ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" лютого 2020 р.м. Одеса Справа № 916/3060/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

при секретарі судового засідання Аганін В.Ю.

розглянувши справу №916/3060/19

За позовом: Приватного акціонерного товариства „Судноплавна компанія „Укррічфлот (04071, м. Київ, вул. Електриків, 8; код 00017733)

До відповідача: Акціонерного товариства „Українська залізниця (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ) в особі регіональної філії „Одеська залізниця Акціонерного товариства „Українська залізниця (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19; )

Про стягнення 221893,72 грн.

Представники:

від позивача: Шевцова Т.М., адвокат за ордером

від відповідача: Ксьондз А.В., адвокат за ордером

Встановив: Приватне акціонерне товариство „Судноплавна компанія „Укррічфлот звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 18.11.2019р. вх. № ГСОО 23750/19 до Акціонерного товариства „Українська залізниця в особі регіональної філії „Одеська залізниця Акціонерного товариства „Українська залізниця про стягнення 221893,72 грн.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства „Судноплавна компанія „Укррічфлот направлено на стягнення з Акціонерного товариства „Українська залізниця в особі регіональної філії „Одеська залізниця Акціонерного товариства „Українська залізниця грошових коштів у розмірі 221893,72 грн., які були перераховані позивачем відповідачу в якості оплати послуг за затримані вагони за період з 30.06.2018р. о 14:40 год. по 02.07.2018р. о 10:00 год. та складаються із плати за користування у розмірі 39458,16 грн., плати за затримку ВОХР у розмірі 85305,40 грн. та збору за зберігання вантажу у вагонах у розмірі 97130,16 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.10.2019р. прийнято позовну заяву Приватного акціонерного товариства „Судноплавна компанія „Укррічфлот до розгляду та відкрито провадження у справі №916/3060/19. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на "18" листопада 2019 р. о 11:00.

18.11.2019р. до господарського суду Одеської області від Акціонерного товариства „Українська залізниця в особі регіональної філії „Одеська залізниця Акціонерного товариства „Українська залізниця надійшов відзив на позовну заяву.

18.11.2019р. у судовому засіданні було проголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання 09.12.2019р. о 12:45.

02.12.2019р. до господарського суду Одеської області від Приватного акціонерного товариства „Судноплавна компанія „Укррічфлот надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 09.12.2019р. продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі №916/3060/19 на 30 днів до 16.01.2020р. Закрито підготовче провадження у справі №916/3060/19. Призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на "15" січня 2020 р. о 11:40. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 15.01.2020р. о 11:40. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачу заперечення на відповідь на відзив, оформлені з урахуванням вимог, встановлених ст.167 ГПК України, в строк до 27.12.2019р.

28.12.2019р. до господарського суду Одеської області Акціонерним товариством „Українська залізниця в особі регіональної філії „Одеська залізниця Акціонерного товариства „Українська залізниця було подано заперечення.

11.01.2020р. до господарського суду Одеської області від позивача надійшли пояснення по справі.

15.01.2020р. у судовому засіданні було оголошено перерву до 03.02.2020р. о 11:30.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.01.2020р. повідомлено відповідача у справі №916/3060/19: Акціонерне товариство „Українська залізниця про судове засідання, яке відбудеться "03" лютого 2020 р. о 11:30.

03.02.2020р. до господарського суду Одеської області Акціонерним товариством „Українська залізниця в особі регіональної філії „Одеська залізниця Акціонерного товариства „Українська залізниця було подано клопотання про застосування строків позовної давності.

03.02.2020р. у судовому засіданні було оголошено перерву до 10.02.2020р. о 09:50.

07.02.2020р. до господарського суду Одеської області позивачем було надано пояснення щодо доводів, викладених по тексу клопотання про застосування позовної давності.

У судовому засіданні 10.02.2020 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 19.02.2020р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників Приватного акціонерного товариства „Судноплавна компанія „Укррічфлот та Акціонерного товариства „Українська залізниця в особі регіональної філії „Одеська залізниця Акціонерного товариства „Українська залізниця, суд встановив.

24 листопада 2017 року між Публічним акціонерним товариством „Українська залізниця та Приватним акціонерним товариством „Київ-Дніпровське підприємство промислового залізничного транспорту було укладено Договір про експлуатацію залізничної під`їзної колії ПрАТ „КД МППЗТ№ дільниці №3 Миколаївського виробничого району Ольшанської філії № ДН-4/100, відповідно до п. 14 якого за умовами цього договору вагони подаються, зокрема, і на адресу Філії Приватного акціонерного товариства „Судноплавна компанія „Укррічфлот „Миколаївський річковий порт.

Відповідно до п. 6 Договору № ДН-4/100 про експлуатацію залізничної під`їзної колії ПрАТ „Київ-Дніпровське МППЗТ дільниця №3 Миколаївського виробничого району Ольшанської філії від 17.01.2019р. (надалі - Договір № ДН-4/100), вагони для під`їзної колії подаються локомотивом залізниці на колії 7С, 8С або інші колії Сортувального парку, колії, колій 5-8 парку Приймання станції Миколаїв-Вантажний, згідно вказівки маневрового диспетчера станції та технологічного процесу роботи станції. Здавання вагонів провадиться: на колії 7С, 8С або інші колії Сортувального парку, Приймання станції Миколаїв-Вантажний, згідно вказівки маневрового диспетчера станції та технологічного процесу станції. Подальший рух вагонів виконується локомотивом Підприємства.

Пункт 14 Договору № ДН-4/100 (у редакції додаткової угоди № 3 від 01.10.2018р.), за умовами цього договору вагони подаються: ТОВ „Миколаївський завод залізобетонних виробів, ВАТ МП „Ера, ВАТ „Миколаївзалізобетон-1, ТОВ „Екотранс, Філія ПАТ „Судноплавна компанія „Укррічфлот „Миколаївський річковий порт та іншими організаціями і підприємствами, які виконують операції на під`їзній колії, відповідно до договорів, письмових прохань з дозволу керівництва Підприємства та начальника станції Миколаїв-Вантажний.

16 лютого 2018 року між Акціонерним товариством „Українська залізниця (перевізник) та Приватним акціонерним товариствам „Судноплавна компанія „Укррічфлот (замовник) було укладеного Договір про надання послуг № 04071/ОД-2018, предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Таким чином, як було пояснено позивачем, вагони, які прибувають на адресу Філії „Миколаївський річковий порт АСК „Укррічфлот, підлягають перевезенню від станції Акціонерного товариства „Українська залізниця Миколаїв-Вантажний до Порту підприємством промислового залізничного транспорту - ПрАТ „КД МППЗТ.

Відповідно до п. 2.3.3. Договору про надання послуг № 04071/ОД-2018 від 16.02.2018р., перевідник зобов`язаний відкрити для проведення розрахунків і обліку сплачених сум для замовника особовий рахунок з наданням коду платника №5571550.

На виконання умов п. 2.3 Договору про надання послуг № 04071/ОД-2018 від 16.02.2018р. відповідачем було відкрито особовий рахунок для проведення розрахунків і обліку сплачених сум АСК „Укррічфлот - № 5571550.

