ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2020 р. м. Київ Справа № 911/2868/19

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Третьякової О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

справу № 911/2868/19

За позовомДочірнього підприємства Старокостянтинівський молочний завод (31104, Хмельницька обл., м. Старокостянтинів, вул. І.Франка, 47)
ДоДочірнього підприємства Рітейл центр (08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Лісова, 6-г)
Простягнення 23200,03 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство Старокостянтинівський молочний завод (надалі позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом від 12.11.2019, заявивши вимоги про стягнення з Дочірнього підприємства Рітейл центр (надалі відповідач) 17819,91 грн заборгованості з оплати товару, поставленого за договором від 01.04.2014 №РЦ025345, 3216,37 грн пені за період прострочення платежу з 01.10.2018 по 03.04.2019 та 595,61 грн 3 % річних і 1568,14 грн інфляційних втрат за період з 01.10.2018 по 12.11.2019.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором поставки №РЦ025345 від 01.04.2014.

На підтвердження позовних вимог суду подано договір з протоколом розбіжностей до нього, специфікацію, видаткові, податкові і товарно-транспортні накладні, акти звірки розрахунків, платіжні доручення на підтвердження часткової оплати товарів (документи у належним чином засвідчених копіях), а також розрахунок ціни позову.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.11.2019 №911/2868/19 зазначений позов залишено без руху в порядку ст.174 Господарського процесуального кодексу України для усунення у десятиденний строк недоліків позовної заяви.

В установлений строк від позивача до суду надійшли документи на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.12.2019 відкрито провадження у справі № 911/2868/19, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у зв`язку з малозначністю в порядку п.1 ч.5 ст.12, ч.1 ст.247, ч.1 ст.250 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу - строк для подання відповіді на відзив.

У межах строку розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження від позивача до суду надійшли письмові пояснення по справі з приєднаними до них засвідченими копіями первинних бухгалтерських документів, що стосуються правовідносин сторін за договором поставки від 01.04.2014 №РЦ025345 за період з червня 2018 року по вересень 2018 року та доказами направлення пояснень відповідачу.

В установлений процесуальним законодавством та судом в ухвалі від 09.12.2019 строк відзив на позовну заяву не надійшов.

Частиною 5 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст.242 цього Кодексу, та з додержанням вимог ч.4 ст.120 цього Кодексу.

Відповідно до ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч.4 ст.89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами ч.1 ст.7 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 09.12.2019 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на момент надходження позову до суду.

Згідно з п.1 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день вручення судового рішення під розписку.

Однак, конверт з ухвалою повернувся до суду відділенням поштового зв`язку без вручення адресату.

Згідно з ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення п.5 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про невручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Щодо належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи суд наголошує, що згідно з ч.7 ст.120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Судом також враховано, що за приписами ч.1 ст.9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України Про доступ до судових рішень усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.1, 2 ст.3 Закону України Про доступ до судових рішень для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України Про доступ до судових рішень).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач, який вважається належним чином повідомленим про наявність у провадженні суду справи з позовними вимогами до нього, у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, а за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Вимог про розгляд справи в судовому засіданні за участю представників сторін після винесення ухвали про відкриття провадження у справі до суду не надходило.

Вирішення спору по суті та виготовлення рішення відбувається після повернення судді з лікарняного.

Повно і всебічно з`ясувавши обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01.04.2014 Дочірнього підприємства Рітейл центр в якості покупця та Дочірнє підприємство Старокостянтинівський молочний завод в якості постачальника уклали договір №РЦ025345, за яким позивач зобов`язався в порядку та на визначених договором умовах та згідно із замовленням відповідача, поставляти товар, а відповідач зобов`язався приймати товар та оплачувати його вартість за цінами, зазначеними у накладній, які не можуть перевищувати цін, узгоджених у специфікації.

Також 01.04.2014 сторони підписали протокол розбіжностей до договору, яким погодили остаточну редакцію певних його положень.

Термін дії договору сторони встановили у розділі 10 (з урахуванням протоколу розбіжностей), де вказується, що договір набирає силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2014 року. У випадку відсутності письмової заяви однієї із сторін про припинення дії договору за 14-ть календарних днів до такого припинення, договір вважається пролонгованим на той самий строк та на тих самих умовах.

Відповідно до п.3.6 договору постачальник при поставці відповідної партії товару передає покупцю накладні, товарно-транспортні накладні, податкові накладні, сертифікати, ветеринарні довідки тощо для товарів відповідного походження, коригувальні податкові накладні у випадку повернення товару, погоджений з покупцем примірник замовлення.

