ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2020 р.м. ХарківСправа № 922/4103/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом ТОВ "Транс С.М.", м. Львів
до ТОВ "ТДМ Групп", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача Сороковий Павло Миколайович

відповідача не з`явився

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2019 до господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс С.М" з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТДМ Групп" заборгованість за надані послуги з перевезення вантажу в сумі 29.163,05 грн., в тому числі: 27.000,00 грн. - основного боргу; 1884,82 грн. - пені; 177,53 грн. - 3% річних; 100,70 грн. - інфляційних втрат. Вартість сплаченого судового збору позивач просив стягнути з відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що внаслідок неналежного виконання зобов`язань щодо оплати наданих послуг щодо перевезення вантажу на виконання укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТДМ Групп" заявок утворилася заборгованість за надані послуги з міжнародного перевезення вантажів автомобільним транспортом за маршрутом Варшава (Польща) - Харків (Україна). Згідно із міжнародними товарно-транспортними накладними CMR №№ 324953, 324938 та 324894 замовлені міжнародні перевезення здійснено, вантаж одержано одержувачем - ТОВ "ТДМ Групп", про що свідчить відмітка у гр.24 вказаних CMR. Як зазначає позивач, що зі змісту заявок № 01 від 26.02.2019, № 08 від 22.03.2019, № 09 від 22.03.2019, № 11 від 01.04.2019, позивачем та відповідачем погоджено всі умови, необхідні для здійснення автомобільного перевезення.

Господарський суд ухвалою від 16.12.2019 у справі за № 922/4103/19 залишив позовну заяву без руху, зобов`язав позивача надати читабельні копії СМR за №№ 324953, 324938 та 324894 та заявки за № 11 від 01.04.2019 року (а.с.31-32).

27.12.2019 господарським судом відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з призначенням справи на 16.01.2020 на 9 годину (а.с.39-40).

Також від позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.55). Ухвалою господарського суду від 28.01.2020 клопотання ТОВ "Транс С.М." про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх. №2076 від 27.01.2020 р.) задоволено. Наступне судове засідання у справі №922/4103/19 призначене на "04" лютого 2020 р. о 10:30 ухвалено провести в режимі відеоконференції. Доручено Сихівському районному суду м. Львова забезпечити проведення призначеного судового засідання в режимі відеоконференції в приміщенні Сихівського районного суду м. Львова (79018, м. Львів, вул. Чоловського, 2). Копію даної ухвали направлено учасникам справи та Сихівському районному суду м. Львова. (а.с.57-58).

Розгляд справи відкладався з метою витребування у позивача додаткових матеріалів для справи та забезпечення процесуальних прав сторін.

13.02.2020 р. від позивача надійшов письмовий розрахунок вартості неоплачених послуг (вх. 3882), в якому ТОВ «Транс С.М.» викладено пояснення щодо хронології виникнення та часткового погашення заборгованості за договорами-заявками на перевезення. Також позивачем викладено пояснення щодо здійснених нарахувань пені, інфляційних втрат і 3% річних. ТОВ «Транс С.М.» вказувало, що в позовній заяві було допущено описку в зазначенні розміру інфляційних втрат, тому позивач просив вважати вірною суму вимог по сплаті інфляційних втрат у розмірі 216,19 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Таким чином, оскільки справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, фактично позивачем подано клопотання про збільшення позовних вимог після початку першого судового засідання.

В судовому засіданні 17.02.2020 р. представник позивача просив суд не брати до уваги подане клопотання про описку в позовній заяві та просив розглянути позовні вимоги в первісній редакції.

Відповідач в судове засідання не з`являвся, заперечень щодо заявлених вимог не надав.

З матеріалів справи вбачається, що ухвали суду були надіслані відповідачу за адресою, яка вказана у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та були повернуті до суду закінченням терміну зберігання, про що свідчать довідки ПАТ Укрпошта.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Зважаючи на приписи ч. 1 ст. 10 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідно до якої, відомості, які внесені до Єдиного державного реєстру, вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи й відсутність представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов`язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Згідно ст. 14 ГПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За приписами ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (стаття 74 ГПК України).

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та викладені доводи, судом встановлено наступне.

Згідно з положеннями ст. 909 ЦК, ст. 307 ГК, за договором перевезення вантажу, одна сторона (перевізник) зобов*язується доставити довіреній їй другою стороною ( відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачі), а відправник зобов*язується здійснити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладання договору перевезення ватажу підтверджується укладанням перевізного документу (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

У справі, що розглядається , перевізник ( позивач) узяв на себе зобов*язання перевозити на наданий йому замовником ( відповідачем) вантажу у міжнародному та міжміському сполученні автомобільним транспортом і видати вантаж уповноваженій особі замовника на його одержання, а замовник зобов*язався після отримання послуг внести за них обумовлених заявками плату. Між позивачем ( перевізником) і вантажоодержувачем договірних відносин немає.

