ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2020м. ДніпроСправа № 904/6088/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., розглянувши справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м .Київ

до Державного закладу "Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України", м. Дніпро

про стягнення трьох відсотків річних та штрафних санкцій в розмірі 16 071,57 грн. за договором постачання природного газу

Без виклику (повідомлення) сторін.

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Державного закладу "Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України" про стягнення трьох відсотків річних та штрафних санкцій в розмірі 16 071,57 грн. за договором постачання природного газу

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов Договору постачання природного газу № 58/16-ТЕ(Т)-4 від 25.01.2016, в частині повної та своєчасної оплати за поставлений природний

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2019, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

10.01.2020 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнає частково та зазначає, що Акт від 31.01.2016 він отримано разом з рахунком-фактурою 17.02.2016, оплата здійснена 16.03.2016; Акт від 29.02.2016 отримав разом з рахунком-фактурою 21.03.2016, оплата здійснена 28.03.2016: Акт від 31.03.2016 отримано разом з рахунком-фактурою 18.04.2016, оплата здійснена 25.04.2016.

Відповідач вважає, що пеня за січень 2016 року складає 7 502,04 грн., 3% річних - 512,90 грн.; пеня за лютий 2016 року 399,95 грн., 3% річних 27,34 грн.; пеня за березень 2016 року - 576,60 грн., 3 % річних 39,42 грн. Таким чином загальна сума пені складає 15 039,04 грн., 3 % річних 1 032,53 грн.

Також відповідач стверджує, що основна причина затримки розрахунків це ненадання позивачем в строк передбачений договором актів та рахунків, які є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Також відповідач просить зменшити розмір санкцій, оскільки він є закладом державної форми власності, основною формою діяльності якого є надання освітніх послуг, фінансується з Державного бюджету та має тривалі господарсько-правові відносини з позивачем.

Крім того, відповідач просить врахувати ступінь виконання зобов`язання відповідачем, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін.

20.01.2020 позивач надав до суду відповідь на відзив в якій зазначив, що саме на відповідача покладено обов`язок здійснити підрахунок обсягів та вартості спожитого ним природного газу, а також підготувати та направити на адресу позивача відповідні акти приймання-передачі. Позивач вважає, що відповідач ще до моменту підписання вказаних актів з боку позивача, був обізнаний про суми, які він має сплатити на користь позивача в строки, що визначені пунктом 6.1. договору.

Надіслання на адресу відповідача рахунку на оплату не передбачено договором, натомість розділ 13 договору містить реквізити рахунку позивача для зарахування коштів.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами , шляхом 100% поточної оплати, протягом місяця поставки газу.

Отже відповідач не був позбавлений можливості здійснювати оплату за поставлений газ до моменту підписання відповідного акту приймання-передачі газу, така оплата вважатиметься як предоплата, що також не протирічить розділу 6 договору.

Позивач звертає увагу на те, що п. 6.1. договору встановлено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. В момент підписання договору відповідач погодився з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього покладено відповідальність відповідно до умов договору.

Також позивач вказує на те, що боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин. Виконання умов договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема кінцевих споживачів, відсутності коштів на рахунках, тощо.

Щодо зменшення штрафних санкцій позивач заперечив та зазначив, що станом на 01.10.2019 торгова дебіторська заборгованість (а основним видом діяльності підприємства є продаж газу) перед позивачем з боку споживачів становила 44,438 млрд грн., має тенденцію до зростання. Станом на 30.09.2019, відповідно до консолідованого звіту позивача, розмір короткострокових позик складає 34,466 млрд грн., довгострокових 24,321 млрд грн.

Крім того, позивач вказує на те, що несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність наданих послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу, закачування природного газу у підземні сховища для забезпечення опалювального періоду 2019-2020р.р.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без виклику учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд встановив.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ:

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин, пов`язаних з укладенням договору постачання природного газу, умов, строку поставки газу та строків оплати за поставлений газ, встановлення факту неналежного виконання відповідачем договору в частині своєчасної оплати за поставлений газ.

25.01.2016 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі постачальник, позивач) та Державним закладом "Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України" (далі споживач, відповідач) укладено договір постачання природного газу №58/16-ТЕ(Т)-4 (далі договір). 31.03.2016 сторонами підписано додаткову угоду № 1 до договору постачання природного газу від 25.01.2016 №58/16-ТЕ(Т)-4 (далі додаткова угода).

За умовами п. 2.1. договору (в редакції додаткової угоди), постачальник передає споживачу з 01.01.2016 року по 31.03.2016 року (включно) газ обсягом до 249,577 тис.куб.м:

Місяць Обсяг
Січень116,079
Лютий68,072
Березень65,426
І квартал249,577
Пунктом 3.4. договору встановлено, що приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, споживач зобов`язується надати постачальнику:

- завірену копію акта про фактичний обсяг розподіленого/про-транспортнованого за цим договором природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором ГРМ/ГТС; у разі надання технічного акту на загальний обсяг розподіленого природного газу, споживач надає детальну розбивку за категоріями (в т.ч. за цим договором) за власним підписом;

- підписані та скріплені печатками споживача два примірники акта приймання-передачі газу, фактична ціна та вартість.

Постачальник не пізніше 8-го числа повертає споживачу один примірник оригіналу акта. Підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

У випадку не надання або несвоєчасного надання споживачем акту приймання-передачі природного газу обсяги використання встановлюється відповідно до даних оператора ГРМ/ГТС.

У випадку відмови споживача від підписання акта приймання-передачі природного газу розбіжності підлягають врегулюванню до умов договору або в порядку, передбаченому чинним законодавством України. До врегулювання сторонами розбіжностей, обсяги використання встановлюються відповідно до даних оператора ГРМ/ГТС (п. 3.5. договору).