Поряд з цим судом за час розгляду справи було встановлено, що 01.03.2018 між Приватним акціонерним товариством „Судноплавна компанія „Укррічфлот в особі Філії „Миколаївський річковий порт АСК „Укррічфлот (замовник) та Приватним акціонерним товариством „Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту в особі Ольшанської філії Приватного акціонерного товариства „Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту (виконавець) укладено договір №27, за яким виконавець зобов`язується надати замовнику послуги з перевезення вантажів залізничним транспортом та інші, пов`язані з цим, послуги щодо надання яких виникає необхідність у замовника, а замовник зобов`язується провести розрахунки за надані послуги на умовах цього Договору.

Відповідно до п.1.2 Договору №27 від 01.03.2018р., послуги можуть надаватися тільки при умові технічної можливості з дотриманням вимог п.1.1 цього Договору та у порядку, що забезпечує відповідну якість цих послуг.

За умовами п. 1.3. Договору №27 від 01.03.2018р., послуга з перевезення вантажів передбачає переміщення вантажів в залізничних вагонах та іншого рухомого складу, які надійшли на адресу замовника з колій станції Миколаїв-Вантажний до вантажних фронтів, що розташовані на коліях №№5,6,7,8 (далі - вантажні фронти) на яких замовник проводить самостійно вантажні операції та у зворотному напрямку - з вантажного фронту на колії станції. У випадку зайнятості вантажних фронтів перевезення вантажів виконується на приймально-відправні колії №№1,2,3

Відстань перевезення вантажів (подавання-забирання) в залізничних вагонах, які надійшли на адресу замовника указується в Акті обстеження умов роботи на під`їзній колії (далі - Додаток №2) і складає 5 (п`ять) км (п.1.7 Договору №27 від 01.03.2018р).

Згідно п.2.1 Договору №27 від 01.03.2018р., при виконанні умов цього Договору сторони зобов`язані дотримуватись вимог законодавчих та галузевих нормативних актів з безпеки руху та охорони праці, пожежної й екологічної безпеки, Статуту залізниць України, Збірника „Правил перевезення вантажів залізничним транспортом України, „Правил технічної експлуатації МПЗТ України і „Правил технічної експлуатації залізниць України, „Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, „Інструкції з сигналізації на залізницях України, „Інструкції з перевезення небезпечних вантажів у межах ПрАТ „Київ-Дніпровське МППЗТ, „Інструкції з улаштування та експлуатації залізничних переїздів, „Інструкції про порядок обслуговування та організації руху на коліях Ольшанської філії ПрАТ „Київ-Дніпровське МППЗТ (дільниця № 3), Договору про експлуатацію залізничної під`їзної колії при станції Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці, укладеного між ПАТ „Українська залізниця регіональна філія „Одеська залізниця та ПрАТ „Київ-Дніпровське МППЗТ, а також інших нормативних актів у частині, що стосується предмету й умов цього Договору.

Відповідно до п. 2.2. Договору №27 від 01.03.2018р., про надходження вагонів та наступне перевезення до вантажних фронтів представник виконавця повідомляє представника замовника, по тел.58-16-25 з реєстрацією в „Журналі повідомлень дати, часу, прізвища і посади особи, яка прийняла повідомлення. Перевезення вагонів з передавальних колій станції виконавець здійснює по письмовій заявці замовника. Решта вагонів які надійшли на адресу замовника залишається на коліях станції Миколаїв-Вантажний до отримання наступної письмової заявки замовника, при цьому всі плати та збори нараховані за час вимушеного простою цих вагонів сплачуються замовником.

Відповідно до п.2.17 Договору №27 від 01.03.2018р., виконавець надає послуги на підставі заявки замовника, наданої диспетчеру виконавця у письмовій формі за 2 години до передбаченого часу виконання, в якій вказується: яку послугу потрібно виконати, дата та час прийому та виконання заявки, а також підписи представників сторін. Якщо заявка не може бути виконана вчасно - виконавець письмово вказує причину її не виконання. Після прийому від замовника заявки на виконання послуг виконавець зобов`язаний приступити до її виконання не пізніше ніж через 3 години від часу, який вказано в цій заявці.

Згідно п.п.8.1, 8.2 Договору №27 від 01.03.2018р., за невиконання умов цього Договору винна сторона несе відповідальність, згідно чинного законодавства України. Сторони не несуть відповідальність за порушення своїх обов`язків за цим Договором, якщо воно сталось не з їх вини. Сторона вважається невинною, якщо доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів для належного виконання обов`язків.

Відповідно до п.9.1 Договору №27 від 01.03.2018р., сторони звільняються від відповідальності повністю або частково, якщо доведуть, що умови даного Договору порушені внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажор). До таких обставин сторони відносять стихійні лиха, воєнні дії, пожежі, аварії, повені, страйки, посягання на майно з боку третіх осіб, що унеможливлюють виконання зобов`язання, суспільні безладдя, обмеження, які вводяться органами державної влади, при яких неможливе продовження Договору в прийнятому виді, дії державних органів при перевірці діяльності однієї зі сторін або будь-які інші обставини, що перебувають поза контролем сторін.

Положеннями п. 9.2. Договору №27 від 01.03.2018р. визначено, що у кожному разі сторона повинна негайно виконати свої зобов`язання за Договором після закінчення форс-мажорних обставин. Про виникнення форс-мажорних обставин сторона повинна письмово повідомити іншу сторону не пізніше триденного строку з моменту виникнення таких обставин. Порушення даного строку позбавляє права винної сторони посилатися на форс-мажорні обставини.

Належним доказом наявності вищевказаних обставин і їх тривалості будуть служити довідки Торгово-промислової палати України або інших компетентних органів (п.9.3 Договору №27 від 01.03.2018р.).

Відповідно до п. 11.8. Договору №27 від 01.03.2018р., договір укладено сторонами з 01.03.2018 по 31.08.2018. Кожна із сторін вправі розірвати Договір до закінчення терміну його дії з попереднім повідомленням іншої сторони не менше ніж за тридцять календарних днів до дати його розірвання. У всіх випадках цей Договір діє до здійснення всіх розрахунків за надані послуги.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 75 ГПК України, відповідно до якої визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, судом встановлено наступне.

У грудні 2018 року Приватне акціонерне товариство „Судноплавна компанія „Укррічфлот в особі Філії Приватного акціонерного товариства „Судноплавна компанія „Укррічфлот „Миколаївський річковий порт звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до Приватного акціонерного товариства Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту в особі Ольшанської філії Приватного акціонерного товариства Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту про стягнення 569917,37 грн. збитків, завданих внаслідок неналежного виконання ПАТ „КД МППЗТ договору №27 від 01.03.2018р. про надання послуг з перевезення вантажів залізничним транспортом.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 12.06.2019р. по справі №915/1805/18, яке постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.09.2019р. залишено без змін, у задоволенні позову відмовлено.

За текстом постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.09.2019р. по справі №915/1805/18 встановлено наступне.

