СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2020 р. Справа № 905/1377/19
Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого (доповідача): Чернота Л.Ф.
судді: Зубченко І.В., Медуниця О.Є.
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу (вх.№3609 Д/З) Державне підприємство «Маріупольський морський торгівельний порт», м. Маріуполь, Донецька область
на рішення Господарського суду Донецької області
від29.10.2019 року (повне рішення складено 04.11.2019 року)
у справі за позовом до відповідача про №905/1377/19 (суддя Чернова О.В.) Державне підприємство «Маріупольський морський торгівельний порт», м. Маріуполь, Донецька область Військової частини 1472, м. Маріуполь Донецької області стягнення збитків у розмірі 2 687,44 грн.
В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Маріупольський морський торговельний порт», м. Маріуполь звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом №18/273 від 11.07.2019 р. до Військової частини НОМЕР_1 , м. Маріуполь про стягнення збитків у розмірі 2 687,44 грн. та судового збору в розмірі 1921,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на понесені ним у зв`язку невідшкодуванням відповідачем земельного податку збитки (делікт), у розмірі 2 687,44 грн. за період з липня 2018 по грудень 2018, на підставі статті 16 Цивільного кодексу України якою встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 29.10.2019 року (повне рішення складено 04.11.2019 року) у справі №905/1377/19 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що у зв`язку із внесенням змін до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №162 від 27.03.2018 р. коефіцієнт Кф земельної ділянки, що розташована за адресою: пр. Луніна, 99, м. Маріуполь, Донецька обл. та на якій розміщено об`єкт оренди, що використовується відповідачем, не змінено. Зміна категорії земельної ділянки, передбачає законодавчо-визначену процедуру, наслідком якої є зміна юридичного статусу земельної ділянки з відповідними нормативними наслідками для її власника чи користувача, проте, належних у розумінні ст.76 ГПК України доказів такої зміни позивачем до матеріалів справи не надано. Крім того, посилається на умови договору про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням орендованого приміщення №11-19/09/18 від 05.07.2018.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою №3609Д від 28.11.2019 року, в якій просить суд прийняти апеляційну скаргу до провадження, рішення Господарського суду Донецької області від 29.10.2019 року у справі №905/1377/19 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Також просить судові витрати покласти на відповідача.

Позивач вважає рішення господарського суду Донецької області від 28.11.2019 року у справі №905/1377/19 незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права, при цьому суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та не повно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також суд не вірно застосував норми як матеріального, так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору. Останній вважає, що платником земельного податку є підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.

Наведені вище обставини позивач вважає підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким слід позов державного підприємства задовольнити в повному обсязі.

Вважає, що наявність у договорі вказівки про те, що зміна показників, які зумовлюють зміну суми витрат, що підлягає відшкодуванню за договором, в односторонньому порядку, зумовлює нарахування та стягнення такої плати з відповідача без внесення змін до договору.

Апелянт, звертає увагу суду на те, що відповідно до умов договору (п.п.2.2., 2.3.) оплата наданих послуг здійснюється відповідачем (орендарем) на підставі рахунків, що виставляються позивачем (балансоутримувачем) - не пізніш десяти календарних днів з дня отримання включно. Виставлення рахунків здійснюється позивачем (балансоутримувачем) на підставі актів виконаних робіт, які складаються сторонами щомісячно. Для складання зазначеного акту відповідач (орендар) зобов`язується забезпечити явку свого представника до відділу майнових відносин, що знаходиться в будівлі портоуправління за адресою пр. Луніна, 99, м. Маріуполь, Донецька обл. 87510 - у останній день поточного місяця.

Однак, відповідач, всупереч вимогам п.2.3. договору, не забезпечив явку свого представника для складання відповідних актів виконаних робіт, з метою виконання своїх зобов`язань у відповідності до вимог договору та діючого законодавства України.

На думку апелянта, позивач у зв`язку із передачею майна в користування відповідачу поніс витрати з утримання майна, які пов`язані зі сплатою земельного податку, а відповідач не відшкодував ці витрати. Доказом понесених витрат вважає податкові декларації з плати за землю та платіжні доручення за 2018 рік.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2019 року визначено колегію у складі: Чернота Л. Ф. головуючий суддя (доповідач), судді: Білецька А. М., Зубченко І. В.