З аналізу наведених норм права та встановлених судом обставин справи вбачається, що між сторонами спору склалися правовідносини щодо перевезення вантажу.

За умовами заявок перевізник-експедитор бере на себе зобов`язання перевозити наданий йому замовником-клієнтом вантаж у міжнародному та міжміському сполученні автомобільним транспортом, видати вантаж уповноваженій особі замовника (або іншій особі) на його одержання та надати при цьому інші додаткові передбачені цим договором послуги, а замовник зобов`язується після отримання послуг сплатити за них обумовлену плату ( преамбула заявок за №№ 01, 08,09,11 ) CMR №№ 324953, 324938 та 324894

У відповідності до листа ДФС України від 29.10.2015 за № 2211/6/99-99-19-02-02-15, який наданий позивачем , міжнародна автодорожня товарно-транспортна накладна типової форми CMR застосовується у міжнародних перевезеннях відповідно до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (далі Конвенція КДПВ). Її положення застосовуються до будь-якого договору дорожнього перевезення вантажів, що передбачає винагороду, з використанням транспортних засобів у разі, якщо місце навантаження і місце доставлення вантажу, зазначені в контракті, знаходяться на території двох різних країн, з яких хоча б одна є учасницею Конвенції КДПВ (а.с.25-26).

Саме товарно-транспортні документи свідчать про отримання товару і виконання зовнішньоекономічного договору поставки товару.

Згідно з розділом 1 Правил № 363 товарно-транспортна накладна єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до Правил № 363 товарно-транспортна документація комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу. ТТН це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Частиною 1 статті 207 цього кодексу передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до наданих позивачем розрахунків вартості неоплачених послуг за CMR №№ 324953, 324938 та 324898 з посиланням на акти здачі-приймання робіт (надання послуг), 6 березня 2019 року згідно CMR № 324956 позивачем було надано транспортно-експедиторські послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом (ВС8914ЕМ / ВС6431ХР) за маршрутом: Варшава (Польща) Харків (Україна) на суму 37 000 гривень. Згідно договору-заявки №01 від 26.02.2019 р., оплата повинна бути здійсненна протягом 3 днів з моменту відвантаження. Оплата за транспортно-експедиторські послуги згідно CMR № 324956 проводилась частинами з порушенням строків передбачених в договорі-заявці №01 від 26.02.2019 р. Оплату за транспортно-експедиторські послуги згідно CMR № 324956 ТОВ «ТДМ Групп» проводило в наступному порядку: 21.03.2019 - 5000 грн. (платіжне доручення №256 від 21.03.2019); 22.03.2019 - 5000 грн. (платіжне доручення №258 від 22.03.2019); 22.03.2019 - 5000 грн. (платіжне доручення №264 від 22.03.2019); 26.03.2019 - 5000 грн. (платіжне доручення №270 від 26.03.2019); 28.03.2019 - 5000 грн. (платіжне доручення №255 від 28.03.2019); 29.03.2019 - 5000 грн. (платіжне доручення №286 від 29.03.2019); 01.04.2019 - 5000 грн. (платіжне доручення №285 від 01.04.2019); 08.04.2019 - 2000 грн. (платіжне доручення №300 від 08.04.2019). Таким чином, позивач зазначав, що 8 квітня 2019 року, ТОВ «ТДМ Групп» погасило свою заборгованість перед ТОВ «Транс С.М.» за транспортно-експедиторські послуги згідно CMR № 324956.

7 квітня 2019 року ТОВ «Транс С.М.» згідно договору-заявки №09 від 22.03.2019 р., надало ТОВ «ТДМ Групп», транспортно-експедиторські послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом (ВС0632ЕХ / ВС9565ХР) за маршрутом: Варшава (Польща) Харків (Україна) на суму 37 000 гривень, що підтверджується CMR № 324953 та Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 304 від 07.04.2019. Згідно договору-заявки №09 від 22.03.2019, оплата повинна бути здійсненна протягом 3 днів з моменту відвантаження. Оплата за транспортно-експедиторські послуги згідно CMR№ 324953 проводилась частинами з порушенням строків передбачених в договорі-заявці №09 від 22.03.2019. Оплату за транспортно-експедиторські послуги згідно CMR № 324953 ТОВ «ТДМ Групп» проводив в наступному порядку: 15.04.2019 - 2000 грн. (платіжне доручення №350 від 15.04.2019); 23.04.2019 - 5000 грн. (платіжне доручення №349 від 23.04.2019); 25.04.2019 - 5000 грн. (платіжне доручення №335 від 25.04.2019); 07.05.2019 - 5000 грн. (платіжне доручення №348 від 07.05.2019); 08.05.2019 - 5000 грн. (платіжне доручення №334 від 08.05.2019); 10.05.2019 - 5000 грн. (платіжне доручення №347 від 10.05.2019); 17.05.2019 - 10000 грн. (платіжне доручення №333 від 17.05.2019). Отже, 17 травня 2019 року, ТОВ «ТДМ Групп» погасило свою заборгованість перед ТОВ «Транс С.М.» за транспортно-експедиторські послуги згідно CMR № 324953 та Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 304 від 07.04.2019 р.

