ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

20.02.2020р. Справа № 904/4765/19

За скаргою: Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» , м.Дніпро на дії та бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції , м. Дніпро

у справі:

за позовом Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля, м. Павлоград до Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Придніпровська залізниця, м. Дніпро

про стягнення 118 061, 11 грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: Олешко О.М.;

Від Центрального ВДВС у м. Дніпрі : не з`явився

СУТЬ СПОРУ :

ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ( позивач ) в жовтні 2019 р. звернувся до господарського суду з позовом до АТ «Українська залізниця» в особі РФ «Придніпровська залізниця» про стягнення 118 061, 11 грн. вартості нестачі вантажу.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.19р. позовні вимоги задоволені в повному обсязі ; стягнуто з відповідача на користь позивача 118 061, 11 грн. - вартості нестачі вантажу та 1 921,00 грн. - витрат по сплаті судового збору. Після набрання рішенням чинності 19.12.19 р. судом було видано відповідний наказ .

06.02.20 р. до канцелярії господарського суду від АТ «Українська залізниця» в особі РФ «Придніпровська залізниця» ( боржник ) надійшла скарга на дії та бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Коваленко У.Ю. під час примусового виконання вищезазначеного судового рішення . В цій скарзі боржник просить: 1) визнати неправомірними дії державного виконавця Центрального ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління МЮ у м. Дніпро Коваленко У.Ю. в частині: а) винесення постанови у виконавчому провадженні №61124173 про відкриття виконавчого провадження від 03.02.20р. та скасувати цю постанову; б) винесення постанови про арешт коштів боржника від 03.02.20р. та скасувати її; 2) визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця в частині не повернення наказу суду від 19.12.19р. по справі №904/4765/19 стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» та 3) забов`язати державного виконавця повернути цей наказ стягувачу на підставі п.9, ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження». Скарга обгрунтована посиланням на порушення державним виконавцем приписів п.3 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про визнання таким, що втратив чинність Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації»; якими встановлено заборону вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. До Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» станом на 20.10.19р. включено дані щодо боржника: «Орган управління- Кабінет Міністрів України ; 400758150 Акціонерне товариство «Українська залізниця», 03680, м. Київ, вул. Тверська,5». Відповідно до пункту 9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Враховуючи вищенаведені прирписи чинного законодавства України , скаржник вважає , що всі відкриті станом на 20.10.19р. виконавчі провадження, в тому числі і ВП № 611124173, де боржником є АТ «Укрзалізниця», підлягають завершенню, а виконавчі документи - поверненню стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою господарського суду від 07.02.20 р. скарга прийнята та призначена до розгляду у судовому засіданні 13.02.20 р. Але в призначений час жодна із сторін по справі та державний виконавець до суду не з`явилися , витребуваних судом пояснень не надали. У зв`язку з чим ухвалою господарського суду 13.02.20 р. розгляд скарги було відкладено на 20.02.20 р.

18.02.20 р. на адресу господарського суду від АТ «Українська залізниця» в особі РФ «Придніпровська залізниця» ( боржник ) надійшла скарга на дії та бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Коваленко У.Ю. під час примусового виконання вищезазначеного судового рішення ,в якій скаржник фактично доповнив попередню скаргу та просив суд: 1) визнати неправомірними дії державного виконавця Центрального ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління МЮ у м. Дніпро Коваленко У.Ю. в частині винесення постанови у виконавчому провадженні №61124173 про відкриття виконавчого провадження від 03.02.20р. та скасувати її; визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця в частині не повернення наказу суду від 19.12.19р. по справі №904/4765/19 стягувачу без виконання; визнати неправомірними дії державного виконавця Центрального ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління МЮ у м. Дніпро Коваленко У.Ю. щодо стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» грошових коштів в сумі 132 153, 67 грн. в межах виконавчого провадження №61124173; скасувати постанову державного виконавця Центрального ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління МЮ у м. Дніпро - Коваленко У.Ю. про закінчення виконавчого провадження №61124173 від 11.02.20р. ; зобов`язати державного виконавця Центрального ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління МЮ у м. Дніпро - Коваленко У.Ю. винести постанову про повернення наказу господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.19р. по справі №904/4765/19 стягувачу на підставі п.9, ч.1. ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». В обгрунтування цієї скарги боржник посилається на аналогічні підстави, наведені у попередній скарзі від 05.02.20р.

Ухвалою господарського суду від 18.02.20 р. ця скарга прийнята та призначена до розгляду сумісно з попередньою скаргою на 20.02.20 р. До судового засідання 20.02.20 р. з`явився лише представник АТ «Українська залізниця» в особі РФ «Придніпровська залізниця» ,який наполягав на задоволенні скарг з підстав , наведених в них. ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та державний виконавець явку повноважних представників до судового засідання не забезпечили , витребуваних судоми пояснень не надали, жодних заяв чи клопотань від них на адресу господарського суду не надходило.

Заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ :

03.02.20 р. державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коваленко У.Ю. при примусовому виконанні наказу у справі № 904/4765/19, виданого господарським судом Дніпропетровської області 19.12.19 р. про стягнення з АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» на користь ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» 118 061,11грн. вартості нестачі вантажу та 1 921,00 грн. витрат на сплату судового збору винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 61124173 . В той же день цим державним виконавцем винесено і постанову про арешт коштів боржника , відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти , що містяться на рахунках АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» в банківських установах ; у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження 183 790,54 грн.

11.02.20 р. державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коваленко У.Ю. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 61124173 з примусового виконання вищезазначеного судового рішення у зв`язку із фактичним виконанням рішення у повному обсязі за рахунок грошових коштів, які були арештовані на рахунках боржника.