У зв`язку з перебуванням на лікарняному судді-члена колегії Білецької А. М. станом на 03.12.2019 року, розпорядженням керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 03.12.2019 року, на підставі доповідної записки головуючого судді Черноти Л. Ф., було призначено повторний автоматизований розподіл справи №905/1377/19, яким визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Чернота Л. Ф., судді: Зубченко І. В., Медуниця О. Є.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.12.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства Маріупольський морський торговельний порт, м. Маріуполь, Донецька область на рішення Господарського суду Донецької області від 29.10.19 року у справі №905/1377/19; встановлено учасникам справи строк до 16.12.2019 року включно для надання суду відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та заперечень (у разі наявності) з доказами надсилання їх копій та доданих до них документів іншим сторонам у справі.

Будь-яких заяв, клопотань та заперечень учасниками справи направлено не було.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.12.2019 року, керуючись ст. ст. 8, 234, 235, 268, 270, 281 Господарського процесуального кодексу України призначено розгляд апеляційної скарги Державного підприємства Маріупольський морський торговельний порт, м. Маріуполь, Донецька область на рішення Господарського суду Донецької області від 29.10.19 року (повний текст рішення складено та підписано 04.11.2019 року) у справі №905/1377/19 в порядку письмового провадження.

20.12.2019 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу №14/2415 від 16.12.2019, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» на рішення господарського суду Донецької області від 29.10.2019 у справі №905/1377/19 без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 29.10.2019 у справі №905/1377/19 без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегією суддів, враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Враховуючи положення ч.ч. 13, 14 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.

Учасники справи були повідомлені про розгляд означеної апеляційної скарги в порядку письмового провадження належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення ухвал, які мстяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи,відзиву на неї, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 23.12.2016 року Рішенням Маріупольської міської ради №7/14-1120 «Про затвердження умов надання земельних ділянок на території Маріупольської міської ради відносно плати за землю на 2017» затверджено Положення по сплаті земельного податку в місті Маріуполі (а.с. 172-179).

04.05.2018 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області (орендодавець) та Військовою частиною №1472 (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №6519/2018 (а.с.16-21).

Умовами п.1.1. договору встановлено, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне майно нежитлову будівлю загальною площею 240,9 кв.м. (реєстровий номер 01125755.8.МЯФМШК045) на площі морвокзалу 1 району, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, проспект Луніна, 99, що знаходиться на балансі ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» (далі - балансоутримувач).

Пунктом 1.2 договору встановлено, що майно передається в оренду з метою розміщення бюджетної організації, яка утримується за рахунок державного бюджету (розміщення та зберігання матеріальних цінностей військової частини).

Стан майна на момент укладення договору визначається в акті приймання-передавання за узгодженим висновком балансоутримувача і орендаря.

За вимогами пункту 2.1 договору унормовано, що орендар вступає у строкове платне користування майном, у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передавання майна.

Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 та становить без ПДВ 1 (оду) гривню на рік, згідно пункту 3.1 договору.

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством, у відповідності до умов п. 3.2 договору.

Пунктом 3.4 договору встановлено, що розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики її розрахунку, істотної зміни стану об`єкта оренди з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Пунктом 9.1 договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Цей договір укладено строком на 2 роки 360 днів, що діє з « 04» травня 2018 р. до « 28» квітня 2021 р. включно, згідно пункту 10.1 договору.

Взаємовідносини сторін, не врегульовані цим договором, регулюються чинним законодавством України, згідно ч. 2 п. 10.11 договору.

Актом приймання передавання від 04.05.2018р. орендодавець передав, а орендар прийняв об`єкт оренди (а.с.23).

05.07.2018 року між Державним підприємством «Маріупольський морський торгівельний порт» (балансоутримувач) та Військовою частиною №1472 (орендар) укладено договір на відшкодування витрат ДП «Маріупольський морський торгівельний порт», пов`язаних з утриманням орендованого приміщення №11-19/09/18 (а.с.24-26).

Пунктом 1.1 договору сторони погодили, що орендар забезпечує власними силами обслуговування нежитлової будівлі на площі морвокзалу (прибирання приміщень загального користування та прибудинкової території, охорона приміщення, вивіз відходів), що знаходяться за адресою: пр. Луніна, 99, м. Маріуполь, Донецька обл. 87510, загальною площею 240,9 кв.м. Орендар за умовами цього договору бере на себе обов`язок відшкодувати витрати балансоутримувача пов`язані зі сплатою земельного податку на земельну ділянку, на якій розташована будівля; витрати пов`язані з електрозабезпеченням орендованих приміщень.