З повідомлення про транспортні події на залізничному транспорті, складеному директором Ольшанської філії ПрАТ Київ-Дніпровське МППЗТ 30.06.2018 о 18 год 40 хв, вбачається, що при подачі вагонів з колій станції Миколаїв-Вантажний в Миколаївський річний порт під час руху вагонами вперед стався сход 4-х завантажених вагонів всіма колісними парами та 1-ого вагону одною колісною парою (без пошкодження вантажу) (4-го, 5-го, 6-го, 7-го, 8-ого вагонів по руху поїзда). Причина та вина сходу з`ясовується. Місце транспортної події: колія №1 перед стрілочним переводом №204 дільниці №3 Миколаївського виробничого району. Вид транспортного засобу: локомотив ТГМ-4 №2271 з 15-тю завантаженими вагонами, 1402 тн. (вантаж - аглоруда).

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08.07.2018р., 07.07.2018р. заступником начальника слідчого відділу Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області зареєстровано кримінальне провадження №30002590 за ч.1 ст.185 КК України за заявою ПАТ Київ-Дніпровське МППЗТ в особі Ольшанської філії, що надійшла 06.07.2018, щодо вжиття заходів до невідомої особи, яка таємно викрала з залізничної колії верхню будову колії №1 на відстані 15 метрів від СП№204, а саме підкладку Д-65 5шт., костиль колійний 15 шт., таким чином завдано збитку в розмірі 808 гривень, зазначений факт виявлено 01.07.2018 при здійсненні чергового обходу колії СП№204.

18.07.2018 позивач звернувся до ПАТ „КД МППЗТ з претензією №759, в якій посилаючись на те, що внаслідок неналежного виконання останнім умов спірного договору щодо своєчасного виконання заявок на операції з подання/забирання вагонів йому завдано збитків у загальному розмірі 569 917,37 грн, виклав вимогу протягом семиденного строку з дня отримання даної вимоги відшкодувати збитки в зазначеному розмірі. Вказана претензія була отримана ПАТ „КД МППЗТ 01.08.2018.

За текстом постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.09.2019р. по справі №915/1805/18 встановлено, що матеріалами справи підтверджується складання ПАТ „Укрзалізниця актів загальної форми, відомостей плати за користування вагонами та накопичувальних карток, їх підписання з боку позивача як вантажовласника та оплату у загальній сумі 569917,37 грн, що підтверджується переліками, сформованими філією Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень ПАТ „Укрзалізниця.

Також, постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.09.2019р. по справі №915/1805/18 встановлено, що аварія сталась 30.06.2018, а була ліквідована о 10:00 год. 02.07.2018 року, що підтверджується наданими відповідачем документами.

В обґрунтування позову позивачем було зазначено, що в період часу з 30 червня 2018 року по 03 липня 2018 року склалась ситуація значної затримки подання/збирання вагонів з/до станції Миколаїв-Вантажний до/з Порту.

Позивачем було зазначено, що як стало відомо Приватному акціонерному товариству „Судноплавна компанія „Укррічфлот під час розгляду судового спору по справі №915/1805/18, вказана затримка виникла у зв`язку із залізнично-транспортною подією аварією, що сталася 30.06.2018р. близько 14:40 год на залізничній під`їзній колії ПрАТ „КД МППЗТ.

Позивач зазначав, що за весь період проведення заходів із відновлення нормальної працездатності під`їзних шляхів до Порту відповідачем було нараховано позивачу плату за користування вагонами, зберігання вантажу у вагонах і затримку ВОХР у затриманих з вини вантажоодержувача вагонах в загальному розмірі 390097,61 грн. з ПДВ, з яких плата за користування - 49158,78 грн., збір за зберігання вантажу у вагонах - 157215,84 грн, плата за затримку ВОХР - 183 722,99 грн.

Таким чином, як зазначає позивач, протоколом наради співробітників Акціонерного товариства „Українська залізниця чітко зафіксований факт відсутності вини вантажоодержувача в затримці вагонів, яка сталася внаслідок аварії на під`їзних коліях ПрАТ „КД МППЗТ, а акти загальної форми, які стали підставою для формування відомостей плати за користування вагонами та накопичувальних карток, що підписані сторонами, не відображають дійсної ситуації, що склалася на той момент і оформлені виключно з метою отриманні додаткових коштів від Приватного акціонерного товариства „Судноплавна компанія „Укррічфлот.

Позивач посилався та зазначав, що згідно п. 8 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.1999р., у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери. Разом з тим, між представниками позивача та відповідача за чіткого усвідомлення співробітників останнього були складені акти загальної форми, які містять інформацію про причину затримки, яка не відповідає дійсності: „затримка вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вантажні операції з вини клієнта.

08 жовтня 2019р. Позивачем було направлено Відповідачу вимогу №142 від 08.10.2019р., відповідно до змісту якої, серед іншого, було відкликано підпис представника Приватного акціонерного товариства „Судноплавна компанія „Укррічфлот на актах загальної форми 6ГУ-23), відомостях плати за користування вагонами, накопичувальних картках зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу) згідно переліку, наведеному у вимозі.

Позивач зазначає, що відновлювальні роботи проводилися спільно ПрАТ „КД МППЗТ і ПАТ „Укрзалізниця і строк відновлення руху, а отже і затримки, залежав лише від даних підприємств. Відповідно до інформації, отриманої від ПрАТ „КД МППЗТ ремонтні роботи закінчилися 03.07.2018р. Таким чином, за посиланням позивача. затримка вагонів відбулася за відсутності вини вантажоодержувача та жодним чином не залежала від його волі. Нарахування та утримання з особового рахунку позивача, грошових коштів в загальному розмірі 390097,61 грн. з ПДВ було здійснено з порушенням норм чинного законодавства України.

Умовами договору, укладеного між сторонами, передбачено, що при незгоді із сумою нарахувань та стягнених платежів замовник для проведення перевірки письмово повідомляє перевізника на адресу, вказану в п. 14.2 Договору (п. 4.9 Договору).

Згідно п. 4.10 Договору, у разі виявлення перевізником неправильно нарахованих платежів, здійснюється перерахунок, після чого надлишок стягнутої суми перераховується на особовий рахунок замовника, як оплата за майбутні перевезення або ж додатково з сум внесеної попередньої оплати стягуються недоотримані грошові суми.

Позивачем було зазначено суду, що вимогу щодо здійснення перерахунку грошових коштів, що зараховані на особовий рахунок АСК „Укррічфлот №5571550, шляхом збільшення суми, що на ньому обліковується, на 390097,61 грн., було направлено відповідачу 08.10.2019р та станом на момент направлення позовної заяви відповідні дії відповідачем вчинено не було, відповідь на вимогу на адресу позивача не надходила.

У подальшому, за час розгляду даної справи, позивачем було надано заяву про зменшення розміру заявлених позовних вимог та зазначено суду наступне.

Позивач зазначає, що загальний розмір позовних вимог по справі № 916/3060/19 було визначено з урахуванням періоду проведення ремонтних та відновлюваних робіт, які ПрАТ „Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту і Акціонерне товариство „Укрзалізниця, що був визначений на підставі відзиву ПрАТ „КД МППЗТ № 65/18 від 17.01.2019р. по справі № 915/1805/18.

Виходячи з даної інформації за вказаний період проведення заходів із відновлення нормальної працездатності під`їзних шляхів до порту, позивачем було і заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача плати за користування вагонами, зберігання вантажу у вагонах і затримку ВОХР у затриманих з вини вантажоодержувача вагонах в загальному розмірі 390097,61 грн. з ПДВ, з яких плата за користування - 49158,78 грн., збір за зберігання вантажу у вагонах - 157215,84 грн, плата за затримку ВОХР - 183722,99 грн.

