ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року Справа № 902/852/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Маціщук А.В.

судді Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Орловська Т.Й.

позивача: не з"явився

відповідача: Петровська-Караченцева Л.Г. адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Кул" на рішення Господарського суду Вінницької області від 20.11.2019 у справі №902/852/19 (суддя Тварковський А.А., м.Вінниця, повний текст складено 02.12.2019)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Оріон" (пров. Грибоєдова, 10, м. Вінниця, 21032)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Кул" (вул. Немирівське шосе, 213, м. Вінниця, 21034)

про визнання правочину недійсним

В С Т А Н О В И В :

І. Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції.

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Оріон" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Кул" про визнання недійсним одностороннього правочину заяву ТОВ «Грін Кул» на зарахування зустрічних грошових №224/1 від 19.09.2018 року.

2. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем в односторонньому порядку за заявою на зарахування зустрічних грошових №224/1 від 19.09.2018 здійснено зарахування вартості поставленого позивачем товару за Договором купівлі-продажу №23.18-ОР від 25.05.2018 на суму 35548,80 грн в якості погашення власних грошових вимог відповідача по сплаті штрафних санкцій в розмірі 48244,80 грн (10% від вартості не поставленого товару за Договором купівлі-продажу №23.18-ОР від 25.05.2018). При цьому позивач вважає заяву на зарахування зустрічних грошових №224/1 від 19.09.2018 як правочин, що суперечить вимогам чинного законодавства України, зокрема, ст.ст. 203, 215, 601 ЦК України та положенням укладеного між сторонами Договору купівлі-продажу №23.18-ОР від 25.05.2018.

3. Рішенням Господарського суду Вінницької області від 20.11.2019 у справі №902/852/19 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Оріон" задоволено повністю. Визнано недійсним односторонній правочин - заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Кул" на зарахування зустрічних грошових №224/1 від 19.09.2018. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Кул" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Оріон" 9220,8 грн - витрат на професійну правничу допомогу та 1921 грн - витрат на сплату судового збору.

4. Рішення господарського суду мотивоване тим, що нарахована відповідачем самостійно сума неустойки (штрафу) за порушення позивачем строків поставки товару за своєю правовою природою відрізняється від зустрічної вимоги про стягнення суми основного боргу, а тому між цими вимогами відсутні ознаки однорідності. При цьому у спірному правочині також відсутня така важлива умова, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, як безспірність вимог, які зараховуються.

5. Необхідність наявності безспірності вимог з метою зарахування зустрічних однорідних вимог як одностороннього правочину, а також щодо відсутності ознак однорідності у самостійно нарахованих стороною штрафних санкціях та зустрічною вимогою про стягнення суми основного боргу узгоджується, зокрема, із позицією Верховного Суду, викладеною у п.п. 23, 24 розділу VIІ постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.11.2019 у справі №910/16135/18. Окрім того, ч. 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Реальне настанням правових наслідків одностороннього правочину - заяви ТОВ "Грін Кул" про зарахування зустрічних грошових №224/1 від 19.09.2018 можливе за умови припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних грошових вимог. Однак, як встановлено судом першої інстанції в момент вчинення спірного правочину, ТОВ "Грін Кул" до заяви про зарахування зустрічних грошових №224/1 від 19.09.2018 включено вимоги, за якими відсутні обов`язкові ознаки однорідності та безспірності, що унеможливлює реальне настання правових наслідків у вигляді припинення зобов`язання.

6. Окрім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява представника позивача №15/11/19/2 від 15.11.2019 (вх. №02.1.-34/9505/19 від 18.11.2019) про розподіл судових витрат в частині надання професійної правничої допомоги підлягає частковому задоволенню в сумі 9220,8 грн, які з урахуванням п.2 ч. 4 ст.129 ГПК України покладаються на відповідача. В решті понесені ТОВ "ТД "Оріон" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3073,6 грн залишаються за останнім.

ІІ. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

7. Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Грін Кул" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Вінницькоі? області від 20.11.2019 у справі No 902/852/19 та ухвалити нове рішення по суті спору, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

8. Вважає, що позивач відсутності зустрічноі? вимоги не довів, а суд першої інстанції навіть на порахував за потрібне дослідити це питання. Внаслідок цього неможливо вважати оскаржуване рішення ухваленим на основі повного та всебічного дослідження матеріалів справи.