У відповідності до п. 4.1. договору кількість газу, яка продається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу у відповідності до вимог, встановлених Кодексом газорозподільних систем, який затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494 та Кодексом газотранспортної системи, який затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2493.

Згідно із п. 5.1. договору регульована ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) на природний газ, який постачається за цим договором, в період з 01 січня 2016 по 31 березня 2016 (включно) встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758.

Тарифи на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ «Укртрансгаз» установлюється Національною компанією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), і є обов`язковими за цим договором з моменту введення їх в дію.

Пунктом 5.2. договору встановлено, що ціна за 1000 куб.м газу за цим договором в період з 01.01.2016 по 31.03.2016 (включно) для підприємств, які приєднані до газорозподільних мереж, становлять 1 770,74 грн., крім того, податок на додану вартість - 20%.

До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ «Укртрансгаз» - 265,60 грн., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 318,72 грн.

До сплати за 1000 куб.м природного газу 2 036,34 грн., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 2 443,61 грн.

Відповідно до п. 5.4. договору в редакції додаткової угоди загальна вартість цього договору становить 508 223,63 грн., крім ПДВ 101 644,73 грн., разом з ПДВ 609 868,36 грн.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п. 10.3. строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженим представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2016 року і діє в частині реалізації газу до 31.03.2016 року (включно), а ч частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (розділ 12 договору).

На виконання умов договору позивачем у період з січня по березень 2016 року поставлено відповідачу газ на загальну суму 608 868,36 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с.21-23).

Проте, як вбачається з матеріалів справи відповідач розрахувався за отриманий природний газ у повному обсязі, але з порушенням строку, встановленого пунктом 6.1 договору, про що свідчать наявні в матеріалах справи банківські виписки сальдова відомість та довідка по операціях позивача з відповідачем (а.с.24-28).

За порушення відповідачем виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано пеню у розмірі 15 039,04 грн. та 3 відсотки річних у розмірі 1 032,53 грн., що і є причиною виникнення цього спору.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог на підставі наступного.

Пунктом 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За порушення відповідачем виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано пеню у розмірі 15 039,04 грн. та 3 відсотки річних у розмірі 1 032,53 грн. за період з 16.02.2016 по 25.04.2016.

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 8.1. договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.

Відповідно до п. 8.2. договору у разі невиконання споживачем умов пункту 6.1. цього договору постачальник має право не здійснювати поставку газу споживачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання споживачем пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла і період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок наданий позивачем, судом встановлено, що сума пені за період з 16.02.2016 по 25.04.2016 становить 15 039,04 грн.

Одночасно з цим, суд приймає до уваги, що під час розгляду справи відповідач просив суд зменшити розмір пені, оскільки він є закладом державної форми власності, основною формою діяльності якого є надання освітніх послуг, фінансується з Державного бюджету та має тривалі господарсько-правові відносини з позивачем.

Крім того, відповідач просить врахувати ступінь виконання зобов`язання відповідачем, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні

Розглянувши подане клопотання відповідача, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Частиною 1 ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам (наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків), поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм права, слід дійти висновку, що за змістом вказаних статей зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а не обов`язком. Крім того, за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню (Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 924/709/17).

При цьому, стягнення з боржника штрафних санкцій спрямоване на дотримання договірної дисципліни і має штрафний характер, проте не є і не може бути джерелом збагачення кредитора у випадку надмірно великих санкцій.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги, що заявлена до стягнення пеня є надмірно великою, а підприємство відповідача є неприбутковим, незначне прострочення виконання зобов`язання по договору, суд, забезпечуючи майновий баланс інтересів сторін, вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача, зменшити розмір пені на 50 % та стягнути з відповідача 7 519,52 грн.

В частині стягнення пені у сумі 7 519,52 грн. слід відмовити.

В силу п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3% річних, що підлягають до стягнення за період з 16.02.2016 по 25.04.2016 становлять 1 032,53 грн.

Суд не приймає заперечення відповідача щодо того, що Акт від 31.01.2016 він отримано разом з рахунком-фактурою 17.02.2016, оплата здійснена 16.03.2016; Акт від 29.02.2016 отримав разом з рахунком-фактурою 21.03.2016, оплата здійснена 28.03.2016: Акт від 31.03.2016 отримано разом з рахунком-фактурою 18.04.2016, оплата здійснена 25.04.2016, оскільки ні доказів в підтвердження отримання Актів саме у дати, зазначені вище, ані доказів оплати за цими актами у вказані дати відповідач суду не надав.

Позивач в підтвердження прострочення оплат відповідачем сальдову відомість та довідку по операціях позивача з відповідачем (а.с. 27, 28).

Враховуючи викладене, суд не приймає ці заперечення відповідача, кім того, позивач долучив до матеріалів позовної заяви банківські виписки, згідно з яких оплати відповідачем здійснено 13.03.2016, 29.03.2016 та 26.04.2016 (а.с. 24-26).

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з стягненням з відповідача на користь позивача 7 519,52 грн. пені та 1 032,53 грн. 3% річних.

В частині стягнення пені у сумі 7 519,52 грн. слід відмовити.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на Відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Державного закладу "Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України" про стягнення трьох відсотків річних та штрафних санкцій в розмірі 16 071,57 грн. за договором постачання природного газу - задовольнити частково.

Стягнути з Державного закладу "Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України" (49044, м. Дніпро, вул.. Володимира Вернадського, 9, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) пеню у розмірі 7 519,52 грн., 3% річних у розмірі 1 032,53 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921,00 грн., про що видати наказ, після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення з Державного закладу "Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пені у сумі 7 519,52 грн. - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 20.02.2020

Суддя Н.Г. Назаренко