Разом з тим, під час вирішення судового спору по справі № 915/1805/18 за участю позивача, відповідача та ПрАТ „КД МППЗТ відповідно до постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.09.2019р. встановлено, що аварія сталася 30.06.2018, а була ліквідована о 10:00 год. 02.07.2018 року.

Таким чином, як зазначає позивач, стягненню з відповідача підлягають грошові кошти, які були перераховані на користь відповідача в якості оплати послуг за затримані вагони за період з 30.06.2018р. о 14:40 год. по 02.07.2018р. о 10:00 год, в загальному розмірі 221893,72 грн., з яких плата за користування - 39458,16 грн., плата за затримку ВОХР - 85305,40 грн., збір за зберігання вантажу у вагонах - 97130,16 грн.

У урахуванням викладеного, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства „Судноплавна компанія „Укррічфлот направлено на стягнення з Акціонерного товариства „Українська залізниця в особі регіональної філії „Одеська залізниця Акціонерного товариства „Українська залізниця грошових коштів у розмірі 221893,72грн.

Надаючи відзив на позовну заяву, відповідачем було зазначено суду наступне.

30.06.2018р. о 14 год. 40 хв. сталася аварія на Ольшанській філії ПрАТ „Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство провислого залізничного транспорту, при подачі вагонів з колії станції Миколаїв-Вантажний в Миколаївський річковий порт під час руху вагонами вперед стався сход 4-х завантажених вагонів всіма колісними парами та 1-ого вагону одною колісною правою (без пошкодження вантажу), про що свідчить повідомлення ПрАТ „Київ-Дніпровське МППЗТ про транспортні події на залізничному транспорті від 30.06.2018 р.

Відповідач зазначає, що незважаючи на схід вагонів, Ольшанською філією ПрАТ „К-Д МППЗТ 01.07.2019р. було розпочато роботу по подачі вагонів позивачу, а 02.07.2018 р. о 10:00 рух вагонів було відновлено.

Посилаючись на п. 6 Договору № ДН-4/100 про експлуатацію залізничної під`їзної колії ПрАТ „Київ-Дніпровське МППЗТ дільниця №3 Миколаївського виробничого району Ольшанської філії від 17.01.2019р. та пункт 14 Договору № ДН-4/100 (у редакції додаткової угоди № 3 від 01.10.2018р.), відповідачем було зазначено суду, що вагони що прибувають на адресу позивача, подаються Ольшанською філією ПрАТ „Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту.

Відповідач зазначає, що для врегулювання відносин з подачі та забирання вагонів між позивачем та Ольшанською філією ПрАТ „К-Д МППЗТ укладений договір № 27 від 01.03.2018 р., який не доданий позивачем до позовної заяви, тому відповідачем надається незасвідчена копія відповідного договору.

Відповідно до п. 2.5 цього Договору № 27, одночасно на території Порту (тобто позивача) може знаходитися не більше 60 вагонів.

Відповідачем було повідомлено суд, що до подання позивачем позову до АТ „Українська залізниця про стягнення грошових коштів у сумі 390097,61 грн., позивач намагався стягнути витрати, пов`язані з простоєм вагонів з ПрАТ „Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту шляхом подання іншого позову, та за результатами розгляду справи господарським судом Миколаївської області, 12.06.2019р. було винесено рішення по справі № 915/1805/18, яким позивачу було відмовлено у задоволенні позову. Не погоджуючись з зазначеним рішенням позивачем було подано апеляційну скаргу, яка Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду була залишена без задоволення, а рішення господарського суду Миколаївської області від 12.06.2019 р. без змін.

Посилаючись на ч. 4 ст. 75 ГПК України, відповідачем було зазначено суду, що у постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.09.2019р. були встановлені наступні обставини, а саме: висновок суду про обізнаність позивача щодо аварії, яка відбулася 30 червня 2018 року, зроблений на підставі наявних у справі матеріалів, зокрема з листування між сторонами, підписання первісних документів та встановлення договірних відносин між позивачем та третьою особою - Акціонерним товариством „Українська залізниця, яке в свою чергу було обізнане про аварійну ситуацію у повній мірі.

За твердженням відповідача, масове надходження вантажів та незначні обсяги середньодобового вивантаження, що призвели до зайнятості вантажних фронтів, і є основною причиною затримки вагонів на коліях станцій Миколаїв-Вантажний в період з 01 липня по 05 липня 2018 року. В даній ситуації, яка мала триваючий характер, позивач не міг не усвідомлювати настання несприятливих наслідків від накопичення вагонів на коліях станції Миколаїв-Вантажний, а тому повинен був вжити всіх належних та своєчасних заходів для зменшення обсягів надходження вагонів, що в підсумку безсумнівно призвело б до зменшення або взагалі уникнення відповідних витрат та/або збитків.

Відповідач зазначає, що за текстом постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.09.2019р. по справі №915/1805/18 зазначено, що подані до матеріалів справи позивачем та ПАТ „Укрзалізниця відомості свідчать про те, що в період з 27.06.2018 по 29.06.2018р. з вантажем для Філії „Миколаївський річковий порт на станцію Миколаїв-вантажний прибуло 87 вагонів, при тому, що станом на 17:00 27.06.2018р. у порту перебувало 73 вагони, на 17:00 27.06.2018 р. - 66 вагонів, на 17:00 29.06.2018 р. - 71 вагон. При цьому, заявка на забирання порожніх вагонів 30.06.2018 була подана Портом лише на 17 вагонів, тобто, решта перебувала під вивантаженням чи очікувала його. За таких умов, додаткове подання відповідачем вагонів суперечило б умовам п.2.5 договору.

За твердженням відповідача, з урахуванням висновків Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.09.2019р. зробленими по справі №915/1805/18, саме бездіяльність позивача у вигляді не вивантаження вже поданих вагонів та ненадання вантажовідправникам забороняючих вказівок по відправленню на його адресу вантажів у меншій кількості, призвело до витрат, які були ним понесені через простій вагонів на станційних коліях Миколаїв-Вантажний в очікуванні подання їх під вивантаження.

Відповідач вважає міркування позивача щодо відсутності його вини у затримці вагонів безпідставними, через те, що як вже зазначалося раніше, працівникам ПАТ „Укррічфлот було відомо про факт сходу вагонів на під`їзній колії Ольшанської філії ПАТ „К-Д МППЗТ. Саме класифікування випадку сходу вагонів, як аварія не є підставою для звільнення ПАТ „СК „Укррічфлот від відповідальності, через те, що зазначена аварія не потягла за собою заборону виконання вантажних робіт, як то передбачено ст. 121 Статуту залізниць України.

Також відповідачем було зазначено, що відповідно до п. 5.15 Роз`яснення Президії Вищого господарського суду України № 04-5/601 від 29.05.2002р., користування вагонами як належності України, так і належності інших держав, не є заходом відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини сторони у зобов`язанні.

За поясненнями відповідача, які стосуються збору за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах), відповідно до ст. 46 Статуту залізниць України, одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами.

Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Що стосується збору за охорону вантажу працівниками відомчої воєнізованої охорони, відповідач зазначає, що жодним нормативно-правовим актом не встановлено підстав для звільнення вантажовласника від відповідальності за нарахування відповідного збору.