9. Таким чином, вирішуючи спір щодо того, чи відповідає закону односторонній правочин із зарахування зустрічних однорідних вимог, місцевий господарський суд не проаналізував наявність умов для такого одностороннього правочину. Натомість суд безпідставно вважав, що «не є предметом розгляду даної справи» обставина, яка визначена законом як обов`язкова умова для правомірності правочину, що оспорюється у цій справі.

10. Натомість, суд першої інстанції додатково встановив, як обов`язкові, вимоги щодо законності правочину, що оспорюється, які не встановлені законом (це стосується хибних висновків щодо неможливості зарахування вимог за основним та додатковим зобов`язаннями, відсутність у грошового штрафу ознак грошового зобов`язання, тощо).

11. Відповідач вважає правомірним нарахування штрафу позивачу за Договором купівлі-продажу №23.18-ОР від 25.05.2018, оскільки ТОВ "ТД "Оріон" допущено прострочення поставки товару згідно Специфікації №1 від 25.05.2018. З огляду на те, що сторони підписали Специфікацію №1 до договору, вони узгодили усі істотні умови договору, отже, у позивача виникло зобов`язання поставити товар на погоджених ним умовах з моменту підписання Специфікації. При цьому відповідач вказує, що прийняття виконання, яке вчинено із простроченням не свідчить про звільнення сторони порушника від сплати штрафних санкцій.

12. Також відповідач вважає законним односторонній правочин, оскільки вимоги сторін, що були припинені на підставі заяви від 19.09.2018 вих. №224/1, відповідають ознакам вимог, що можуть бути припинені шляхом взаємозаліку на підставі ст. 601 ЦК України, тобто є зустрічними, однорідними, строк виконання таких вимог настав на момент зарахування. Окрім того, таке зарахування узгоджується з приписами ст. 203 ГК України, враховуючи, що реагування за заявою на зарахування зустрічних грошових №224/1 від 19.09.2018 від ТОВ "ТД "Оріон" не надходило протягом тривалого часу.

13. Відповідач звертає увагу, що вимоги щодо штрафу є безспірними (зрозумілими та обґрунтованими), а підстави обов`язку щодо його сплати - прозорими, а саме по собі небажання (заперечення) сторони проти зарахування зустрічних однорідних вимог та проти нарахування штрафу ще не свідчить про спірність вимог по неустойці.

14. Однак, суд першоі? інстанціі?, зважуючи доводи сторін віддав перевагу недостовірним доказам, на основі яких встановив обставину, яка не мала місця - спірність вимоги відповідача щодо сплати штрафу. Натомість суд при оцінці спірності (прозорості) мусив надати перевагу достовірним та допустимим доказам - Договору та додаткам до нього, первинним документам.

15. Таким чином, на думку відповідача оскаржуване рішення підлягає скасуванню з підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 277 ГПК України, згідно з яким підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідніи? частині або зміни судового рішення є, зокрема, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першоі? інстанціі? визнав встановленими.

16. Крім того, при постановленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції вирішив також питання про розподіл судових витрат. Проте, на думку відповідача рішення суду першої інстанції з цього питання не відповідає вимогам щодо законності та обґрунтованості у частині компенсації? витрат на правничу допомогу, оскільки обставини, які суд вважав встановленими, не були доведені, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення та потурання зловживанню позивачем и?ого процесуальними гарантіями.

ІІІ. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та заперечень інших учасників справи.

17. Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.01.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Кул" на рішення Господарського суду Вінницької області від 20.11.2019 у справі №902/852/19 та розгляд апеляційної скарги призначено на 12 лютого 2020 року.

18. На адресу суду 04.02.2020 від ТОВ «Торговий дім «Оріон» надійшов відзив в якому просить суд апеляціи?ну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Кул» залишити без задоволення, а рішення господарського суду Вінницькоі? області у справі No 902/852/19 від 20.11.2019 року без змін та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу адвоката, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляціи?ноі? інстанціі? в розмірі 4204,00 грн.

