ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"10" лютого 2020 р.м. Одеса Справа № 916/3452/13

ГГосподарський суд Одеської області у складі судді Гута С.Ф., розглянувши матеріали скарги скарги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради вх. № ГСОО 2-111/20 від 31.01.2020р. на дії державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегінального управління Міністрества юстиці України у справі №916/3452/13

За позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

до відповідача Фізичної особи-підприємця Галан Світлани Валеріївни

про стягнення 12014,20грн.

Суб`єкт оскарження: Другий Суворовський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегінального управління Міністрества юстиці України.

За участю представників сторін:

Від позивача (скаржника): не з`явився;

Від відповідача: не з`явився;

Від відділу ДВС: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Одеської області від 25.02.2014р. по справі №916/3452/13 (суддя Гут С.Ф.) позов було задоволено частково; стягнуто з фізичної особи-підприємця Галан Світлани Валеріївни ( АДРЕСА_1 ; код НОМЕР_1 ) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул.Артилерійська, 1, р/р1909 в ГУДКСУ в Одеській області, МФО 828011, ) неустойку у розмірі 9611(дев`ять тисяч шістсот одинадцять)грн.37коп., витрати по сплаті судового збору у сумі 1376(одну тисячу триста сімдесят шість)грн. 40коп.

30.04.2014р. на виконання вищезазначеного рішення Господарським судом Одеської області було видано відповідний наказ.

31.01.2020р. до господарського суду Одеської області представником Департаменту комунальної власності Одеської міської ради було подано скаргу вх. № ГСОО 2-111/20 на дії державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегінального управління Міністрества юстиці України у справі №916/3452/13.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 04.02.2020р. скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради вх. № ГСОО 2-111/20 від 31.01.2020р. прийнято до розгляду.

В обґрунтування скарги Департамент комунальної власності Одеської міської ради зазначає, що рішенням господарського суду Одеської області від 25.02.2014р. по справі №916/3452/13 (суддя Гут С.Ф.) позов було задоволено частково; стягнуто з фізичної особи-підприємця Галан Світлани Валеріївни ( АДРЕСА_1 ; код НОМЕР_1 ) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул.Артилерійська, 1, р/р1909 в ГУДКСУ в Одеській області, МФО 828011, ) неустойку у розмірі 9611(дев`ять тисяч шістсот одинадцять)грн.37коп., витрати по сплаті судового збору у сумі 1376(одну тисячу триста сімдесят шість)грн. 40коп.

На виконання рішення господарського суду Одеської області від 25.02.2014 р. по справі № 916/3452/13 видано наказ від 30.04.2014 р. про стягнення з фізичної особи-підприємця Галан Світлани Валеріївни неустойку у розмірі 9 611,37 грн. та судового збору у розмірі 1376,00 грн.

З метою примусового виконання рішення Департаментом подано до Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України заяву про відкриття виконавчого провадження.

24.01.2020 року на адресу Департаменту від старшого державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Франчук А.С. надійшло Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу повернуто виконавчий документ Департаменту без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: через невідповідність заяви про відкриття виконавчого провадження вимогам у зв`язку з відсутністю дати народження Боржника.

На адресу Департаменту зазначене повідомлення надійшло 24.01.2020 р., про що свідчить відмітка вхідної кореспонденції Департаменту за № 0119/2659. Департамент, із зазначеним повідомленням старшого державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Франчук А.С. не погоджується, вважає за необхідне його оскаржити у судовому порядку та вважає його таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 1 ст. 18 Закону України „Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 4 Закону України „Про виконавче провадження" у виконавчому документі зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувана та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

Згідно наказу господарського суду Одеської області від 30.04.2014 року по справі № 916/3452/13 - боржником є не фізична особа, а Фізична особа-підприємець Галан Світлана Валеріївна.

З аналізу п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що Закон чітко розділяє поняття «фізична особа» та «фізична особа-підприємець».

Чинне законодавство України не передбачає обов`язкового зазначення дати народження Фізичної особи-підприємця у виконавчому документі, рівно, як у такому документі має зазначатись не адреса місця проживання чи перебування фізичної особи, а місцезнаходження фізичної особи-підприємця за місцем його державної реєстрації в якості суб`єкта підприємницької діяльності.

Крім того як зазначає заявник, в самому Повідомлені про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 13.01.2020 року - не вірно вказано найменування боржника: «Галан Світлана Валеріївна», замість: «Фізична особа-підприємеиь Галан Світлана Валеріївна», що й дозволило старшому державному виконавцю Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Франчук А.С. повернути виконавчий документ без виконання з підстав, передбачених п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Як вбачається зі змісту наказу господарського суду Одеської області по справі № 916/3452/13 від 30.04.2014 року, Боржником є саме фізична особа-підприємець, а не фізична особа, що дозволяє Департаменту (стягувану) дійти висновку про відповідність зазначеного наказу вимогам Закону України «Про виконавче провадження» встановлених статтею 4.