Відповідач зазначає, що як вбачається з актів загальної форми, доданих до позову, на адресу позивача прибували вагони, завантажені „Прокатом кольорових металів. 3азначений вид вантажу відповідно до п. 1.1 Правил охорон та супроводження вантажів залізничним транспортом, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.01.1997 р. № 18 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 20.02.2019р. за № 36/1840, є вантажем, який піддягає супроводженню складом відомчої воєнізованої охорони на всьому шляху його прямування, у тому числі при затримці вагонів в очікуванні подачі під вивантаження.

Крім того, відповідач вказує, що жоден нормативно-правовий документ не містить підстав для звільнення позивача від оплати обумовленого збору.

Відповідач пояснює, що як зазначає позивач, посилаючись на п. 31.5 Тарифного керівництва № 1, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку № 317 від 26.03.2009 р., зазначений платіж сплачується, якщо на станціях з причин, не залежних від залізниці, виникає затримка вантажу, що охороняється, то з відправника (одержувача, експедитора) додатково справляється відповідний плата. Враховуючи, що схід вагонів на під`їзній колії Ольшанської філії ПрАТ „К-Д МППЗТ не залежав від залізниці та не потягнув заборону виконання вантажних операцій, тому відсутні правові підстави для повернення нарахованих та сплачених платежів та зборів позивачу.

Щодо наявності форс-мажорних обставин, відповідачем було зазначено, що відповідно до п. 6.3 Договору № 04071/ЮД-2018 про надання послуг від 16.02.2019р., сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання цього Договору та виникли поза волею Сторін, зокрема: надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами цього Договору, обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, воєнний стан, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, антитерористичними операціями, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, запровадження державних санкцій, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, інші заборони у здійсненні перевезень, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, інші стихійні лиха та інші випадки передбачені чинним законодавством України.

Відповідно до п. 6.4 Договору, Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою платою України або країни, на території якої мали місце такі обставини.

Як вже зазначалося вище класифікація випадку сходу вагонів на під`їзній колії Ольшанська філія ПрАТ „К-Д МПГТЗТ, як „аварія не є достатнім для звільнення від відповідальності, через те, що не потягло за собою захоронення виконання вантажних операцій на території Ольшанської філії ПрАТ „К-Д МППЗТ, як те передбачено ст. 121 Статуту залізниць України. Більш того, подачу вагонів було розпочату Ольшанською філією ПрАТ „К-Д МППЗТ вже 01.07.2019 р. та повністю відновлено о 10 г. 00 хв. 02.07.2019 р.

Крім того, відповідач вказує, що рішенням господарського суду Миколаївської області від 12.06.2019 р. та постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 19.09.2019 по справі № 915/1805/18, встановлено: «Подані до матеріалів справи позивачем та ПАТ „Укрзалізниця відомості свідчать про те, що в період з 27.06.2018 по 29.06.2018 з вантажем для Філії „Миколаївський річковий порт на станцію Миколаїв-вантажний прибуло 87 вагонів, при тому, що станом на 17:00 27.06.2018 у порту перебувало 73 вагони, на 17:00 27.06.2018 66 вагонів, на 17:00 29.06.2018 71 вагон. При цьому, заявка на забирання порожніх вагонів 30.06.2018 була подана Портом лише на 17 вагонів, тобто, решта перебувала під вивантаженням чи очікувала його. За таких умов, додаткове подання відповідачем вагонів суперечило б умовам п.2.5 договору.».

Тобто, за посиланням відповідача, затримка вагонів на території станції сталася через несвоєчасне вивантаження позивачем раніше поданих вагонів та через невжиття заходів по зменшенню відвантаження вантажів на свою адресу, шляхом надання відповідних вказівок вантажовідправникам.

Надаючи відповідь на відзив, позивачем було зазначено, що чинним законодавством України передбачено умови нарахування та стягнення з вантажоотримувача плат та зборів у випадку затримки вагонів на станції призначення.

Таким чином, як зазначає позивач, плата за користування та збір за зберігання вантажу за затримані вагони нараховується виключно за наявності обставин, що залежать від вантажоотримувача, та/чи його вини у подібній затримці. Плата за затримку охорони вантажу ж нараховується у випадку відсутності причин, які залежать від залізниці.

Як вказує позивач, з матеріалів справи чітко прослідковується, що затримка виникла у зв`язку з виходом з ладу залізничного полотна, утримання якого належить до обов`язків підприємств залізничного транспорту України. Усунення наслідків аварії відбувалося за участі відповідача, про що свідчить протокол № ДН-5-23/19 від 09.07.2018р.

Отже, за посиланням позивача, відповідач безпосередньо мав змогу контролювати та впливати на строк відновлювальних робіт, а отже і на строк затримки вагонів.

На думку позивач, у відповідача відсутні правові підстави стверджувати щодо відсутності підстав для повернення нарахованих та сплачених плат та зборів у зв`язку з відсутністю заборони виконання вантажних операцій.

Позивач пояснює, що необхідно звернути увагу на невідповідність твердження відповідача положенням чинного законодавства. Частиною 1 ст. 617 Цивільного кодексу України передбачено, що саме аварія, як обставина непереборної сили є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання та судами під час вирішення справи № 915/1805/18 встановлено факт обізнаності щодо обставин аварії, що сталася 30.06.2018р. о 14:40 год. та участі у ліквідації її наслідків). Частиною 2 ст. 14-1 Закону України „Про Торгово-промислові палати в Україні визначено, що аварія є обставиною непереборної сили (форс-мажорною обставиною).

Втім, як зазначає позивач, в даному випадку мова взагалі не може йти про застосування до позивача мір відповідальності за порушення умов договору та, відповідно розгляду ситуації через призму порядку притягнення учасника господарських правовідносин до відповідальності. Збір за зберігання вантажів, навіть якщо він збільшений начальником залізниці до двократного розміру, не є санкцією - мірою відповідальності за порушення зобов`язання (п. 5.3 Роз`яснення Президії Вищого господарського суду України № 04-5/601 від 29.05.2002р.). Аналогічні положення передбачені і щодо плати за користування вагонами. Плата за користування вагонами як належності України, так і належності інших держав не є заходом відповідальності, яка може застосовуватися лише за наявності вини сторони у зобов`язанні (п. 5.15 Роз`яснення Президії Вищого господарського суду України № 04-5/601 від 29.05.2002р.) Таким чином, нарахування плат і зборів, пов`язаних із затримання вагонів, не є мірою (заходом) відповідальності вантажоотримувачем. Саме тому застосування загальних правил щодо звільнення від відповідальності є недоречним, на думку позивача.

Чинним законодавством чітко передбачені обставини нарахування таких плат і зборів у випадку затримки вагонів: причини затримки повинні залежати від вантажоодержувача (плата за користування); вина одержувача у затримці (збір за зберігання); причини не залежать від залізниці (плата за затримку охорони (ВОХР).

