РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.02.2020Справа № 910/17318/19

Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, (без проведення судового засідання) матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення вартості нестачі вантажу у розмірі 16 631,68 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі по тексту - відповідач) про стягнення вартості нестачі вантажу у розмірі 16 631,68 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок не забезпечення відповідачем збереження вантажу під час перевезення, утворилась недостача, про що складено комерційний акт № 454201/52/115 від 07.07.2019, комерційний акт № 454201/53/116 від 07.07.2019 та комерційний акт № 388103/120 від 29.07.2019. Вартість недостачі вантажу за розрахунком позивача становить 16 631,68 грн., у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення зазначеної суми збитків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 відкрито провадження у справі № 910/17318/19, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам у справі строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

26.12.2019 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач проти позову заперечував посилаючись на те, що позивач при розрахунку вартості втраченого вантажу використав невірні норми природної втрати вантажів у вологому стані, що призвело до завищення позовних вимог, надав свій розрахунок вартості недостачі вантажу, вказував на неналежний стан вагону для перевезення дрібних фракцій вантажу та недоведеність позивачем вартості вантажу і як наслідок розміру понесених ним збитків.

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.12.2017 між Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" (надалі по тексту - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" укладений договір № 608-ПУ-ПТП (надалі по тексту - Договір), згідно умов якого позивач здійснює збагачення вугілля та повертає замовнику отриманий в результаті збагачення концентрат вугілля в строки та на умовах визначених Договором. У відповідності до п. 1.1.3. Договору поставка (повернення) вугільного концентрату здійснюється, зокрема, на залізничну станцію Бурштин Львівської залізниці. Позивач несе ризики, які пов`язані із загибеллю, псуванням нестачею або викраденням вугільного концентрату під час транспортування до станції приймання вантажу.

Згідно Додаткової угоди від 20.12.2018 до Договору терміном закінчення строку дії Договору є 31.12.2019.

На виконання умов Договору, позивач, у липні 2019 року залізницею відповідача направив вантаж - вугілля кам`яне марки Г (Г1), ДГ 0-100мм на адресу теплової електростанції ВП "Бурштинська ТЕС" (Івано-Франківська область, м. Бурштин) за залізничними накладними, (які містяться в матеріалах справи): № 50566140 від 06.07.2019, № 50566553 від 06.07.2019 та № 50833805 від 26.07.2019, станція призначення - Бурштин Львівської залізниці.

Під час перевезення по залізниці було проведено перевірку стану вантажу та виявлено нестачу вугілля, про що, на станції Чаплине Придніпровської залізниці, складено комерційні акти (які містяться в матеріалах справи): № 454201/52 та № 454201/53 від 07.07.2019, а також, на станції Бурштин Львівської залізниці складено комерційний акт (наявний в матеріалах справи) № 388103/120 від 29.07.2019.

Спір у справі виник у зв`язку з наявністю, на думку позивача, вини відповідача у частковій втраті вантажу під час його перевезення, внаслідок чого позивачу заподіяно збитки на суму 16 631,68 грн.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із статтями 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до п. 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (надалі за текстом - Статут залізниць України), накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту залізниць України та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Матеріалами справи підтверджується прийняття відповідачем вантажу до перевезення від позивача за накладними: № 50566140 від 06.07.2019, № 50566553 від 06.07.2019, № 50833805 від 26.07.2019 та здійснення його перевезення від станції відправлення до станцій призначення - Бурштин Львівської залізниці.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України визначено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Згідно частини 2 статті 308 Господарського кодексу України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

У відповідності до статті 12 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Пунктом 110 Статуту залізниць України, передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

У пункті 52 Статуту залізниць України передбачено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами.

Згідно пункту 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Суд встановив, що на підставі наявних в матеріалах справи комерційних актів:

№ 454201/52 від 07.07.2019 нестача вугілля у вагоні № 53252540 становить 1 100 кг.;

№ 454201/53 від 07.07.2019 нестача вугілля у вагоні № 54039433 становить 3 750 кг.;

№ 388103/120 від 29.07.2019 нестача вугілля у вагоні № 68700749 становить 3 650 кг.

Також, у розділі Д. "Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку" комерційного акту № 454201/52 від 07.07.2019 вказано, що у вагоні № 53252540 над люками № 1 та № 2 праворуч мається виїмка довжиною 300 см. шириною 60 см., глибиною 30 см., вагон бездверний, люки зачинені, течі вантажу не має.

