УХВАЛА

17 лютого 2020 року

м. Київ

Справа № 910/11969/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Булгакової І.В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Компанії Clifford Alliance LP

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2019

у справі № 910/11969/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Біпродукт»

до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»,

Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика»

про визнання недійсним договору та зобов`язання вчинити дії;

за позовом третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору Компанії Clifford Alliance LP

до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»,

Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика»

про визнання недійсним договору та зобов`язання вчинити дії;

за позовом третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика»

до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Публічного акціонерного товариства «Златобанк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Національного банку України,

про визнання недійсним договору та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 02.12.2019 надійшла касаційна скарга Компанії Clifford Alliance LP (далі - Компанія, скаржник), підписана представником скаржника - адвокатом Бісик Яніною Вікторівною. До касаційної скарги серед інших документів додані, зокрема: ксерокопія паспорту громадянки України Горбової Олени Олександрівни, засвідчена адвокатом Бісик Я.В., та довіреність видана в порядку передоручення 19.08.2019 компанією Clifford Alliance LP, від імені та в інтересах якої діяла представник Горбова Олена Олександрівна на підставі довіреності від 16.07.2019.

Ухвалою Верховного Суду від 12.12.2019 касаційну скаргу Компанії на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2019 у справі № 910/11969/16 залишено без руху з підстав недодержання заявником вимог статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) з вимогами: надати належні та допустимі докази на підтвердження дати отримання оскаржуваної ухвали; обґрунтувати в чому конкретно полягало неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції; зазначити відомості про адреси місця проживання чи перебування, номерів засобів зв`язку, адресів електронної пошти, за наявності, інших учасників справи, зокрема, представників скаржника. Заявнику надано строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення цієї ухвали та роз`яснено, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде або повернуто або відмовлено у відкритті касаційного провадження в залежності від повноти фактичного усунення/неусунення вищезазначених недоліків, на підставі частини п`ятої статті 292 або пункту 4 частини першої статті 293 ГПК України.

16.12.2019 вищевказану ухвалу Суду направлено за адресою, вказаною скаржником у касаційній скарзі, а саме: Великобританія, Шотландія, ЕНЗ 6SW, Единбург, вул. Ст. Вінсент, 5, каб. 2; направлено за адресою відправника касаційної скарги: м. Київ, вул. Олени Теліги, 41; а також розміщено повідомлення на офіційному сайті «Судова влада України», адресоване Компанії та її представникам, про наявність вказаного рішення суду з електронним посиланням на останнє.

15.01.2020 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду повернувся поштовий конверт із вищезазначеною ухвалою суду від 12.12.2019 у справі №910/11969/16, який направлявся за адресою: м. Київ, вул. О. Теліги, 41, де причиною повернення вказано «фірми немає».

30.01.2020 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду повернувся поштовий конверт із вищезазначеною ухвалою суду від 12.12.2019 у справі №910/11969/16, який направлявся за адресою: Великобританія, Шотландія, ЕНЗ 6SW, Единбург, вул. Ст. Вінсент, 5, каб. 2, де причиною повернення вказано «адресат вибув».

Станом на 17.02.2020 від Компанії до Касаційного господарського суду не надходило заяв про усунення вищевказаних недоліків.

Відповідно до частини сьомої статті 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця знаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилаються учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

З огляду на те, що ухвалу у справі було надіслано за адресою, повідомленою Верховному Суду самою же Компанією, то суд вважає, що ухвала була направлена за належною адресою й отримана останньою.

Також, Касаційний господарський суд звертає увагу, що міжнародним договором, яким регулюється порядок вчинення певних процесуальних дій на території іншої держави, є Конвенція про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15 листопада 1965 року (далі ? Конвенція).

Держава Україна приєдналася до Конвенції 19 жовтня 2000 року відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах» від 19 жовтня 2000 року № 2052-ІІІ.

Сполучене Королівство Великобританії та Північної Ірландії підписало Конвенцію 10 грудня 1965 року, ратифікація (приєднання) здійснена 17 листопада 1967 року, набрання чинності ? 10 лютого 1969 року.

Відповідно до частини першої статті 1 Конвенції ця Конвенція застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном.

Згідно з частиною першою статті 2 Конвенції кожна Договірна Держава призначає Центральний Орган, обов`язком якого є отримання прохань про вручення документів, що виходять від інших Договірних Держав, і здійснення процесуальних дій відповідно до положень статей 3?6.

За приписами статті 3 Конвенції орган влади чи судовий працівник, компетентний відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному Органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей. До прохання додається документ, що підлягає врученню, або його копія. Прохання і документ надаються в двох примірниках.