8 квітня 2019 ТОВ «Транс С.М.» згідно договору-заявки №08 від 22.03.2019 та договору-заявки №11 від 01.04.2019, надало ТОВ «ТДМ Групп» транспортні послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом (ВС5691ЕМ / ВС7076ХР та ВС4612НС / ВС4992ХО ) за маршрутом: Варшава (Польща) - Харків (Україна). Згідно CMR 324894 та Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №287 від 08.04.2019 на суму 37000 гривень, та згідно CMR № 324938 та Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №286 від 08.04.2019 на суму 37000 гривень. Згідно договору-заявки №08 від 22.03.2019 та договору-заявки №11 від 01.04.2019, оплата повинна бути здійсненна протягом 3 днів з моменту відвантаження. Оплата за транспортні послуги згідно CMR № 324894 та CMR № 324938 проводилась частинами з порушенням строків передбачених в договорі-заявці №08 від 22.03.2019 та договорі-заявці №11 від 01.04.2019. Оплату за транспортні послуги згідно CMR № 324894 та CMR № 324938 ТОВ «ТДМ Групп» проводив в наступному порядку: 23.05.2019 - 5000 грн. (платіжне доручення №332 від 23.05.2019); 24.05.2019 - 5000 грн. (платіжне доручення №481 від 24.052019); 28.05.2019 - 5000 грн. (платіжне доручення №480 від 28.052019); 31.05.2019 - 5000 грн. (платіжне доручення №498 від 31.05.2019); 06.05.2019 - 5000 грн. (платіжне доручення №507 від 06.06.2019); 11.06.2019 - 5000 грн. (платіжне доручення №506 від 11.062019); 20.06.2019 - 7000 грн. (платіжне доручення №552 від 20.06.2019).

Позивач пояснював, що всі платежі від ТОВ «ТДМ Групп» зараховувались в порядку черговості та в першу чергу, погашалась заборгованість за послуги надані раніше.

За MR № 324938 та Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №286 від 08.04.2019, оплату ТОВ «ТДМ Групп» проводило в наступному порядку: 20.06.2019 3000 грн. (платіжне доручення №556 від 20.06.2019); 02.08.2019 5000 грн. (платіжне доручення №555 від 02.08.2019); 20.09.2019 2000 грн. (платіжне доручення №718 від 20.09.2019). Таким чином, згідно CMR № 324938 та Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №286 від 08.04.2019, ТОВ «ТДМ Групп» здійснило оплату лише на суму 10000 гривень, тому позивачем обліковується заборгованість відповідача перед ТОВ «Транс С.М.» у сумі 27000,00 грн.

Доказів на підтвердження повного та належного виконання зобов`язань на умовах договірних відносин, що виникли між ТОВ «ТДМ Групп» та ТОВ «Транс С.М.» відповідачем не було надано.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно приписів ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно договорів-заявок № 01 від 26.02.2019 р., № 09 від 22.03.2019 р., № 08 від 22.03.2019 р. та № 11 від 01.04.2019 р., у випадку протермінування платежів, клієнт зобов`язаний оплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день протермінування.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач зазначав, що розрахунок пені, 3% річних та індексу інфляції, здійснювались від дати останньої оплати ТОВ «ТДМ Групп».

Перевіривши розрахунки позивача по нарахуванню 1884,82 грн пені, 177,53 грн - 3% річних та 100,70 інфляційних втрат за період з 21.09.2019 р. по 24.10.2019 р., суд вважає їх обґрунтованими, а вимоги по їх стягненню такими, що підлягають задоволенню.

За таких обставин позовні вимоги позивача по стягненню 27000,00 грн основної заборгованості за надані послуги перевезення та нараховані на прострочену заборгованість інфляційні втрати, 3% річних та пеня - підлягають задоволенню.

Враховуючи приписи ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та те, що спір виник з вини відповідача, судові витрати по сплаті судового збору по даній справі покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 73, 74, 80, 86, 129, 165, 238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТДМ ГРУПП" (61037, Харківська обл., місто Харків, Московський район, ПРОСПЕКТ МОСКОВСЬКИЙ, будинок 199Д5, ідентифікаційний код особи 41946336) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС С.М." (79024, Львівська обл., місто Львів, Личаківський район, ВУЛИЦЯ ПЛАСТОВА, будинок 10, ідентифікаційний код особи 41902414) заборгованість за надані послуги перевезення в сумі 27000,00 грн, пеню 1884,82 грн, три відсотки річних 177,53 грн, 100,70 грн інфляційних втрат і 1921,00 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення його повного тексту. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку визначеному ст.ст. 256, 257 ГПК України з врахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "19" лютого 2020 р.

Суддя Л.С. Лаврова