19. На адресу суду 11.02.2020 від представника ТОВ «Торговий дім «Оріон» - адвоката Піпко А.М. надійшла заява про проведення судового засідання за відсутності представника позивача у зв`язку з зайнятістю останнього в інших судових засіданнях.

20. В судовому засіданні 12.02.2020 адвокат відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та надала пояснення на обґрунтування своєї позиції.

21. Адвокат відповідача зазначила, що суд першої інстанції не з`ясував обставини, які мають значення для вирішення справи, а саме вказав, що не є предметом розгляду даної справи питання обґрунтованості підстав та розміру штрафних санкцій, нарахованих ТОВ "Грін Кул", які включено до зустрічного зарахування у спірній заяві. Проте цей висновок суду не відповідає ст. 74 ГПК України, яка визначає предмет доказування та ст. ст. 203, 215, 601 ЦК України, які регулюють спірні правовідносини та за якими умовами дійсності правочину щодо зарахування є сукупність кількох умов: 1) наявність вимоги (та відповідно її розмір); 2) однорідність вимоги; 3) зрілість вимоги; 4) заява принаймні однієї із сторін. Тобто вирішення спору щодо дійсності правочину щодо зарахування залежить в першу чергу від обґрунтованості вимоги та її розміру, які місцевий господарський суд не розглянув. Суд першої інстанції також неправильно визначив розмір судових витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 9220,8 грн (12 год. х 768,4 грн)., не врахувавши, що заявлені позивачем витрати на правову допомогу, не врахувавши, що вони не є необхідними, неминучими, співрозмірними з предметом спору та розумними, внаслідок чого такі витрати не підлягають відшкодуванню у повному обсязі.

22. Крім того, адвокат відповідача заперечила щодо задоволення стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляціи?ноі? інстанціі? в розмірі 4204,00 грн. у зв`язку з їх необґрунтованістю.

23. Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

ІV. Мотивувальна частина постанови.

24. Заслухавши пояснення адвоката ТОВ "Грін Кул" в судовому засіданні 12.02.2020, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Кул" слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 20.11.2019 у справі №902/852/19 залишити без змін, виходячи з наступного.

25. Як вбачається з матеріалів справи, 25.05.2018 року між ТОВ "ТД "Оріон" (продавець) та ТОВ "Грін Кул" (покупець) укладено договір купівлі-продажу №23.18-ОР (далі за текстом -договір), відповідно до п.1.2. якого продавець в порядку та на умовах даного договору зобов`язався продати замовлений товар та по узгодженню сторін виконати його доставку, а покупець - своєчасно прийняти замовлений товар та здійснити його оплату на умовах даного договору(а.с. 20-24 т.1).

26. Пунктом 1.1. договору сторони погодили, що предметом даного договору є товар, найменування та асортимент якого вказаний в специфікації до договору.

27. Згідно з п.2.1. договору кількість товару, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами визначаються у заявках покупця, рахунках-фактурах продавця специфікаціях та накладних (товарно-транспортних, видаткових).

28. Відповідно до п. 2.2 договору, загальна кількість товару, що поставляється за договором, визначається на підставі письмових заявок покупця, в яких вказується: дата поставки, кількість і номенклатура товару, точна адреса поставки, перелік осіб, уповноважених приймати товар зі зразками їх підписів, при необхідності графік поставок.

29. Загальна сума договору визначається сумарною вартістю всіх виконаних продавцем і прийнятих покупцем заявок протягом терміну дії договору (п.3.1 договору).

30. За умовами п.5.1. договору товар вважається поставленим покупцю з моменту його отримання в пункті призначення представником одержувача, який вказується покупцем, на підставі товарно-транспортних і видаткових накладних або специфікаціях до даного договору. Поставка товару здійснюється силами та за рахунок продавця. Конкретний строк поставки вказується у специфікаціях до договору на кожну партію товару.

31. Згідно з п.5.3. договору передача товару здійснюється за товарно-транспортною, специфікацією до договору або видатковою накладною, в якій вказується назва, кількість, узгоджена ціна та загальна вартість товару, що поставляється.