Також позивачем було зазначено суду, що відповідач посилається на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.09.2019р. по справі №915/3060/19 в частині наведення неповної статистичної інформації щодо ситуації з поданням/забиранням вагонів до/з порту у вказаний період. Проте, вказана інформація не відображає повної інформації за весь період, за який позивач клопоче стягнути безпідставно нараховані та сплачені грошові кошти. Так, у відзиві наведено інформацію щодо надходження на станцію „Миколаїв-Вантажний вагонів за період з 27.06.2018р. по 29.06.2018р. Втім, предметом дослідження по справі № 916/3060/19 повинна бути ситуація, яка склалася в період з 30.06.2018р. по 02.07.2018р.

Позивач зазначає, що відповідно до довідки про переробну спроможність Філії „Миколаївський річковий порт АСК „Укррічфлот в період з 27.06.2018р. по 06.07.2018р. протягом періоду з 30.06.2018р. по 02.07.2018р. на адресу Порту на станцію „Миколаїв-Вантажний надійшла наступна кількість вагонів (чорні метали): 30.06.2018р. - 6 вагонів. 01.07.2018р. - 25 вагонів, 02.07.2018р. - 15 вагонів, при переробній спроможності по вантажу чорні метали 30 вагонів на добу.

Як зазначає позивач, затримка вагонів сталася виключно через неможливість їх транспортування від станції „Миколаїв-Вантажний та у зворотному напрямку, що сталася внаслідок аварії на під`їзній колії та тривалої ліквідації наслідків такої аварії. Вказане підтверджується направленням ПрАТ „КД МППЗТ заявок на подання вагонів протягом вказаного періоду, які були виконані із значною затримкою.

Як стверджує позивач, на підставі проведеного ретельного дослідження змісту відзиву на позовну заяву, слід дійти висновку про відсутність обґрунтованих аргументів щодо правомірності нарахування відповідачем плати за користування вагонами, збору за зберігання вантажу у вагонах та плати за затримку охорони за обставин, що склалися, а саме за період ліквідація наслідків залізнично-транспортної аварії та відновлення руху на частині залізничного полотна, що сполучає загальну мережу залізниць та річковий порт міста Миколаєва.

Надаючи заперечення, відповідачем було зазначено суду, що дії позивача суперечать тому, що відображається ним у документах по суті справи, так до позовної заяви та відповіді на відзив надаються документи, які були предметом розгляду господарської справи №915/1805/18, проте, позивач заперечує проти застосування висновків суду по цій справі. Акти № 1267, 1240, 1231, 1240, 1231, 1230, 1227, 1223, 1225, 1218, 1222, 1228, 1229, 1232, 1233, 1239, які є заявками, які позивач направляв ПрАТ „Київ-Дніпровське МППЗТ вже були оцінені судом, та на підставі них були постановлені відповідні висновки щодо того, що подача зазначених заявок, ще не означає, що вони повинні бути виконі ПрАТ „Київ-Дніпровське МППЗТ негайно.

Відповідач зазначає, що у постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.09.2019р. по справ №915/1805/18 суд дійшов наступного висновку, а саме, що сторонами договору було чітко визначено, що виконавець - ПАТ „КД МППЗТ, в особі Ольшанської філії був зобов`язаний приступити до виконання послуг не пізніше ніж через 3 годи від часу, який вказано у заявці. Разом з тим як правильно встановив суд першої інстанції, вказана умова договору чітко не визначає кінцевий термін, до якого послуга мала бути надана відповідачем, а тому обчислення позивачем у своїх поясненнях та розрахунках перевищень строків надання послуг, починається з четвертої години від надання заявки, є необґрунтованим. Будь-які очікування позивача щодо строків виконання (надання) послуг мають в першу чергу базуватися на умовах укладеного договору, який враховуючи специфіку залізничних перевезень визначає лише час, протягом якого виконавець зобов`язаний приступити до виконання послуг і не встановлює дати чи часу їх завершення.

Таким чином, як вказує відповідач, надаючи вибірково документи господарської справи №915/1805/18, позивач намагається переоцінити докази та змінити висновки, які вже були предметом розгляду господарської справи між тими самим сторонами, та намагається перекласти відповідальність за невигідні умови договору № 27 від 01.03.2018р. (укладеного між позивачем та ПрАТ „КД МППЗТ) на відповідача у цій справі.

Відповідач пояснює, що у позивача відсутні передбачені законом підстави для звільнення його від відповідальності по нарахованим платежам, через те, що п. 6.3, 6.4 Договору № 04071/0Д-2018 про надання послуг від 16.02.2019р. було визначено перелік підстав та документів, на підставі яких позивач може бути звільнений від відповідальності.

Випадок сходу вагонів, не є підставою для звільнення позивача від відповідальності тому, що простій вагонів на станційних коліях був викликаний лише невиконання позивачем своєї переробної спроможності та ненадання вказівок ПрАТ „КД МППЗТ щодо прибирання з території позивача вивантажених вагонів.

Також відповідачем було вказано суду, що заявки, які були подані позивачем до відзиву на позов, є заявками на подавання під вивантаження з території станції навантажених вагонів.

Відповідачем було зазначено, що постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.09.2019 р. по справі №915/1805/18, встановлена відсутність вини ПрАТ „КД МППЗТ у простої вагонів на станційних коліях, та міститься висновки, щодо формальності подачі заявок на подавання вагонів під вивантаження, усе це свідчить про відсутність правових підстав для звільнення позивача від відповідальності за простій вагонів на станційних коліях.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників Приватного акціонерного товариства „Судноплавна компанія „Укррічфлот та Акціонерного товариства „Українська залізниця в особі регіональної філії „Одеська залізниця Акціонерного товариства „Українська залізниця під час розгляду справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є, зокрема, забезпечення гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів кожного.

Згідно ст.4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Частиною 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, правовідносини між Акціонерним товариством „Українська залізниця та Приватним акціонерним товариствам „Судноплавна компанія „Укррічфлот виникли на підставі укладеного між ними 16 лютого 2018 року Договору про надання послуг № 04071/ОД-2018.

Також, 24 листопада 2017 року між Публічним акціонерним товариством „Українська залізниця та Приватним акціонерним товариством „Київ-Дніпровське підприємство промислового залізничного транспорту було укладено Договір про експлуатацію залізничної під`їзної колії ПрАТ „КД МППЗТ№ дільниці №3 Миколаївського виробничого району Ольшанської філії № ДН-4/100.

Поряд з цим, 01.03.2018 між Приватним акціонерним товариством „Судноплавна компанія „Укррічфлот в особі Філії „Миколаївський річковий порт АСК „Укррічфлот (замовник) та Приватним акціонерним товариством „Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту в особі Ольшанської філії Приватного акціонерного товариства „Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту (виконавець) було укладено договір №27, за яким виконавець зобов`язується надати замовнику послуги з перевезення вантажів залізничним транспортом та інші, пов`язані з цим, послуги щодо надання яких виникає необхідність у замовника, а замовник зобов`язується провести розрахунки за надані послуги на умовах цього Договору.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно до ст. 908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Позовні вимоги позивача у даній справі направлено на стягнення з Акціонерного товариства „Українська залізниця в особі регіональної філії „Одеська залізниця Акціонерного товариства „Українська залізниця грошових коштів у розмірі 221893,72грн., які в свою чергу були нараховані відповідачем, за посиланням позивача, за період проведення заходів із відновлення нормальної працездатності під`їзних колій до порту - Філії Приватного акціонерного товариства „Судноплавна компанія „Укррічфлот „Миколаївський річковий порт з боку відповідача.