Як зазначалося вище, АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» ( відповідач, скаржник ) вважає , що вищенаведені виконавчі дії та бездіяльність державного виконавця суперечать вимогам п.3 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про визнання таким, що втратив чинність Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації»; якими встановлено заборону вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Скаржник стверджує, що грошові кошти, за рахунок яких було примусово виконане судове рішення у цій справі , не були передані в заставу за кредитними договорами ,а відтак , державний виконавець не мав права відкривати виконавче провадження , накладати арешт на ці грошові кошти та примусово виконувати судове рішення за рахунок цих коштів; а повинен був винести постанову про повернення наказу господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.19р. по справі №904/4765/19 стягувачу на підставі п.9, ч.1. ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до приписів ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. Статтею 342 цього Кодексу передбачено, що скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження»: виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ч. 1 ст. 1)

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч. 1 ст. 5 ) . Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 ). Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 ).

В той же час , згідно до приписів ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

20.10.19р. набрав чинності Закон України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації». Відповідно до п. 3 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених ЗУ «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

АТ «Укрзалізниця» включено до вказаного «Переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», що є додатком до Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації». Тобто, на правовідносини цього товариства у виконавчому провадженні розповсюджується дія Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації».

Оскаржувані відповідачем виконавчі дії з примусового виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.19р. по справі № 904/4765/19 були вчинені державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в лютому 2020 року - тобто вже після набрання чинності ЗУ «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації».

Отже, для прийняття обгрунтованого та законного рішення за результатами розгляду скарги АТ «Українська залізниця» в особі РФ «Придніпровська залізниця» слід встановити насамперед, чи відповідали дії державного виконавця вимогам ЗУ «Про виконавче провадження» та ЗУ «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації». В свою чергу, для цього суд повинен розтлумачити положення цього Закону та зробити висновок про те, чи для примусового виконання судових рішень можливе стягнення на будь-які грошові кошти боржника - АТ «Українська залізниця» в особі РФ «Придніпровська залізниця», чи лише на ті грошові кошти , що були передані в заставу за кредитними договорами.

Системний правовий аналіз Конституції України ,ЗУ «Про виконавче провадження», ЗУ «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» дозволяє суду зробити висновок про те , що в основу положення , визначеного п.3 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» законодавцем було покладено як принцип обов`язковості виконання судових рішень, закріплений в Конституції України, так і необхідність збереження об`єктів державної власності, які були включені до переліків, затверджених цим Законом, у зв`язку з їх стратегічним значенням для української економіки та національної безпеки з метою запобігти безконтрольному відчуженню майна, що складає єдиний майновий комплекс. Винятком із зазначеної заборони є стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

При цьому слід зазначити, що суд тлумачить ( розуміє) цю норму Закону як таку, що дає право звернути стягнення на грошові кошти ( будь-які ) та товар , що переданий в заставу за кредитними договорами . Отже , для звернення примусового стягнення на грошові кошти боржника не потрібне перебування цих коштів в заставі за кредитними договорами ; це положення Закону стосується лише товарів , а не грошових коштів.

Тобто, вказаною нормою Закону № 145-IX з усього складу майна підприємства, призначеного для його діяльності , яким також є нерухоме майно (будівлі, споруди, земельні ділянки, тощо) , передбачено можливість звернення стягнення лише на конкретні види майна цього підприємства грошові кошти; а також на товари, що були передані в заставу за кредитними договорами. Також, враховуючи наявність принципу обов`язковості виконання судових рішень, закріпленого в Конституції України та в Законах України, а також те, що основною метою заборони на вчинення виконавчих дій ,встановлених п.3 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення Закону України № 145-IX «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» є запобігання відчуженню єдиних майнових комплексів відповідних державних підприємств , суд дійшов до висновку, що державний виконавець під час примусового виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.19р. по справі № 904/4765/19 здійснював виконавчі дії, які повністю відповідають вимогам чинного законодавства, наведеного вище.

Відповідно до ст. 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (ч. 1 ст. 18 ГПК України).

Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом.

У рішенні від 17.05.05 р. по справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до змісту рішення від 20.07.04р. Європейського суду з прав людини «Шмалько проти України»: право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Окрім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 12.05.11р. у справі «Ліпісвіцька проти України» визначено, що судове рішення та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні, у зв`язку з чим виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом, а його тривалість має досягати цілей, зазначених в п. 1 ст. 6 Конвенції щодо права кожної особи на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Сукупний аналіз рішень Європейського суду у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України» беззаперечно засвідчує його однозначну позицію про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, та констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя.

А отже, рішення суду у справі № 904/4765/19, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, має бути виконане.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 343 ГПК України: якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оскільки суд дійшов до висновків про відповідність дій державного виконавця вимогам чинного законодавства України , то скарги боржника - АТ «Українська залізниця» в особі РФ «Придніпровська залізниця» задоволенню не підлягають .

На підставі вищевикладеного , керуючись приписами ЗУ «Про визнання таким , що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності ,що не підлягають приватизації», ЗУ «Про виконавче провадження» , ст.ст. 234, 316, 339- 343 ГПК України , господарський суд, -

УХВАЛИВ :

Відмовити в задоволенні скарг АТ «Українська залізниця» в особі РФ «Придніпровська залізниця» на дії та бездіяльність державного виконавця Центрального ВДВС у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління МЮ Коваленко У.Ю. в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 235 ГПК України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції .

Суддя О.Ю.Васильєв