У відповідності до вимог п.2.5. договору врегульовано, що сума витрат, що підлягає відшкодуванню за період з 04.05.2018 р. по 31.12.2018 р. становить 4417,85 грн. та складається з:

- витрат по сплаті земельного податку 799,97 грн. в тому числі ПДВ 133,33 грн.;

- витрат з електрозабезпечення приміщення 3617,88 грн., в тому числі ПДВ 602,98 грн.

Умовами п.2.6. договору визначено, що сума витрат, що підлягає відшкодуванню згідно з п.2.5. цього договору може змінюватися балансоутримувачем в односторонньому порядку відповідно до фактичних обсягів енергоносіїв наданих орендарю та у випадках зміни тарифів згідно з вимогами чинного законодавства.

Сторони у п. 3.5 договору погодили, що Військова частина 1472 зобов`язується забезпечити внесення плати за надані послуги у порядку, передбаченому розділом 2 даного договору.

Балансоутримувач має право змінити в односторонньому порядку суму витрат, що підлягають відшкодуванню за цим договором, у разі зміни показників, що їх зумовлюють, згідно пункту 4.3. договору.

Згідно п.6.1. встановлено, що цей договір набирає чинності з моменту укладання і діє до 31.12.2018 р. включно. Відповідно до ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України Сторони встановили, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли з 04.05.2018 р.

Цей договір набирає чинності з моменту укладання і діє до 31.12.2018 р. включно. Відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України сторони встановили, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли з 04.05.2018 р.

Пунктом 6.2 договору врегульовано, що зміни або доповнення до цього договору допускаються за взаємною згодою сторін шляхом оформлення додаткової угоди. Зміни та доповнення, що пропонуються внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх надання на розгляд іншою стороною.

Пунктом 7.1 договору врегульованор, що додатки до цього договору є його невід`ємною і складовою частиною.

Договір підписаний сторонами у встановленому діючим законодавством порядку.

Із матеріалів справи вбачається, що листом №11-23/8 від 17.07.2018 р. позивач запропонував відповідачу підписати додаткову угоду №1 до договору №11-19/09/18 від 05.07.2018 року, якою Додаток №2 до договору №11-19/09/18 від 05.07.2018 року вважати таким що втратив чинність, та доповнити Договір Додатком №4 «Розрахунок витрат Балансоутримувача пов`язаних з утриманням приміщень, що знаходяться в оренді» яким зокрема, передбачалась зміна витрат по сплаті земельного податку, а саме розмір таких витрат було підвищено до 607,36 грн. на місяць. (а.с.35-36).

В обґрунтування своєї позиції позивач посилався на те, що до «Порядку нормативної грошової оцінки земель» затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 №489, наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 27.03.2018 №162 було внесено міни, а саме «У примітках до додатку 1 до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25 листопада 2016 року №489, зареєстрованого у Міністерстві Юстиції України 19 грудня 2016 року за №1647/29777, цифри « 2,0» замінити цифрами « 3,0».

В свою чергу, відповідач листом №721/1913 від 10.10.2018р. повернув позивачу проекти додаткової угоди №1 у двох примірниках без підпису (а.с.40).

До матеріалів справи не надано рішення суду щодо зобов`язання вчинити дії, а саме укласти додаткову угоду №1.

У відзиві на позовну заяву №14/1547 від 08.08.2019 (а.с.137-143), відповідач зазначив, що враховуючи, що позивачем не було надано обґрунтування внесення змін до договору, а форма внесення змін не створила б ніяких правових наслідків, а також те що для внесення змін до договору було обрано пункт 6.2 договору (оскільки була підписана угода для узгодження та підписання що передбачено саме пунктом 6.2 договору) відповідач скористався своїм правом та відмовив позивачу у внесенні змін з відповідним обґрунтуванням.

Посилання позивача на внесення змін в односторонньому порядку не відбулось з огляду на те, що відповідно до пункту 2.6 договору врегульовано, що сума витрат, що підлягає відшкодуванню згідно з п.2.5 договору може змінюватись балансоутримувачем в односторонньому порядку відповідно до фактичних обсягів енергоносіїв наданих орендарю та у випадках зміни тарифів згідно з вимогами чинного законодавства». Тобто, на переконання відповідача одностороння зміна договору позивачем не могла бути здійснена.