32. За приписами п.6.3. договору оплата здійснюється покупцем на підставі договору та рахунків-фактур, виставлених продавцем на вартість кожної партії товару.

33. Згідно з п. 6.5. договору покупець зобов`язаний оплатити продавцю вартість поставленого товару. Оплата товару здійснюється в наступному порядку: 100 % вартості товару, вказаної у відповідній специфікації на кожну партію товару, протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту поставки товару.

34. Відповідно до п.8.2. договору у разі несвоєчасної оплати за товар згідно ст. 343 ГК України, покупець сплачує пеню на користь продавця в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

35. Постачальник несе наступну відповідальність: - за прострочення поставки/заміни неякісного товару понад п`ять календарних днів - штраф у розмірі 10% від вартості не поставленого товару, при умові, що заявка на товар була погоджена сторонами з фіксацією дати заявки, дати поставки і місця поставки товару (п. 8.3. договору).

36. Сторони 25.05.2018 підписали специфікацію № 1 до договору в якій вказано строк поставки товару з 18.06.2018 по 01.08.2018(а.с. 25 т.1).

37. 01.06.2018 ТОВ «Грін Кул» подана заявка на плитку №1 в якій заначено, що доставку останній просить надіслати можливий графік поставки(а.с. 27 т.1).

38. 11.07.2018 ТОВ «Грін Кул» подана заявка на плитку №2 в якій заначено, що доставку останній просить доставити плитку до 25.07.2018 року включно.(а.с. 28 т.1).

39. 06.08.2019 покупець на електронну пошту продавця направив специфікацію № 2 на додаткову поставку товару, в вказано, що здійснення поставки відбудеться за рахунок постачальника на умовах DDP до 28.08.2018(а.с. 26 т.1).

40. 27.08.2018 ТОВ "Грін Кул" звернулося до ТОВ "ТД "Оріон" з претензією №201 щодо порушення строку поставки товару згідно специфікації №1 від 25.05.2018, внаслідок чого покупець вимагав у продавця сплатити штраф за умовами п.8.3. договору у розмірі 10% від вартості не поставленого товару, що становить 48244,80 грн(а.с. 132 т.1).

41. ТОВ "ТД "Оріон" 11.09.2018 надана відповідь на претензію №278 в якій вказує на відсутність заявки покупця на товар, в яких була вказана дата поставки, кількість і номенклатура товару, точна адреса поставки, перелік осіб, уповноважених приймати товар згідно умов договору, отже, вважає відсутнім замовлення на поставку, що не відповідає п.8.3. договору(а.с. 133 т.1).

42. Відповідач надіслав позивачу лист №224 від 19.09.2018, в якому, зазначив, що усі необхідні умови для застосування санкцій, передбачених п.8.3. договору були виконані, посилаючись на направлення 04.06.2018 на електронну адресу продавця заявки на плитку №1 від 01.06.2018 з зазначенням найменування, асортименту, кількості, одиниці виміру товару, адреси місця доставки; визначення строку поставки у специфікації №1 від 25.05.2018; отримання рахунку на оплату товару №239 від 05.06.2018, який було оплачено. У вказаному листі покупець пропонує продавцю здійснити взаємозалік зобов`язань ТОВ "Грін Кул" перед ТОВ "ТД "Оріон", яке виникло зі специфікації №2 до договору у розмірі 35548,80 грн з ПДВ в погашення грошового зобов`язання ТОВ "Грін Кул" зі сплати штрафу за прострочення поставки товару згідно специфікації №1 до договору в розмірі 48244,80 грн з ПДВ. При цьому у даному листі ТОВ "Грін Кул" повідомляє, що якщо протягом 1 робочого дня ТОВ "ТД "Оріон" не підтвердить прийняття пропозиції щодо взаємозаліку, то даний лист вважається заявою щодо здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, в частині 35548,80 грн з ПДВ, а в іншій частині - ТОВ "Грін Кул" буде вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав(а.с. 134-135 т.1).