Також позивачем наголошувалось суду, що затримка вагонів відбулась за відсутності вини вантажоодержувача та жодним чином не залежала від його волі та, за твердженням позивача, нарахування та утримання відповідних грошових коштів, стягнення яких з відповідача є предметом розгляду даної справи, було здійснено з порушенням норм діючого законодавства України, отже, грошові кошти у розмірі 221893,72 грн. підлягаються стягненню з Акціонерного товариства „Українська залізниця в особі регіональної філії „Одеська залізниця Акціонерного товариства „Українська залізниця на користь позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 75 ГПК України, визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, за час розгляду даної справи судом було встановлено, що у грудні 2018 року Приватне акціонерне товариство „Судноплавна компанія „Укррічфлот в особі Філії Приватного акціонерного товариства „Судноплавна компанія „Укррічфлот „Миколаївський річковий порт звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до Приватного акціонерного товариства Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту в особі Ольшанської філії Приватного акціонерного товариства Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту про стягнення 569917,37 грн. збитків, завданих внаслідок неналежного виконання ПАТ „КД МППЗТ договору №27 від 01.03.2018р. про надання послуг з перевезення вантажів залізничним транспортом.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що в період часу з 30.06.2018р. по 11.07.2018р. склалася ситуація неналежного виконання ПАТ „КД МППЗТ умов договору №27 від 01.03.2018р. щодо виконання заявок Філії „Миколаївський річковий порт АСК „Укррічфлот на виконання операцій з подання/забирання вагонів, наслідком чого стало понесення ПАТ „СК «Укррічфлот реальних збитків в загальному розмірі 569917,37 грн., з яких: 78086,76 грн. витрати, пов`язані із користування вагонами, 206802,60 грн. та 263844,52 грн. - витрати, пов`язані із зберіганням та охороною вантажу у вагонах, затриманих на станції Миколаїв-Вантажний; 21183,49 грн. - витрати, пов`язані із користування вагонами, які були затримані на вантажних коліях Філії „Миколаївський річковий порт АСК „Укррічфлот. Зазначені платежі відповідно до умов договору, укладеного між ПАТ „СК „Укррічфлот та ПАТ „Українська залізниця, були належним чином сплачені останньому, що підтверджується переліками, сформованими філією Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень ПАТ „Укрзалізниця.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 12.06.2019р. по справі №915/1805/18, яке постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.09.2019р. залишено без змін, у задоволенні позову відмовлено.

За текстом постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.09.2019р. по справі №915/1805/18 судом було зазначено, що з повідомлення про транспортні події на залізничному транспорті, складеному директором Ольшанської філії ПрАТ Київ-Дніпровське МППЗТ 30.06.2018 о 18 год 40 хв, вбачається, що при подачі вагонів з колій станції Миколаїв-Вантажний в Миколаївський річний порт під час руху вагонами вперед стався сход 4-х завантажених вагонів всіма колісними парами та 1-ого вагону одною колісною парою (без пошкодження вантажу) (4-го, 5-го, 6-го, 7-го, 8-ого вагонів по руху поїзда). Причина та вина сходу з`ясовується. Місце транспортної події: колія №1 перед стрілочним переводом №204 дільниці №3 Миколаївського виробничого району. Вид транспортного засобу: локомотив ТГМ-4 №2271 з 15-тю завантаженими вагонами, 1402 тн. (вантаж - аглоруда).

Також, судом враховано, що за час розгляду справи №915/1805/18 було встановлено, що матеріалами справи підтверджується складання ПАТ „Укрзалізниця актів загальної форми, відомостей плати за користування вагонами та накопичувальних карток, їх підписання з боку позивача як вантажовласника та оплату у загальній сумі 569917,37 грн, що підтверджується переліками, сформованими філією Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень ПАТ „Укрзалізниця та факт того, що аварія сталась 30.06.2018, а була ліквідована о 10:00 год. 02.07.2018 року.

Аналізуючи доводи та міркування сторін, що були надані за час розгляду справи, а також докази та документи, що подані сторонами в підтвердження своїх позицій, а також враховуючи обставини, що встановлені судом за час розгляду господарської справи №915/1805/18, суд зазначає наступне.

Умовами п. 2.3. Договору №27 від 01.03.2018р. передбачено, що з метою недопущення наднормативного простою вагонів замовник повинен погоджувати з вантажовідправниками одночасне відправлення на його адресу такої кількості вагонів, яка не перевищує максимальної добової переробної спроможності вантажних фронтів. При надходженні на адресу замовника вагонів з вантажами в кількості, що перевищує місткість вантажних фронтів та затримки цих вагонів на станції, замовник несе відповідальність за затримку вагонів по „Актах затримки ГУ-23 та „Актах загальної форми.

Аналізуючи умови та положення вказаного пункту договору, суд зазначає, що на позивача покладено обов`язок здійснювати певні дії та виконувати зобов`язання, направленні, в свою чергу, на недопущення ситуації щодо наднормативного простою вагонів, зокрема, здійснення відповідних дій з корегування кількості відповідного вантажу.

Судом враховано, що постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.09.2019р. по справі 915/1805/18 встановлено, що приписами п.2.5 вказаного договору було передбачено, що одночасно на під`їзних коліях на території замовника (з урахуванням місткості приймально-відправних колій №1,2,3 та вантажних фронтів) може знаходитись не більше 60 вагонів (Примітка).

Судом критично оцінюються посилання позивача та його ґрунтування, викладені у позові, оскільки останнім не надано належних та допустимих доказів того, що ним здійснювались дії, направлені на зменшення кількості вантажу, який, відповідно, направлявся вантажовідправником.

Також судом враховано позицію позивача, що за час розгляду справи №915/1805/18, судом надавалась оцінка, щодо надходження вагонів на станцію за період з 27.06.2018р. по 29.06.2018р. та предметом розгляду даної справи є дослідження ситуації, яка склалась за період з 30.06.2018р. по 02.07.2018р.

Дійсно, судом за тексом постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.09.2019р. по справі №916/1805/18 встановлено, що подані до матеріалів справи позивачем та ПАТ „Укрзалізниця відомості свідчать про те, що в період з 27.06.2018р. по 29.06.2018р. з вантажем для Філії «Миколаївський річковий порт» на станцію Миколаїв-вантажний прибуло 87 вагонів, при тому, що станом на 17:00 27.06.2018р. у порту перебувало 73 вагони, на 17:00 27.06.2018р. - 66 вагонів, на 17:00 29.06.2018 р. - 71 вагон. При цьому, заявка на забирання порожніх вагонів 30.06.2018 була подана портом лише на 17 вагонів, тобто, решта перебувала під вивантаженням чи очікувала його. За таких умов, додаткове подання відповідачем вагонів суперечило б умовам п.2.5 договору.

На підставі наведеного та встановленого судом у справі №916/1805/18, судом критично оцінюються доводи позивача, оскільки для забезпечення маневрової роботи необхідна наявність вільних колій станції, оскільки визначення відповідної можливості або неможливості доставити на станцію призначення вагонів відноситься до технології роботи підприємств залізничного транспорту, тому, на думку суду, посилання позивача про наявність можливості подавати надалі вагони, без вивантаження раніше поданих, судом не приймаються до уваги.