Окрім того, варто звернути увагу суду на те, що суб`єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону, як підприємці.

Невиконання державою винесеного на користь підприємства-заявника рішення становить порушення п. 1 ст. 6 Конвенції, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі "Силенок і Техносервіс-плюс проти України" від 09.12.2010 року).

Отже, виходячи із наведеного вище, й про що вказано у зазначених нормах, які спрямовані на врегулювання питання щодо вимог до оформлення наказу, винесення та виконання виконавчого документа, суд констатує, що резолютивна частини наказу (виконавчого документу) має відтворювати резолютивну частину рішення, на виконання якого цей наказ було видано та містити ідентифікуючі дані учасників процесу, що сприяє швидкому та безпосередньому виконанню наказу саме по відношенню до боржника та стягувана.

З огляду на вищевикладене, а також з огляду на те, що в наказі № 916/3452/13 від 30.04.2014 року зазначено повне найменування Боржника, його місцезнаходження та ідентифікаційний код фізичної особи-підприємця, як і передбачено нормами п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» для фізичних осіб-підприємців, вбачається незаконність дій старшого державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Франчук А.С. щодо відмови у відкритті виконавчого провадження та повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання відповідно до повідомлення від 13.01.2020 р.

Відтак, заявник просить суд визнати незаконними дії старшого державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Франчук А.С. щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання по виконанню наказу Господарського суду Одеської області № 916/3452/13 від 30.04.2014 року, та скасувати повідомлення старшого державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Франчук А.С. про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання по виконанню наказу господарського суду Одеської області № 916/3452/13 від 30.04.2014 року.

У зв`язку із цим, Скаржник звертається до суду із скаргою на дії державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегінального управління Міністрества юстиці України у справі №916/3452/13.

Відповідно до ч. 1 ст. 342 скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Згідно зі статтею 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Частиною 2 статті 342 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Представники заявника, відповідача та органу ДВС в судове засідання не з`явилися, міркувань від відповідача щодо скарги до суду не надходило.

Крім того, відповідно до інформаційних довідок (телефонограмм) секретаря судового засідання Борисової Н.В. від 07.02.2020р. для вжиття всіх необхідних заходів, щодо повідомлення сторін про розгляд скарги, суд здійснив 07.02.2020 року телефонограми за вказаними номерами телефонів, та було повідомлено всіх учасників про дату, місце та час проведення розгляду скарги.

За таких обставин, скарга розглядається за наявними матеріалами, відповідно до ст.165 ГПК України.

Розглянувши матеріали скарги, керуючись чинним законодавством України, суд дійшов до висновку про задоволення скарги з наступних підстав:

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів скарги вбачається, що на виконання рішення господарського суду Одеської області від 25.02.2014 р. по справі № 916/3452/13 видано наказ від 30.04.2014 р. про стягнення з фізичної особи-підприємця Галан Світлани Валеріївни неустойку у розмірі 9 611,37 грн. та судового збору у розмірі 1376,00 грн.

З метою примусового виконання рішення Департаментом комунальної власності Одеської міської ради подано до Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України заяву про відкриття виконавчого провадження.

24.01.2020 року на адресу Департаменту від старшого державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Франчук А.С. надійшло Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану повернуто виконавчий документ Департаменту без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: через невідповідність заяви про відкриття виконавчого провадження вимогам у зв`язку з відсутністю дати народження Боржника.

Зазначене і зумовило звернення позивача до суду з відповідною скаргою.

За статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону

Завданням органів державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (статті 3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").

Відповідно до ч. 5 ст. 238 ГПК України у резолютивній частині рішення зазначаються:

1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог;

2) розподіл судових витрат;

3) строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження;

4) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Наказ, судовий наказ, ухвала суду мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", передбачається, що у виконавчому документі зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, власне ім`я та по батькові за наявності) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності стягувача та боржника за наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Враховуючи зміст вказаної вище норми Закону України "Про виконавче провадження" належить прийти до висновку, що дата народження боржника, це є додаткова інформація, яка допомагає ідентифікувати боржника у разі відсутності інших ідентифікуючих його даних і унеможливлює провести стягнення з іншої особи.

Також належить відмітити, що така вимога закону у зазначеній частині носить диспозитивний, а не імперативних характер, і відповідно є правом, а не обов`язком органу, яким видається виконавчий документ.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону у виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Як вбачається із змісту вищевказаної норми, закон відносить до обов`язкового реквізиту виконавчого документу дату народження боржника - фізичної особи, а не фізичної особи - підприємця.