Згідно з п.п.3.7.1 договору у випадку, якщо товар не виходить на необхідний рівень продажу у роздрібній мережі покупця для вказаної категорії товару, або, якщо товар не був реалізований протягом строку його придатності, або товар виявився неякісним при тестуванні, покупець направляє на адресу уповноваженого представника постачальника повідомлення про обсяг та причини повернення товару, а також перелік торговельних точок, з яких постачальник зобов`язаний протягом 5-ти календарних днів з моменту одержання повідомлення від покупця вивезти такий товар.

Покупець оформлює повернення товарів за допомогою накладної на повернення товарів (п.п.3.7.2 договору).

Перехід права власності на товар від постачальника до покупця здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі покупця (п.5.1 договору).

Згідно з п.7.8 договору загальна сума договору складається з суми накладних, по яким була здійснена поставка товару.

За умовами п.7.9 договору (у редакції протоколу розбіжностей) оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника протягом 21 календарного дня з дати поставки.

Зобов`язання покупця з оплати вважаються виконаними з моменту списання коштів з його банківського рахунку (п.7.11 договору).

Спір у справі виник у зв`язку з порушенням відповідачем грошових зобов`язань за договором. За твердженнями позивача за період дії договору, який не було припинено, зокрема, у період часу з 01.01.2018 по 12.11.2019 відповідачу здійснено поставку товару на загальну суму 298761,06 грн, за які надійшла оплата в розмірі 281370,23 грн. При цьому, позивач зазначає, що оплати, що здійснені відповідачем, спочатку пішли в зарахування заборгованості минулих періодів, яка станом на 01.01.2018 становила 429,07 грн і визнана відповідачем відповідно до акту перевірки розрахунків від 15.01.2018. Також, позивач деталізує, що заборгованість за договором виникла саме за товари, що поставлені відповідачеві 10, 11 та 12 вересня 2018 року.

В якості доказів, що підтверджують заявлені вимоги, до позовної заяви було приєднано договір від 01.04.2014 №РЦ025345, протокол розбіжностей від 01.04.2014, акти перевірки розрахунків, видаткові, товарно-транспортні та податкові накладні, платіжні доручення.

Доказів припинення дії договору в порядку п.10.1 договору суду подано не було, а тому суд виходить з того, що дія договору продовжена і на цей час.

З умов договору сторін слідує, що між ними виникли правовідносини з договору поставки, який за приписами ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України визначається як договір, за яким продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

З аналізу вищенаведених положень законодавства вбачається, що до правовідносин сторін, що виникли з договору від 01.04.2014 №РЦ025345, підлягають застосуванню як загальні положення про зобов`язання, так і, серед іншого, норми, якими регулюються правовідносини з договору купівлі-продажу.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У ст. 610 Цивільного кодексу України вказується, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст.662, ст.663 Цивільного кодексу України унормовано, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Згідно з ч.1-2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У договорі сторін обов`язок відповідача зі своєчасної та повної оплати поставленого товару, а також наданих транспортних послуг встановлений у п.1.1, 7.9 протягом 21-го календарного дня з дати поставки.

Відповідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наявними у справі належними і допустимими доказами стверджується, що Дочірнє підприємство Старокостянтинівський молочний завод у період з 29.06.2018 по 12.09.2018 передало у власність, а Дочірнє підприємство Рітейл центр прийняло споживчі товари (безалкогольні напої) загальною вартістю 355576,94 грн. Для встановлення загальної суми здійснених поставок судом враховано всі отримані від позивача первісні документи, а саме 316 видаткових накладних та відповідних їм товарно-транспортних накладних.

З поданих суду платіжних доручень судом встановлено, що з посиланням на договір від 01.04.2018 №РЦ025345 відповідач перерахував позивачу 230742,85 грн, а саме: 23125,51 грн за платіжним дорученням від 02.08.2018 №101204763, 50000,00 грн за платіжним дорученням від 13.08.2018 №101208248, 6299,44 грн за платіжним дорученням від 16.08.2018 №101209131, 8169,54 грн за платіжним дорученням від 23.08.2018 №101211030, 64000,00 грн за платіжним дорученням від 07.09.2018 №101214949, 92161,58 грн за платіжним дорученням від 19.09.2018 №101255640, 17000,00 грн за платіжним дорученням від 20.09.2018 №101256284, 14986,78 грн. за платіжним дорученням від 27.03.2019 №14986,78 грн.

За твердженнями позивача, звернення до суду з цим позовом обумовлене наявністю простроченої заборгованості за 18 видатковими накладними, зменшеної відповідно до погодженого сторонами корегування ціни товару, яке відбувалося внаслідок складання при прийманні товару відповідних актів.