Відповідач вважає, що застосування пункту 2.6 договору можливе лише у випадках зміни тарифів згідно з вимогами чинного законодавства. Як вищезазначено, позивач не запропоновував збільшити суму договору. Останнім було направлено для погодження скасувати Додаток №2 та доповнити договір Додатком №4 (Умови договору не містять вказівок, або посилань щодо цих двох додатків) при цьому пропонувалось змінити суму розрахунку земельного податку у 6 разів. Відповідач наголошує, що при тому, що реальна зміна коефіцієнту що характеризує функціональне використання земельної ділянки відбулась на рівні 50%, а отже і сума земельного податку, яка розраховується із його застосуванням не могла збільшитись більше 50%.

У даному випадку, на виконання умов договору, позивачем виставлено рахунки (а.с.104, 106, 108, 110, 112, 114, 115):

№2961 від 31.07.2018р. на суму 257,96 грн., з призначенням платежу: «договір №11-19/09/18 від 05.07.2018 відшкодування витрат від орендаторів з податку на землю у липні 2018 р.»;

№3396 від 31.08.2018р. на суму 607,36 грн., з призначенням платежу: «договір №11-19/09/18 від 05.07.2018 відшкодування витрат від орендаторів з податку на землю у серпні 2018 р.»;

№3814 від 30.09.2018р. на суму 607,36 грн., з призначенням платежу: «договір №11-19/09/18 від 05.07.2018 відшкодування витрат від орендаторів з податку на землю у вересні 2018 р.»;

№4404 від 31.10.2018р. на суму 607,36 грн., з призначенням платежу: «договір №11-19/09/18 від 05.07.2018 відшкодування витрат від орендаторів з податку на землю у жовтні 2018 р.»;

№4880 від 30.11.2018р. на суму 607,36 грн., з призначенням платежу: «договір №11-19/09/18 від 05.07.2018 відшкодування витрат від орендаторів з податку на землю у листопаді 2018 р.»;

№5105 від 26.12.2018р. на суму 101,22 грн., з призначенням платежу: «договір №11-19/09/18 від 05.07.2018 відшкодування витрат від орендаторів з податку на землю у грудні 2018 р.»;

№5243 від 31.12.2108р. на суму 506,14 грн., з призначенням платежу: «договір №11-19/09/18 від 05.07.2018 відшкодування витрат від орендаторів з податку на землю у грудні 2018 р.»;

Також, сторонами підписано акти на відшкодування витрат (а.с.105,107, 109, 111, 113,116):

№9 від 30.09.2018 р. за вересень 2018р. на суму 607,36 грн.,

№12 від 26.12.2018р. за грудень 2018р. на суму 101,22 грн.

Акти б/н від 31.07.2018р. за липень 2018р. на суму 257,96 грн., б/н від 31.08.2018р. за серпень 2018р. на суму 607,36 грн., б/н від 31.10.2018р. за жовтень 2018р. на суму 607,36 грн., б/н від 30.11.2018р. за листопад 2018р. на суму 607,36 грн. та акт б/н від 31.12.2018р. за грудень 2018р. на суму 506,14 грн. з боку відповідача не підписані.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем здійснено сплата витрат по податку на землю за період з липня 2018 р. по грудень 2018 р. на загальну суму 607,32 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.117-120, 125-126):

№1799 від 28.12.2018р. на суму 101,22 грн., з призначенням платежу: «за відшкодування витрат по податку на землю за 08.2018 р., згідно акту №8 від 26.12.2018 р. по договору №11-19/09/18/106-18 від 05.07.18 р.»;

№1800 від 28.12.2018р. на суму 101,22 грн., з призначенням платежу: «за відшкодування витрат по податку на землю за 09.2018 р., згідно акту №9 від 26.12.2018 р. по договору №11-19/09/18/106-18 від 05.07.18 р.»;

№1801 від 28.12.2018р. на суму 101,22 грн., з призначенням платежу: «за відшкодування витрат по податку на землю за 10.2018 р., згідно акту №10 від 26.12.2018 р. по договору №11-19/09/18/106-18 від 05.07.18 р.»;

