ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року Справа №918/741/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Савченко Г.І. , суддя Павлюк І.Ю.

при секретарі судового засідання - Єфімчук А.І.

за участю представників сторін:

Головного управління ДПС у Рівненській області - Воробйова О.В. (довіреність №1035/9/17-00-08-03 від 10.02.2020 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на ухвалу господарського суду Рівненської області від 25.10.2019 р. у справі №918/741/19 (суддя Пашкевич І.О.)

за заявою Головного управління Державної податкової служби у Рівненській області

до ОСОБА_1

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 25.10.2019 р. відмовлено у прийнятті заяви ГУ ДПС у Рівненській області №578/9/17-00-08-02-04 від 09.10.2019 про відкриття провадження у справі про банкрутство ОСОБА_1 . Повернуто заяву та додані до неї документи заявнику.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Рівненській області звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд питання прийняття заяви ГУ ДПС у Рівненській області про порушення провадження у справі про банкрутство ОСОБА_1 №578/9/17-00-08-02-04 від 09.10.2019р.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що господарський суд Рівненської області отримавши заяву Головного управління ДПС у Рівненській області №578/9/17-00-08-02-04 від 09.10.2019 про відкриття провадження у справі про банкрутство (а день її отримання є день здачі на пошту) повинен був керуватись нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який втратив чинність 21 жовтня 2019 року, але був чинним на момент виникнення події - подання на пошту заяви про порушення провадження у справі про банкрутство ОСОБА_1 . №578/9/17-00-08-02-04 від 09.10.2019.

Окрім того, пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Отже, вказана норма Кодексу України з процедур банкрутства не містить заборони у відкритті провадження у справі про банкрутство за нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а лише вказує на необхідність здійснення подальшого розгляду справ про банкрутство відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство.

Враховуючи вище викладене апелянт вважає, що кредитором не порушено норм процесуального права при зверненні до Господарського суду Рівненської області із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ОСОБА_1 , а відтак відсутні підстави для відмови у її прийнятті.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 року поновлено строк на подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Рівненській області на ухвалу господарського суду Рівненської області від 25.10.2019р. у справі №918/741/19 та призгачено її до розгляду на 10 лютого 2020 р.

В судове засідання від 20.01.2020 р. з`явився представник Головного управління ДПС у Рівненській області, який підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Фізична особа ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Про час та дату судового засідання учасники провадження у справі були повідомлені належним чином, що підтверджується долученими до матеріалів справи доказами.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Головного управління ДПС у Рівненській області, обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.10.2019 року до господарського суду Рівненської області надійшла заява Головного управління ДПС у Рівненській області №578/9/17-00-08-02-04 від 09.10.2019 про відкриття провадження у справі про банкрутство ОСОБА_1 в порядку, встановленому Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (вх. №2181/19).

Місцевий господарський суд дослідивши заяву Головного управління ДПС у Рівненській області про порушення справи про банкрутство та додані до неї документи, дійшов висновку про відмову у прийнятті заяви ГУ ДПС у Рівненській області №578/9/17-00-08-02-04 від 09.10.2019 про відкриття провадження у справі про банкрутство ОСОБА_1 зазначивши, у зв`язку з тим, що заява про відкриття провадження у справі про банкрутство ОСОБА_1 не відповідає вимогам Кодексу України з процедур банкрутства, а надана за правилами Закону, який втратив чинність.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що 21.04.2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства.

Відповідно до п. 1 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, цей Кодекс набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Кодексом.

З вище викладеного вбачається, що Кодекс України з процедур банкрутства введено в дію з 21.10.2019 року.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", боржником вважався суб`єкт підприємницької діяльності (юридична особа або фізична особа - підприємець), неспроможний виконати протягом трьох місяців свої грошові зобов`язання після настання встановленого строку їх виконання, які підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, та постановою про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено цим Законом.

Фізична особа - підприємець вважався боржником лише за зобов`язаннями, які виникли у неї у зв`язку зі здійсненням підприємницької діяльності.

Новелою законодавства України, що регулює умови та порядок відновлення платоспроможності боржників, є введення Кодексом процедури банкрутства фізичних осіб.

Зокрема, статтею 1 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що боржник це юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав.

Тобто, саме з метою позбавлення боргів фізичних осіб, які потрапили у фінансову скруту (фінансову неспроможність) четвертою Книгою Кодексу "Відновлення платоспроможності фізичної особи" введено порядок провадження у справах про неплатоспроможність боржників - фізичних осіб.

Статтею 113 Кодексу визначено, що провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Колегія суддів звертає увагу нате, що процедуру банкрутства фізичної особи може ініціювати лише сам боржник, шляхом подання відповідної заяви до господарського суду (стаття 115 Кодексу)

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, з дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

З вище викладеного вбачається, що на момент винесення оскаржуваної ухвали набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства.

З дня введення в дію цього Кодексу втратив чинність Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Частиною 1 ст. 37 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що господарський суд не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви про відкриття провадження у справі відмовляє у прийнятті заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо, зокрема, провадження у справі про банкрутство боржника не допускається згідно з цим Кодексом.

Як вже зазначалося вище, відповідно до частини 1 статті 115 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справі про неплатоспроможність боржника-фізичної особи або фізичної особи-підприємця може бути відкрито лише за заявою боржника.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заява про відкриття провадження у справі про банкрутство ОСОБА_1 не відповідає вимогам Кодексу України з процедур банкрутства, оскільки подана за правилами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який на момент її розгляду - 25.10.2019 року втратив чинність.

А тому, колегія суддів вважає, що господарський суд Рівненської області правомірно відмовив у прийнятті заяви Головного управління ДПС у Рівненській області №578/9/17-00-08-02-04 від 09.10.2019 про відмову у відкритті провадження у справі про банкрутство ОСОБА_1 .

Посилання апелянта на те що, Кодекс України з процедур банкрутства не містить заборони у відкритті провадження у справі про банкрутство за нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а лише вказує на необхідність здійснення подальшого розгляду справ про банкрутство відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки вони спростовуються вище встановленими обставинами справи.

Також, колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на те, що господарський суд Рівненської області отримавши заяву Головного управління ДПС у Рівненській області №578/9/17-00-08-02-04 від 09.10.2019 про відкриття провадження у справі про банкрутство (а день її отримання є день здачі на пошту) повинен був керуватись нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки вище зазначений Закон не передбачає можливості відкриття провадження у справі про банкрутство фізичних осіб.

Інші доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції в зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вище викладене в сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що ухвала господарського суду Рівненської області від 25.10.2019 р. у справі №918/741/19 прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права та з врахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні правові підстави для її скасування.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на ухвалу господарського суду Рівненської області від 25.10.2019 р. у справі №918/741/19 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Рівненської області від 25.10.2019 р. у справі №918/741/19 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Справу №918/741/19 повернути до господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "13" лютого 2020 р.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.

Суддя Павлюк І.Ю.