43. 19.09.2018 ТОВ "Грін Кул" надіслано ТОВ «ТД Оріон» заяву на зарахування зустрічних грошових №224/1, у якій відповідач заявляє про зустрічний взаємозалік грошових вимог між ТОВ "Грін Кул" та ТОВ "ТД "Оріон", які виникли з договору купівлі-продажу №23.18-ОР від 25.05.2018: а саме грошові зобов`язання ТОВ "Грін Кул" перед ТОВ "ТД "Оріон" у розмірі 35548, 80 грн. та грошові зобов`язання ТОВ "ТД "Оріон" перед ТОВ "Грін Кул" у розмірі 48244,80 грн. ТОВ "Грін Кул" у спірній заяві погодило зарахування зустрічних грошових зобов`язань з прощенням ТОВ "ТД "Оріон", а залишок штрафу у вигляді різниці 12696,00 грн., прощенням боргу відповідно до ст. 605 ЦК України(а.с. 136 т.1).

44. ТОВ «ТД Оріон» направлено ТОВ "Грін Кул" претензію №314 від 14.11.2018, зі змісту якої вбачається, що ТОВ "ТД "Оріон" вимагає сплатити заборгованість за договором купівлі - продажу №23.18-ОР від 25.05.2018 в розмірі 48248,42 грн, з яких 43548,80 грн - основного боргу, 2877,80 грн - пені, 240 грн - 3% річних та 1581,82 грн - інфляційних втрат. При цьому у вказаній претензії ТОВ "ТД "Оріон" зазначає, що договір між сторонами є діючим та останній розраховує, що ТОВ "Грін Кул" добровільно виконає взяті на себе зобов`язання, а не займатиметься направленням безпідставних претензій і заяв про зарахування зустрічних грошових вимог(а.с.137-142 т.1).

45. Внаслідок ігнорування відповідачем претензій позивача про сплату боргу і штрафних санкцій 03.09.2019 позивач звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовною заявою №02/09/19/3 від 02.09.2019 в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором купівлі-продажу №23.18-ОР від 25.05.2018 в сумі 43548,80 грн., 3 % річних за період 08.09.2018 року по 02.09.2019 в сумі 1285,00 грн., пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення за період 08.09.2018 по 08.03.2019 в сумі 7774,36 грн., інфляційній втрати за період з вересня 2018 року по серпень 2019 року в сумі 3974,73, всього 56582,89 грн.(а.с. 145-150).

46. 04.10.2019 в межах справи №902/744/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Оріон" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІН КУЛ" про стягнення 56 582,89 грн., позивач отримав відзив відповідача на позов у справі №902/744/19, в якому останній просить закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору, адже вважає, що зобов`язання відповідача є припиненими внаслідок того, що відповідач в односторонньому порядку зарахував їх в якості погашення власних грошових вимог по сплаті штрафу 10% від вартості не поставленого товару 48244,80 грн. Відповідач стверджує, що позивач з простроченням понад 5 днів не поставив товар на суму 482448,00 грн., тому згідно п.8.3 договору нарахував ТОВ «Торговий дім «Оріон» штраф, про що повідомив у претензії №201 від 27.08.2019 року та заявою на зарахування зустрічних грошових №224/1 від 19.09.2018 року здійснено зарахування грошових вимог по сплаті 35548,80 грн. При цьому, Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРІН КУЛ" стверджує, що його заява на зарахування зустрічних грошових №224/1 від 19.09.2018 року є одностороннім правочином, який Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Оріон" не оскаржив в судовому порядку(а.с. 151-155 т.1).

47. Враховуючи вищевикладене, позивач не погоджуючись із правочином відповідача щодо зарахування грошових вимог між ТОВ "Грін Кул" та ТОВ "ТД "Оріон", які виникли з договору купівлі-продажу №23.18-ОР від 25.05.2018: а саме грошові зобов`язання ТОВ "Грін Кул" перед ТОВ "ТД "Оріон" у розмірі 35548, 80 грн. та грошові зобов`язання у вигляді штрафних санкцій (штрафу) ТОВ "ТД "Оріон" перед ТОВ "Грін Кул" у розмірі 48244,80 грн., а різницю в сумі 12696,00 грн. прощенням боргу відповідно до ст. 605 ЦК України, звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовною заявою про визнання його недійсним в судовому порядку.

48. Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів зазначає наступне.