№1802 від 28.12.2018р. на суму 101,22 грн., з призначенням платежу: «за відшкодування витрат по податку на землю за 11.2018 р., згідно акту №11 від 26.12.2018 р. по договору №11-19/09/18/106-18 від 05.07.18 р.»;

№1798 від 28.12.2018р. на суму 101,22 грн., з призначенням платежу: «за відшкодування витрат по податку на землю за 07.2018 р., згідно акту №7 від 26.12.2018 р. по договору №11-19/09/18/106-18 від 05.07.18 р.»;

№1803 від 28.12.2018р. на суму 101,22 грн., з призначенням платежу: «за відшкодування витрат по податку на землю за 12.2018 р., згідно акту №12 від 26.12.2018 р. по договору №11-19/09/18/106-18 від 05.07.18 р.»;

Матеріали справи містять копію претензії №47/П від 27.09.2018р. з вимогою позивача сплатити заборгованість у розмірі 865,32 грн. в найкоротший термін (а.с.127).

У відповідь №721/1947 на претензію від 24.10.2018 року відповідач зазначив про безпідставність вимог позивача та запропонував здійснити звірку розрахунків з метою встановлення фактичних витрат, передбачених п.2.5. договору. Наголосив, що будь-які зміни та доповнення до договору №11-19/09/18 від 05.07.2018 року в порядку передбаченому пунктом 6.2. не вносились. (а.с.128-130).

Посилаючись на збитки, які понесені позивачем у зв`язку невідшкодуванням відповідачем земельного податку у розмірі 2 687,44 грн., останній звернувся до суду із відповідним позовом.

Позивач у тексті позовної зави також, відзначив, що відповідно до п.п.269.1.2 п.269.1 статті 269 Податкового кодексу України є платником земельного податку за земельну ділянку, на якій розміщене орендоване відповідачем майно. Право постійного користування на вказану земельну ділянку оформлене відповідно до вимог діючого законодавства, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 13.05.2014 року №21551835, а інформація про неї внесена до відомостей Державного земельного кадастру за кадастровим номером :01:003:0127. Основаним видом економічної діяльності позивача є допоміжне обслуговування водного транспорту.

Відповідно до Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №152 від 19.01.2018 року Відділу у місті Маріуполі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, коефіцієнт, що характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф) складає 0,7, а нормативна грошова оцінка 1 кв. м. земельної ділянки становить 288,04 грн.

Земельний податок обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Позивач, як платник податку на землю, зобов`язаний справляти відповідні платежі, не зважаючи на відсутність погодження з боку відповідача внесення відповідних змін до договору. При цьому, відповідно до п. 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, у разі и якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Тому, позивач вважає, що зміна показників, які зумовлюють суми витрат, що підлягає відшкодуванню за договором, в односторонньому порядку, на думку останнього, зумовлює нарахування та стягнення такої плати з відповідача без внесення змін до договору.

Приписами статті 11 Цивільного кодексу унормовано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також, із дій осіб, що не передбачені цими актами, Але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші право чини.

Відповідно до частини 1 статті 15 вищевказаного Кодексу визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Приписами статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), згідно ст.610 Цивільного кодексу України.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків, відповідно до п.1 ст. 611 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 2 ст. 623 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Разом з цим, розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Збитки - це витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено, згідно пункту 1 статті 224 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України обов`язок відшкодування збитків у разі порушення договірних зобов`язань покладені на боржника - особу, яка припустила порушення.

Як вбачається із матеріалів справи, пунктом п.2.5. договору встановлено, що сума витрат, що підлягає відшкодуванню за період з 04.05.2018р. по 31.12.2018 р. складається, зокрема, з витрат по сплаті земельного податку 799,97 грн. в тому числі ПДВ 133,33 грн. (а.с.24).

Із розрахунку витрат Балансоутримувача пов`язаних з утриманням приміщень, що знаходяться в оренді, підписаного між сторонами, витрати по сплаті земельного податку, що підлягають відшкодуванню відповідачем, складають 666,64 грн. на рік, 84,35 грн. на місяць (а.с.28).

Складовою збитків є наявність збитків, протиправна поведінка боржника, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками.

Для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме:

- наявність збитків,

- протиправна поведінка заподіювача збитків,

- причинний зв`язок між збитками та протиправною поведінкою заподіювача,

- вина

Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності, передбаченої ст. 623 Цивільного кодексу України.