Перевіряючи ці твердження позивача судом враховано наступні первинні документи:

- видаткові накладні від 10.09.2018 №СК-43000 на суму 3319,74 грн, від 11.09.2018 №СК-43378 на суму 515,16 грн, від 11.09.2018 №СК-43382 на суму 506,88 грн, від 11.09.2018 №СК-43383 на суму 817,02 грн, від 11.09.2018 №СК-43385 на суму 1375,02 грн, від 11.09.2018 №СК-43388 на суму 718,20 грн, від 11.09.2018 №СК-43389 на суму 1598,04 грн, від 12.09.2018 №СК-43742 на суму 888,12 грн, від 12.09.2018 №СК-43743 на суму 1003,50 грн, від 12.09.2018 №СК-43744 на суму 727,92 грн, від 12.09.2018 №СК-43745 на суму 833,58 грн, від 12.09.2018 №СК-43746 на суму 985,50 грн, від 12.09.2018 №СК-43747 на суму 1091,16 грн, від 12.09.2018 №СК-43748 від 1206,54 грн, від 12.09.2018 №СК-43749 на суму 460,62 грн, від 12.09.2018 №СК-43750 на суму 630,54 грн, від 12.09.2018 №СК-43751 на суму 1375,02 грн;

- товарно-транспортні накладні від 11.09.2018 №УП-0030120/СТМ-011699/СК-43000, від 13.09.2018 №УП-0030156/СТМ-011794/СК-43378, від 12.09.2018 №УП-0030188/СТМ-011797/СК-43382, від 12.09.2018 №УП-0030173/СТМ-011798/СК-43383, від 12.09.2018 №УП-0030177/СТМ-011800/СК-43385, від 13.09.2018 №УП-0030416/СТМ-011803/СК-43388, від 12.09.2018 №УП-0030250/СТМ-011804/СК-43389, від 13.09.2018 №УП-0030307/СТМ-011893/СК-43742, від 13.09.2018 №УП-0030312/СТМ-011894/СК-43743, 13.09.2018 №УП-0030272/СТМ-011895/СК-43744, від 13.09.2018 №УП-0030272/СТМ-011896/СК-43745, від 13.09.2018 №УП-0030272/СТМ-011897/СК-43746, від 13.09.2018 №УП-0030269/СТМ-011898/СК-43747, від 13.09.2018 №УП-0030272/СТМ-011899/СК-43748, від 13.09.2018 №УП-0030291/СТМ-011900/СК-43749, від 13.09.2018 №УП-0030407/СТМ-011901/СК-43750, від 13.09.2018 №УП-0030414/СТМ-011902/СК-43751,

- податкові накладні від 10.09.2018 №3103, від 11.09.2018 №3401, від 11.09.2018 №3402, від 11.09.2018 №3403, від 11.09.2018 №3404, від 11.09.2018 №3405,від 11.09.2018 №3406, від 12.09.2018 №3430, від 12.09.2018 №3431, від 12.09.2018 №3432, від 12.09.2018 №3433, від 12.09.2018 №3434, від 12.09.2018 №3435, від 12.09.2018 №3436, від 12.09.2018 №3437, від 12.09.2018 №3438, від 12.09.2018 №3439 з відповідними квитанціями про їх реєстрацію.

Отже, за визначеними позивачем, як простроченими, видатковими накладними, датованими 10.09.2018 позивач виконав зобов`язання з поставки товарів на загальну суму 3319,74 грн, датованими 11.09.2018 на суму 5530,32 грн, датованими 12.09.2018 на суму 9202,50 грн, а всього - 18052,56 грн.

Відповідно до розрахунків позивача неоплаченим відповідачем є товар на суму 17819,91 грн.

З урахуванням порядку проведення розрахунків відповідач повинен був здійснювати оплату товарів, які поставляються йому за укладеним сторонами договором та з урахуванням протоколу розбіжностей не пізніше 21 календарного дня з дати поставки за кожною накладною (п.7.9).

Доказів того, що покупець дотримався визначених у договорі умов оплати та здійснив повну оплату товарів матеріали справи не містять.

При визначенні суми простроченої відповідачем оплати за договором поставки від 01.04.2014 №РЦ025345 суд виходить з суми боргу, що вказав позивач 17819,91 грн, яка охоплюється наявними у справі первинними бухгалтерськими документами (видатковими і товарно-транспортними накладними) і не суперечить встановленим судом фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, чинне господарське процесуальне законодавство ґрунтується на принципі змагальності сторін, а у ч. 2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі та про наявність спору з грошовими вимогами до нього, не надав суду доказів відсутності заявленої до стягнення суми заборгованості або ж доказів її перерахування на користь позивача, так само як і інших доказів належного виконання грошових зобов`язань за договором поставки від 01.04.2014 №РЦ025345 у спірний період.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач виконав свої зобов`язання за договором, тоді як відповідач порушив грошові зобов`язання та не оплатив поставлені йому продовольчі товари, вартістю 17819,91 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення 17819,91 грн основного боргу є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 3216,37 грн пені, 595,61 грн 3% річних та 1568,14 грн інфляційних втрат.