Крім того, судом враховано, що пунктом 2.17 Договору №27 від 01.03.2018р. встановлено, що виконавець надає послуги на підставі заявки замовника, наданої диспетчеру виконавця у письмовій формі за 2 години до передбаченого часу виконання, в якій вказує: яку послугу потрібно виконати, дата та час прийому та виконання заявки, а також підписи представників сторін. Якщо заявка не може бути виконана вчасно виконавець письмово вказує причину її невиконання. Після прийому від замовника заявки на виконання послуг виконавець зобов`язаний приступити до її виконання не пізніше ніж через три години від часу, який вказано у цій заявці.

Аналізуючи дані умови та положення вказаного пункту договору, суд зазначає, що такими положеннями договору сторонами не було чітко узгоджено кінцевий термін, яким було б визначено момент до якого відповідна послуга мала бути виконана.

Також, відповідні строки виконання (надання) послуг повинні виконуватись та здійснюватись на договірних умовах, що узгоджено між учасниками певних договірних відносин, із врахуванням особливостей здійснення господарської діяльності, в даному випадку, із врахуванням специфіки залізничних перевезень.

Також, судом приймається до уваги, що за час розгляду справи №916/1805/18 судом було встановлено факт обізнаності позивача щодо аварії, яка відбулася 30 червня 2018 року, який зроблений на підставі наявних у справі №916/1805/18 матеріалів, зокрема з листування між сторонами, підписання первісних документів та встановлення договірних відносин між позивачем та Акціонерним товариством „Українська залізниця, яке в свою чергу було обізнано про аварійну ситуацію у повній мірі.

Відповідно до ст. 121 Статуту залізниць України, вантажовідправник, вантажоодержувач, порт звільняються від плати за користування вагонами і контейнерами: якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під`їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинним положеннями заборонено виконувати вантажні роботи; у разі подання залізницею вагонів (контейнерів) у кількості, що перевищує максимальну переробну спроможність навантажувальних і розвантажувальних пунктів відправника і одержувача; у інших випадках, передбачених Правилами.

Відхиляються доводи позивача щодо настання форс мажорних обставин, з урахуванням положень п. 6.3 та п. 6.4. Договору №04071/ОД-2018 про надання послуг від 16.02.2019р., оскільки класифікація випадку сходу вагонів на відповідній під`їзній колії, не є достатнім доказом звільнення від відповідальності, оскільки така події не потягла за собою наслідки, визначені ст. 121 Статуту залізниць України, та подачу вагонів було розпочато з 01.07.2019р.

Приймаючи до уваги відсутність у матеріалах справи відповідного документу оригіналу, як то виданого Торгово-промисловою палатою України, чи виданого іншим компетентним органом, установою, залежно від виду непереборної сили, інших форс-мажорних обставин, судом не приймаються твердження позивача в цій частині.

Отже, у сукупності доказів та встановлених обставин, суд приходить до висновку, що масове надходження вантажів та незначні обсяги середньодобового вивантаження, що призвели до зайнятості вантажних фронтів, є основною причиною затримки вагонів на коліях станцій Миколаїв-вантажний та в даній ситуації, саме на позивача покладено обов`язок щодо вживання всіх належних та своєчасних заходів для зменшення обсягів надходження вагонів.

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем було правомірно здійснено відповідне нарахування за користування вагонами, збір за зберігання вантажу у вагонах та плату за затримку, а отже, стягнення грошових коштів у розмірі 221893,72 грн., які складаються із плати за користування у розмірі 39458,16грн., плати за затримку ВОХР у розмірі 85305,40 грн. та збору за зберігання вантажу у вагонах у розмірі 97130,16 грн. з Акціонерного товариства „Українська залізниця в особі регіональної філії „Одеська залізниця Акціонерного товариства „Українська залізниця - є безпідставним.

Аналізуючи докази та документи у сукупності, а також враховуючи обставини встановлені Рішенням господарського суду Миколаївської області від 12.06.2019р. по справі №915/1805/18, яке постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.09.2019р. залишено без змін, суд приходить до висновку, що саме відповідні дії позивача, у вигляді не здійснення ним вивантаження раніше поданих вагонів та ненадання вантажовідправникам відповідних вказівок по відправленню на його адресу відповідного вантажу у меншій кількості, призвело до понесення позивачем відповідних витрат, які правомірно нараховано відповідачем через простій вагонів на станційних коліях Миколаїв-Вантажний в очікування подання їх под вивантаження.

Виходячи із приписів ст.ст.4,5 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.15,16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) у позивача певного захищуваного суб`єктивного права або інтересу та порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача, враховуючи відповідність обраного способу судового захисту закону або договору (можливість визначити інший ефективний спосіб судового захисту, який не суперечить закону). Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства „Судноплавна компанія „Укррічфлот про стягнення з Акціонерного товариства „Українська залізниця в особі регіональної філії „Одеська залізниця Акціонерного товариства „Українська залізниця грошових коштів у розмірі 221893,72 грн., не підлягають задоволенню судом у зв`язку з їх не відповідністю фактичним обставинам справи, вимогам чинного законодавства, недоведеністю та безпідставністю, у зв`язку з чим, в задоволенні позову судом відмовляється.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Підсумовуючи вищевикладене, надавши відповіді на доводи учасників справи, суд приходить до висновку, що заперечення відповідача є такими, які відповідають дійсним обставинам справи, а вимоги позивача у даній справі є необґрунтовані та не підтверджені належними доказами.

Щодо наданого Акціонерним товариством „Українська залізниця в особі регіональної філії „Одеська залізниця Акціонерного товариства „Українська залізниця клопотання про застосування позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Цивільного Кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За вимогами ч.ч. 3,4 ст. 267 Цивільного Кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ч.1 ст. 261 Цивільного Кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду.

У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи встановлену господарським судом відсутність підстав для задоволення позовних вимог у даній справі, встановлену судом відсутність порушення прав чи інтересів Приватного акціонерного товариства „Судноплавна компанія „Укррічфлот з боку відповідача, позовна давність у даному випадку не застосовується, а господарський суд відмовляє у задоволенні позову саме за необґрунтованістю, безпідставністю та недоведеністю позовних вимог, а не за спливом позовної давності, про застосування якої заявлено Акціонерним товариством „Українська залізниця в особі регіональної філії „Одеська залізниця Акціонерного товариства „Українська залізниця, у зв`язку з чим, у суду відсутні правові підстави для задоволення клопотання Акціонерного товариства „Українська залізниця в особі регіональної філії „Одеська залізниця Акціонерного товариства „Українська залізниця про застосування строку позовної давності щодо заявлених позовних вимог Приватного акціонерного товариства „Судноплавна компанія „Укррічфлот.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства „Судноплавна компанія „Укррічфлот.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати у розмірі 3328,41 грн. (розраховані судом із врахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог) покладаються на позивача, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства „Судноплавна компанія „Укррічфлот відмовити в повному обсязі.

2.Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3328,41 грн. покладаються на Приватне акціонерне товариство „Судноплавна компанія „Укррічфлот.

Повний текст рішення складено 19 лютого 2020 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Суддя Т.Г. Д`яченко