Таким чином, не зазначення у наказі господарського суду дати народження боржника, не може бути підставою для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання згідно п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Разом з тим, згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 18 Закону України виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Окрім наведеного, відповідно до частин 4 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення (частина 5 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження").

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Законодавцем передбачений чіткий порядок здійснення дій у виконавчому провадженні. Враховуючи те, що державний виконавець наділений владними повноваженнями, то він повинен дотримуватись цих вимог законодавства з метою забезпечення максимального дотримання засад. передбачених ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження". Зокрема, такими засадами с - верховенство права, законність, справедливість, неупередженість та об`єктивність, гласність та відкритість виконавчого провадження. Разом з тим, порушення зазначених засад мас наслідком порушення безпосередньо прав сторін виконавчого провадження, в тому числі стягувача.

Згідно з ст. 339 Господарського процесуального кодексу сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

З наведеного вбачається, що наказ про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів повністю відповідає резолютивній частині судового рішення. Даний наказ було видано на виконання чинного судового рішення, що виключає помилковість його видачі. За даним наказом існує обов`язок боржника по вчиненню вказаних у судовому рішення та наказі дій.

При цьому, суд не вбачає порушень ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" через те, що в наказі господарського суду не зазначено дати народження боржника, оскільки в даному випадку судовий наказ було видано за нормами попередньої редакції Господарського процесуального кодексу України щодо суб`єкта господарювання - фізичної особи-підприємця, а не просто щодо фізичної особи, тому в даному випадку обов`язковим реквізитом за приписами п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" є ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують Конвенцію про захист прав і основоположних свобод людини та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 6 Конвенції з прав людини гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України" від 05.07.2012 року суд повторює, що п. 1 ст. 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Невиконання державою винесеного на користь підприємства-заявника рішення становить порушення п. 1 ст. 6 Конвенції, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі "Силенок і Техносервіс-плюс проти України" від 09.12.2010 року).

Отже, виходячи із наведеного вище, й про що вказано у зазначених нормах, які спрямовані на врегулювання питання щодо вимог до оформлення наказу, винесення та виконання виконавчого документа, суд констатує, що резолютивна частини наказу (виконавчого документу) має відтворювати резолютивну частину рішення, на виконання якого цей наказ було видано та містити ідентифікуючі дані учасників процесу, що сприяє швидкому та безпосередньому виконанню наказу саме по відношенню до боржника та стягувача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.03.2018 року у справі № 915/127/17.

Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 9 Закону України "Про виконавче провадження", єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Єдиний реєстр боржників містить такі відомості: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дата народження боржника - фізичної особи або найменування, ідентифікаційний код юридичної особи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань боржника - юридичної особи.

Таким чином, закон розділяє поняття "фізичної особи" та "особи, відомості про яку внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

До останніх осіб відносяться і фізичні особи-підприємці.

За таких обставин, до фізичних осіб-підприємців вимога щодо зазначення дати народження не має застосовуватись.

Крім того, в самому Повідомленні про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання - не вірно вказано найменування боржника: « Галан Світлана Валеріївна », замість: «Фізична особа-підприємеиь Галан Світлана Валеріївна». Таким чином, документ, що оскаржується не відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження", оскільки містить назву не боржника за наказом суду, а зазначення просто фізичної особи, по відношенню до якої рішення господарського суду не приймалося і не могло бути винесено з огляду на вимоги юрисдикції.

З огляду на вищевикладене, в даному випадку вбачається незаконність дій старшого державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Франчук А.С. щодо відмови у відкритті виконавчого провадження та поверненні виконавчого документу стягувачеві без прийняття до виконання відповідно до повідомлення від 24.01.2020 року.

Підсумовуючи зазначене вище, господарський суд вважає, що старший державний виконавець Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Франчук А.С. неправомірно повернув наказ господарського суду Одеської області від 30.04.2014 р. по справі №916/3452/13 з зазначених у повідомленні підстав, оскільки боржником за даним виконавчим документом є фізична особа підприємець, а Господарський процесуальний кодекс України та Закон України "Про виконавче провадження" не вимагає зазначення у виконавчому документі дати народження боржника фізичної особи - підприємця.

Керуючись ст.ст.234,342, 343, 344 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради вх. № ГСОО 2-111/20 від 31.01.2020р. на дії державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегінального управління Міністрества юстиці України у справі №916/3452/13 - задовольнити.

2. Визнати незаконними дії старшого державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті - Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Франчук А.С. щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документа Стягувану без прийняття до виконання по виконанню наказу Господарського суду Одеської області № 916/3452/16 від 30.04.2014 року.

3. Скасувати повідомлення старшого державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Франчук А.С. про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання по виконанню наказу господарського суду Одеської області № 916/3452/13 від 30.04.2014 року.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення (підписання).

Повний текст складено 17 лютого 2020 р.

Суддя С.Ф. Гут