Частиною 1 ст.216 Господарського кодексу України передбачено господарсько-правову відповідальність учасників господарських відносин, яку останні несуть за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями ст.217 Господарського кодексу України визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, як-то відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

У ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Штрафні санкції визначаються ч.1 ст.230 Господарського кодексу України як господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Обов`язок зі сплати договірної неустойки у вигляді пені сторони погодили у п.8.6 договору, де вказується, що у випадку затримки постачальником в перерахуванні будь-яких платежів, передбачених цим договором, він зобов`язаний сплатити покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення.

З огляду на встановлені судом обставини прострочення відповідача, позовні вимоги про стягнення пені є правомірними та обґрунтованими.

Перевіривши розрахунок пені, суд встановив, що пеню нараховано на суму 3087,09 грн з 01.10.2018 по 01.04.2019 в розмірі 557,20 грн, на 5530,32 грн з 02.10.2018 по 02.04.2019 в розмірі 998,18 грн та на 9202,50 грн з 03.10.2018 по 03.04.2019 в розмірі 1660,99 грн.

Такий розрахунок пені є арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині позову задовольняються судом повністю.

Згідно з ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи обставини прострочення відповідача, позовні вимоги щодо стягнення 3% та інфляційних втрат є правомірними та обґрунтованими.

Розрахунок нарахувань 3% річних позивачем проведено на суму 3087,09 грн з 01.10.2018 по 12.11.2019 в розмірі 103,52 грн, на суму 5530,32 грн з 02.10.2018 по 12.11.2019 у розмірі 185,00 грн та на суму 9902,50 грн з 03.10.2018 по 12.11.2019 у розмірі 307,09 грн.

Перевіривши розрахунок позивача, суд погоджується з нарахуваннями 3 % річних та вважає нараховані суми арифметично вірними.

У той же час, відповідно до уточненого розрахунку суду розмір інфляційних втрат на визначені позивачем суми прострочення основного боргу складає 1473,89 грн, а не 1568,14 грн як вказано у позовній заяві. Так, у своєму розрахунку інфляційних збитків позивач вказує такі періоди прострочення: з 01.10.2018 по 12.11.2019 щодо прострочення в сумі 3087,09 грн, з 02.10.2018 по 12.11.2019 щодо прострочення в сумі 5530,32 грн, з 03.10.2018 по 12.11.2019 щодо прострочення в сумі 9202,50 грн. Поряд з цим у таблиці розрахунку місяцями прострочення вказано вересень 2018 серпень 2019 року. Визначені позивачем місяці прострочення відповідачем грошового зобов`язання не відповідають фактичним періодам його прострочення. У зв`язку з цим, для забезпечення відповідності рішення суду по суті заявленого спору вимогам щодо законності, а також для уникнення порушення вимог щодо відповідності рішення вимогам матеріального і процесуального права, задоволенню підлягають 1473,89 грн інфляційних нарахувань, а саме: на суму боргу в розмірі 3087,09 грн за період прострочення з 01.10.2018 по 12.11.2019 інфляційні нарахування становлять 255,34 грн, на суму боргу в розмірі 5530,32 грн з 02.10.2018 по 12.11.2019 457,42 грн, на суму боргу в розмірі 761,15 грн з 03.10.2018 по 12.11.2019 761,15 грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги задовольняються частково, а судові витрати зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України. Інших судових витрат, крім судового збору, для їх покладення на відповідача, позивач не заявив.

Керуючись ст.73-80, 129, 166, 178, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Дочірнього підприємства Старокостянтинівський молочний завод до Дочірнього підприємства Рітейл центр про стягнення 23200,03 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства Рітейл центр на користь Дочірнього підприємства Старокостянтинівський молочний завод 17819 (сімнадцять тисяч вісімсот дев`ятнадцять) грн 91 коп. боргу, 3216 (три тисячі двісті шістнадцять) грн 37 коп пені, 595 (п`ятсот дев`яносто п`ять) грн 61 коп. 3 % річних, 1473 (одну тисячу чотириста сімдесят три) грн 89 коп інфляційних втрат та 1913 (одну тисячу дев`ятсот тринадцять) грн 20 коп. судового збору.

3. Відмовити у задоволення позовних вимог Дочірнього підприємства Старокостянтинівський молочний завод до Дочірнього підприємства Рітейл центр про стягнення 94,25 грн інфляційних втрат.

Позивач Дочірнє підприємство Старокостянтинівський молочний завод (31104, Хмельницька обл., м. Старокостянтинів, вул. І.Франка, 47, ідентифікаційний код 31952591).

Відповідач Дочірнє підприємство Рітейл центр (08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Лісова, 6-г, ідентифікаційний код 38734018).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд Київської області протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.О. Третьякова