У даному випадку, на підтвердження наявності факту збитків позивач посилається на невідшкодування відповідачем земельного податку згідно договору №11-19/09/18 від 05.07.2018 р. за період з липня 2018р. по грудень 2018р. у розмірі 2 687,44 грн., збільшення якого спричинено внаслідок внесення змін до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №162 від 27.03.2018р., що підтверджує розмір завданих збитків.

Однак, аналіз наявних у справі матеріалів зумовлюють висновок про недоведеність позивачем всупереч вимог ст. ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України наявності всіх вказаних вище обов`язкових елементів правопорушення, а саме його вини у завданих Позивачеві збитках та причинно-наслідкового зв`язку між витратами та діями/бездіяльністю відповідача (його виною).

Враховуючи нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кадастровим номером :01:003:0127 відповідач відшкодував розмір земельного податку розрахованого відповідно до вимог чинного законодавства України, та відповідно до умов договору.

З копії витягу (довідки) з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земель №152 від 19.01.2018 року, який міститься в матеріалах справи (а.с.90) вбачається, що земельна ділянка, яка розташована за адресою: проспект Луніна, 99, м. Маріуполь, Донецька область (кадастровий номер №:01:003:0127) має цільове призначення 03.01. Для будівництва та обслуговування будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф) 0,70, а нормативна грошова оцінка 1 квадратного метру складає 288,04.

Цільове призначення землі визначається при нормативній грошовій оцінці згідно з Класифікатором видів цільового призначення земель, затвердженого наказом Держкомітету з земле ресурсів від 23.07.2010 р. №548. Якщо інформація про земельну ділянку не внесена до кадастру або відсутній код цільового призначення, лише тоді застосовується коефіцієнт функціонального призначення 3. Який в свою чергу, впливає на нормативну грошову оцінку (аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 №489).

Класифікація видів цільового призначення земель визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистем ними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів (п.1.4 Класифікатору видів цільового призначення земель, затвердженого наказом Держкомітету з земле ресурсів від 23.07.2010 р. №548).

Відповідно до вимог статті 20 Земельного кодексу України встановлено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підстав органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться органами виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вищевказаного Кодексу.

Податкові декларації з плати за землю (податкові номери за 2018 рік), на які посилається позивач вказано, категорія земельної ділянки (позиція 1.67.12 декларації з порядковим номером 1 та позиція 1.84. 12 декларації з порядковим номером 3 (при уточненні податкової декларації залишилась не змінною, а отже і нормативна грошова оцінка земельної ділянки при уточненні була розрахована не вірно.

Також, відповідно до статті 64 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, враховуючи, що зміни до договору на які посилається позивач не були внесені, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Доводи апелянта, в частині того, що суд першої інстанції невірно оцінив доводи позивача та дійшов до висновку, що земельна ділянка за кадастровим номером :01:003:0127 була передана відповідачу є необґрунтованими, оскільки в оскаржуваному рішенні відсутні будь-які посилання про дані обставини.

У відповідності до п.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем в апеляційній скарзі не надано доводів необґрунтованості або незаконності оскаржуваного рішення, не доведено вини Військової частини НОМЕР_1 у завданих позивачеві збитках та причинно-наслідкового зв`язку між витратами та діями/бездіяльністю відповідача.

У даному випадку, позивач посилається на вимоги пункту 2.6 та 4.3 договору, але не враховує вимоги пункту 6.2. цього договору. А тому, умови цього договору кваліфікуються як несправедливі, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України) та призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Матеріали справи свідчать про те, що господарський суд першої інстанції всебічно, повно і об`єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та правильно, з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права вирішив спір у даній справі.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновок місцевого господарського суду, тому підстав для її задоволення не має, оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому повинно бути залишено без змін.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Витрати по сплаті судового збору розподіляються у відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 86, 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Маріупольський морський торговельний порт, м. Маріуполь, Донецька область на рішення господарського суду Донецької області від 29.10.2019 року (повний текст рішення складено та підписано 04.11.2019 року) у справі №905/1377/19 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 29.10.2019 року (повний текст рішення складено та підписано 04.11.2019 року) у справі №905/1377/19 залишити без змін.

Повний текст постанови складено та підписано 13.02.2020 р.

Головуючий суддя Л.Ф. Чернота

Суддя І.В. Зубченко

Суддя О.Є. Медуниця