У розділі Д. "Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку" комерційного акту № 454201/53 від 07.07.2019 вказано, що у вагоні № 54039433 ліворуч над люками № 1, № 2, № 3, № 4, № 5, № 6, № 7 є виїмка довжиною 10,5 м., шириною 1,8 м., глибиною 0,4 м., в місці виїмки маркування відсутнє, люки зачинені, течі вантажу не має.

У розділі Д. "Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку" комерційного акту № 388103/5120 від 29.07.2019 вказано, що у вагоні № 68700749 на поверхні вантажу зліва за ходом поїзда над люком № 1 маркування порушене, проглядається воронкоподібне заглиблення 150 см. х 100 см. х 180 см. х 60 см. В підлозі вагона зліва по ходу поїзда виявлено зазор 15 см х 8 см. х 10 см., який заложений ганчір`ям і травою, видно старі сліди просипання вантажу. При видачі вантажу просипання відсутнє.

За даними довідки позивача від 15.08.2019 № 641/3 щодо вартості вугільної продукції: фактична вартість 1 тони вугілля кам`яного марки Г (Г1), ДГ 0-100 мм, що перевозилось у вагоні № 53252540 (за накладною № 50566140 від 06.07.2019) становить 2 638,69 грн. з урахуванням ПДВ; фактична вартість 1 тони вугілля кам`яного марки Г (Г1), ДГ 0-100 мм, що перевозилось у вагоні № 54039433 (за накладною № 50566553 від 06.07.2019) становить 2 568, 49 грн. з урахуванням ПДВ; фактична вартість 1 тони вугілля кам`яного марки Г (Г1), ДГ 0-100 мм, що перевозилось у вагоні № № 68700749 (за накладною № 50833805 від 06.07.2019) становить 2 633, 44 грн. з урахуванням ПДВ.

Згідно з частиною 2 статті 23 Закону України "Про залізничний транспорт" за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Частинами 1, 3 статті 314 Господарського кодексу України передбачено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, у разі втрати або нестачі вантажу перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Стаття 131 Статуту залізниць України передбачає, що претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, заявляються залізниці призначення вантажу. Відповідно до положень статті 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі нестачі вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

В свою чергу стаття 133 Статуту залізниць України передбачає, що передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику.

Суд встановив, що вантажоодержувач ВП "Бурштинська ТЕС" (Івано-Франківська область, м. Бурштин) зробив на залізничних накладних № 50566140 від 06.07.2019, № 50566553 від 06.07.2019 та № 50833805 від 26.07.2019 переуступний напис відправнику вантажу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" на пред`явлення претензії та позову до Aкціонерного товариства "Укрзалізниця", а тому право позивача на пред`явлення позову підтверджено належними доказами.

У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що згідно з пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 норма природної втрати для вантажів у вологому стані складає 2 %, а тому, оскільки, у всіх накладних зазначено вологість вантажу від 11,8% до 13,1% позивач невірно використав показник норми природної втрати вантажів у розмірі 1 %, що призвело до завищення позовних вимог.

Суд не погоджується з цим твердженням відповідача та зазначає наступне.

В залізничних накладних відсутні відомості про те, що вантажі були відправлені вантажовідправником вантажоодержувачу у вологому стані.

Згідно з ДСТУ 4083:2012 "Вугілля кам`яне та антрацит для пиловидного спалювання на теплових електростанціях" для вугілля першої та другої категорії марок ДГ, Г Західного Донбасу, як виняток, загальна волога на робочий стан палива W, має бути не більше ніж 16,0 % (п.4.3.). Один із основних показників якості вугілля кам`яного є волога, яка за даними накладних № 50566140 від 06.07.2019, № 50566553 від 06.07.2019 та № 50833805 від 26.07.2019 у вугіллі марки ДГ 0-100 мм не перевищує гранично допустиму норму, що підтверджується записом у графі 20 перевізного документа "Вугілля кам`яне марки ДГ 0-100 мм. Насипом газовий. Вологістю не більше 8 % ".

Відповідно до розділу 1 ДСТУ 4082-2002 «Паливо тверде. Ситовий метод визначання гранулометричного складу», затвердженого наказом Держстандарту України від 19.03.2002 за № 163, цей стандарт поширюється на антрацит, кам`яне та буре вугілля, горючі сланці, а також на продукти їх перероблення (в подальшому - паливо) і встановлює метод визначання гранулометричного складу палива.

З урахуванням визначення національними стандартами України кам`яного вугілля як твердого мінерального палива, при видачі вантажу з кам`яним вугіллям застосовується норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто), яка становить 1 % маси вантажу, що зазначена в перевізних документах.