Відповідно до положень статті 5 Конвенції Центральний Орган запитуваної Держави власноручно вручає документ або забезпечує його вручення відповідним органом: a) у спосіб, визначений його внутрішнім правом для вручення документів, складених в цій державі, особам, що перебувають на її території, або b) в особливий спосіб, обумовлений запитуючим органом, якщо такий спосіб не є несумісним з законами запитуваної Держави. З урахуванням положень пункту (b) частини першої цієї статті документ може завжди бути вручений шляхом безпосередньої доставки одержувачу, який приймає його добровільно. Якщо документ має бути вручений відповідно до частини першої цієї статті, то Центральний Орган може вимагати, щоб документ був складений або перекладений офіційною мовою або однією з офіційних мов запитуваної Держави. Частина прохання, яка відповідає формуляру, доданому до цієї Конвенції, що містить короткий виклад суті документа, що підлягає врученню, вручається разом із документом.

Стаття 6 Конвенції передбачає, що Центральний Орган запитуваної Держави або будь-який орган, який вона може призначити для цього, складає підтвердження відповідно до формуляра, доданого до цієї Конвенції. У підтвердженні підтверджується факт вручення документа і зазначається спосіб, місце та дата вручення, а також особа, якій документ було вручено. Якщо документ не був вручений, в підтвердженні зазначаються причини, які перешкодили врученню. Запитуючий орган може вимагати, щоб підтвердження, яке було складене не Центральним Органом або судовим органом, було скріплено підписом представника одного з цих органів. Підтвердження направляється безпосередньо запитуючому органу.

Згідно зі статтею 10 Конвенції, якщо запитувана Держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує: a) можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном, b) можливості для судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуючої Держави здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави, c) можливості для будь-якої заінтересованої в судовому процесі особи здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави.

З положень статті 10 Конвенції вбачається, що у разі відсутності заперечень з боку запитуваної Держави (відсутності зроблених запитуваною Державою застережень до відповідних пунктів статті 10 Конвенції), вручення судових документів особам, які перебувають за кордоном, може відбуватись шляхом надсилання таких документів безпосередньо поштою без застосування процедури, передбаченої статтями 3, 5, 6 Конвенції.

За інформацією, яка міститься на інтернет-сторінці за посиланням: https://www.hcch.net/en/states/authorities/details3/?aid=278, Великобританія не заперечувала проти застосування статті 10 (а) Конвенції.

З викладеного вбачається, що суд не обмежений у можливості надсилати судові документи безпосередньо на адресу Компанії Clifford Alliance LP: Великобританія, Шотландія, ЕНЗ 6SW, Единбург, вул. Ст. Вінсент, 5, каб. 2, яка є іноземним суб`єктом господарювання та перебуває у Сполученому Королівстві Великої Британії та Північної Ірландії.

Відповідно до частини першої статті 15 Конвенції, якщо документ про виклик до суду або аналогічний документ підлягав передачі за кордон з метою вручення відповідно до положень цієї Конвенції, і якщо відповідач не з`явився, то судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що a) документ був вручений у спосіб, передбачений внутрішнім правом запитуваної Держави для вручення документів, складених у цій країні, особам, які перебувають на її території, b) документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві або за його місцем проживання в інший спосіб, передбачений цією Конвенцією, і що, в кожному з цих випадків, вручення або безпосередня доставка були здійснені в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту.

Частиною другою вказаної статті Конвенції встановлено, що кожна Договірна Держава може заявити, що суддя незалежно від положень частини першої цієї статті може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави.

Пунктом 6 Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2052-ІІІ «Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах» встановлено застереження до статті 15 Конвенції, відповідно до якого, якщо виконано всі умови, зазначені у частині другій статті 15 Конвенції, суддя незалежно від положень частини першої статті 15 Конвенції може винести рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку документів.

Суд касаційної інстанції враховує також правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Протягом встановленого Судом строку Компанією не усунуто недоліків поданої нею ж касаційної скарги, зокрема не надано належних та допустимих доказів на підтвердження дати отримання оскаржуваної ухвали; не обґрунтовано в чому конкретно полягало неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції; не зазначено відомості про адреси місця проживання чи перебування, номерів засобів зв`язку, адресів електронної пошти, за наявності, інших учасників справи, зокрема, представників скаржника.

Так, відповідно до пункту 4 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними.

Верховний Суд за таких обставин вважає, що ним вжито всіх розумних заходів з метою забезпечення права на захист заявника. Водночас, зважаючи на дії/бездіяльність скаржника, враховуючи сталу позицію Європейського суду з прав людини, Верховний Суд доходить висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 234, 235, пунктом 4 частини першої статті 293 ГПК України, Касаційний господарський суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Компанії Clifford Alliance LP на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2019 у справі № 910/11969/16.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Булгакова