положення пункту 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо належності транспортних засобів і визначено, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, є такі наземні транспортні засоби, якими ці особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі" (договір підряду, оренди тощо), тобто перелік правових підстав володіння транспортними засобами не є вичерпним, і, як наслідок, учасники бойових дій могли володіти ними як на підставі цивільно-правової угоди, так і на підставі трудового договору, виконуючи свої службові обов`язки.

Ураховуючи той факт, що військовослужбовець ОСОБА_2 на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди:

-мав статус учасника бойових дій, а тому відповідно до п.13.1. ст.13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" був звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України;

-працював інспектором Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку і виконуючи свої службові обов`язки особисто керував наданому йому в управління автомобілем "ВАЗ-2106" держ. №3716В1.

відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є учасник бойових дій, який особисто керував транспортним засобом, виконуючи свої службові обов`язки, здійснюється саме Моторним (транспортним) страховим бюро України, а відтак, позовні вимоги є безпідставними.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга Моторного (транспортного) страхового бюро України не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Донецької області від 21.10.2019 у справі № 905/1391/19 має бути залишене без змін.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 74, 76-79, 126, 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 21.10.2019 у справі № 905/1391/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя В.С. Хачатрян

Суддя О.В. Ільїн