З урахуванням пункту 27 Правил видачі вантажів, враховуючи, що втраченим вантажем було вугілля кам`яне, позивачем обґрунтовано застосовано норму природних втрат у розмірі 1 % від маси вантажу, зазначеної в перевізних документах при розрахунку збитків.

Доводи позивача стосовно не вжиття відправником заходів по запобіганню втрати вантажу через неналежний стан вагону № 68700749 спростовуються даними, викладеними в акті №4 "Про технічний стан вагона" від 29.07.2019 та результатами перевірки викладеними у комерційному акті.

У відповідності до акту №4 "Про технічний стан вагона" від 29.07.2019, вагон № 68700749 є технічно справним, в підлозі вагона зліва по ходу поїзда виявлено зазор 15 см х 8 см. х 10.

Також, у розділі Д. "Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку" комерційного акту № 388103/5120 від 29.07.2019 стосовно вантажу, який перевозився у вагоні № 68700749 вказано, що на поверхні вантажу зліва за ходом поїзда над люком № 1 порушене маркування, проглядається воронкоподібне заглиблення 150 см. х 100 см. х 180 см. х 60 см., виявлений зазор розмірами 15 см х 8 см. х 10 см., заложений ганчір`ям і травою, видно старі сліди просипання вантажу. При видачі вантажу просипання відсутнє.

Таким чином, враховуючи наявність слідів у вигляді заглиблень та воронок, що також були виявлені у вагонах № 53252540 та № 54039433, незначні розміри зазору, через який не могло відбутися просипатися кам`яного вугілля загальною вагою 3 650 кг. та встановлення відсутності ознак просипання вугілля при його видачі, суд дійшов висновку, що виявлений зазор у вагоні не міг бути причиною нестачі вантажу, а відповідні доводи відповідача з цього приводу є безпідставними.

Стосовно підтвердження дійсної вартості втраченого вантажу, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтями 924 Цивільного кодексу України, 314 Господарського кодексу України і пунктами 114 і 115 Статуту залізниць України залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Вартість вантажу, що перевозиться з оголошеною вартістю, визначається у такому ж порядку.

В матеріалах справи наявні довідки вантажовідправника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська", а також вантажоодержувача - Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" щодо ціни 1 тони вугільної продукції. При цьому, обидві ці сторони в розумінні статей 130, 133 Статуту залізниць України мають право на пред`явлення претензії щодо нестачі вантажу до Акціонерного товариства "Українська залізниця".

При цьому, у позовній заяві позивач зазначив, що оскільки він не є ані постачальником, ані покупцем спірного вугілля, тому не має можливості надати докази оплати вантажу.

Враховуючи викладене, суд вказує на безпідставність доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, стосовно того, що позивачем не надано доказів оплати вантажу та як наслідок не доведено наявність шкоди.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок вартості недостачі вантажу у загальному розмірі 16 631,68 грн, суд погоджується із ним.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Статтею 920 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

За приписами статті 924 Цивільного кодексу України, перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Аналогічні положення закріплені в частині 2 статті 23 Закону України «Про залізничний транспорт» та в статті 113 Статуту залізниць України.

У відповідності до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками відповідно до пункту 1 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до статті 224 Господарського кодексу України.

У пункті 2.7 роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 № 04-5/601 зазначено, що згідно зі ст. 924 Цивільного кодексу України, 314 Господарського кодексу України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Вартість вантажу, що перевозиться з оголошеною вартістю, визначається у такому ж порядку (пункт 4 Правил перевезення вантажів з оголошеною вартістю).

При цьому, судом враховано, що оскільки положення пункту 115 Статуту залізниць України не визначають вичерпного переліку документів, які можуть підтверджувати вартість вантажу, відтак, вказані обставини можуть бути встановлені судом за допомогою наданих позивачем доказів. За висновками суду обставини, встановлені у комерційних актах: № 454201/52 від 07.07.2019, № 454201/53 від 07.07.2019 та № 388103/120 від 29.07.2019 відповідачем не були спростовані та не доведено суду, що втрата вантажу сталася не з вини відповідача.

За приписами статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуюче вищезазначене, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача вартості нестачі вантажу у розмірі 16 631,68 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 16 631,68,68 грн. - задовольнити повністю.

2.Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця (Тверська), 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" (85621, Донецька область, Маріїнський район, село Вовчанка, вул. Нагорна, 1-а, ) 16 631,68 (шістнадцять тисяч шістсот тридцять одну) грн. 68 коп. вартості нестачі вантажу та 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення, відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. При цьому, згідно з п.п. 17.5 п.17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 14.02.2020

Суддя С. В. Стасюк