49. Зі змісту апеляційної скарги, що є предметом даного апеляційного перегляду справи, вбачається, що відповідач не згоден з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності підстав визнати обов`язок відповідача сплатити позивачеві вартість отриманого на виконання умов договору товару погашеним у зв`язку з зарахуванням зустрічних однорідних вимог шляхом направлення відповідної заяви позивачеві, котрий зі свого боку повинен сплатити на користь відповідача штраф за прострочення поставки товару за цим же договором.

50. Колегія суддів апеляційного суду визнає доводи, викладені відповідачем у апеляційній скарзі, необґрунтованими враховуючи наступне.

51. За змістом ч. 1 ст. 601 ЦК України, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань по передачі родових речей, зокрема, грошей); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

52. Разом з тим, ще однією важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог - є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань. За відсутності безспірності вимог відповідний спір має бути вирішений у судовому порядку з дотриманням вимог процесуального закону.

53. Отже в межах встановлення дійсності вказаного спірного одностороннього правочину є необхідним встановлення відсутності спору щодо заявлених штрафних санкцій.

54. Як вбачається з матеріалів справи, позивач взагалі не визнає наявного у нього обов`язку зі сплати штрафу за умовами договору купівлі-продажу №23.18-ОР від 25.05.2018, що підтверджується змістом відповіді ТОВ "ТД "Оріон" на претензію №278 від 11.09.2018, яка передувала заяві на зарахування зустрічних грошових №224/1 від 19.09.2018 (а.с. 133 т.1). Тобто між сторонами існувала неузгодженість щодо наявності зустрічного зобов`язання ще до моменту вчинення спірного одностороннього правочину. При цьому у претензії ТОВ "ТД "Оріон" №314 від 14.11.2018, яка надіслана після вчинення спірного одностороннього правочину, останній не визнає відсутності основного боргу ТОВ "Грін Кул" за договором купівлі-продажу №23.18-ОР від 25.05.2018, а вимагає погашення такої заборгованості, в т. ч. вказує, що розраховує на добровільне виконання ТОВ "Грін Кул" взятих на себе зобов`язань та не те, що останній не займатиметься направленням безпідставних претензій та заяв про зарахування надуманих зустрічних грошових вимог (а.с. 137-142 т.1).

55. Крім того, колегією суддів встановлено, що позивач звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовною заявою №02/09/19/3 від 02.09.2019 в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором купівлі-продажу №23.18-ОР від 25.05.2018 в сумі 43548,80 грн., 3 % річних за період 08.09.2018 року по 02.09.2019 в сумі 1285,00 грн., пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення за період 08.09.2018 по 08.03.2019 в сумі 7774,36 грн., інфляційній втрати за період з вересня 2018 року по серпень 2019 року в сумі 3974,73, всього 56582,89 грн. Згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень за інтернет посиланням - http://reyestr.court.gov.ua/Review/84062339 ухвалою Господарського суду Вінницької області від 06.09.2019 відкрито провадження у справі № 902/744/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Оріон" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Кул" про стягнення 56 582,89 грн. Станом на момент розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Кул" на рішення Господарського суду Вінницької області від 20.11.2019 у справі №902/852/19 ухвалою Господарського суду Вінницької області від 27.01.2020 провадження у справі №902/744/19 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Північно-західного апеляційного господарського суду у справі №902/852/19(http://reyestr.court.gov.ua/Review/87180647).

56. Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач взагалі не визнає наявного у нього обов`язку зі сплати штрафу за прострочення поставки товару, тобто між сторонами існує неузгодженість щодо наявності зустрічного зобов`язання, відтак відсутня безспірність заявлених однорідних вимог.

57. Таким чином направлення заяви про припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог в даному випадку не припиняє обов`язку відповідача щодо своєчасного перерахування грошових коштів за отриманий за договором товар.

58. Питання про стягнення відповідачем з позивача штрафу за невиконання умов договору в частині прострочення поставки товару згідно специфікації №1 до договору в розмірі 48244,80 грн з ПДВ не є предметом розгляду даної справи, відтак підлягає вирішенню в судовому порядку шляхом звернення з окремим позовом з дотриманням вимог підвідомчості та підсудності.

59. Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.01.2018 у справі №908/3039/16, від 14.02.2018 у справі №910/8322/17, від 14.02.2018 у справі №910/6374/17, від 28.02.2018 у справі №910/4312/17, від 05.04.2018 у справі № 910/13205/17, від 11.04.2018 у справі №911/1382/17, від 25.04.2018 у справі №910/6781/17, від 10.07.2018 у справі №910/9038/17, від 25.07.2018 у справі № 916/4933/15, від 22.08.2018 у справі № 910/21652/17, від 11.09.2018 у справі № 910/21648/17, від 08.10.2019 у справі №914/319/18, від 11.10.2018 у справі № 910/23246/17, від 11.10.2018 у справі №910/23246/17 (в даній постанові застосовано термін "прозорість вимог"), від 28.10.2018 у справі № 910/18256/17, від 13.11.2018 у справі № 914/163/14, від 27.11.2018 у справі №914/162/14, від 02.04.2019 у справі №918/539/18, від 15.05.2019 у справі №910/7789/18, від 15.05.2019 у справі №910/7789/19, від 27.05.2019 у справі №910/20107/17, від 24.06.2019 у справі №910/12026/18, від 23.07.2019 у справі №904/1299/18 та від 23.07.2019 №910/17874/17, від 30.07.2019 у справах №910/24141/16 та №918/556/18, від 15.08.2019 у справі № 910/21683/17, від 27.08.2019 у справі №910/10379/18, від 11.09.2019 у справі № 910/21566/17 та від 25.09.2019 у справі №910/2645/17.

60. Відповідно до ч.3 ст.203 ГК України, господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

61. Згідно з ч.1 ст.173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

62. Відповідно до ст.601 ЦК України, зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

63. Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

64. Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

65. Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

66. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

67. Згідно з ч.1 ст.546 ЦК, яка включена до Глави 49 "Забезпечення виконання зобов`язання": Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

68. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК, яка віднесена до цієї ж глави: Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

69. Згідно зі ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

70. На підставі комплексного аналізу вищевикладених норм, суд апеляційної інстанції відзначає, що зараховані, як зустрічні, в порядку статті 601 ЦК України можуть бути лише саме основні зобов`язання.

71. В свою чергу, вимоги про сплату пені, штрафу та передбачених частиною другою статті 625 ЦК України інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошових зобов`язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов`язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов`язань, а відтак ці вимоги не можуть бути зараховані як зустрічні в порядку статті 601 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного суду у постанові від 13.11.2019 у справі №910/16135/18.

72. Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

73. Відповідно до п.6 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

74. З аналізу положень ст.203 ГК та ст.601 ЦК можна зробити висновок, що метою даних норм є:

1. уникнення зайвого перерахування чи передачі сторонами одна одній та повернення в зворотному напрямку тієї частини однорідних зустрічних основних зобов`язань, які однакові за розміром для обох сторін, а отже можуть бути зараховані, що відповідатиме принципу розумності.

2. уникнення ситуації, коли одна сторона добросовісно повністю виконає своє зустрічне однорідне основне зобов`язання, а інша, внаслідок власної недобросовісної поведінки або з інших підстав, своє зобов`язання не виконає, що дозволить добросовісній стороні зменшити свої втрати (або взагалі їх уникнути) на ту частину основного зобов`язання, яку можна зарахувати, що відповідатиме принципам справедливості та добросовісності.

75. При цьому, колегія суддів апеляційного суду враховує, що основне зобов`язання, як правило, носить ясний та безспірний характер, оскільки підтверджується первинними документами, підписаними обома сторонами.

76. Крім того, строк виконання основного зобов`язання детально регламентований вищенаведеною ст.530 ЦК України.

77. В свою чергу, пеня та штраф, наприклад, можуть бути зменшені судом на підставі ч.3 ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України або між сторонами може виникнути спір щодо застосування ч.6 ст.232 ГК при нарахуванні пені.

78. Разом з тим, згідно з ч.11 ст.238 ГПК України, у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

79. Аналіз даної норми свідчить, що її мета є по суті аналогічною меті ст.203 ГК та ст.601 ЦК, оскільки в даному випадку судовим рішенням будуть чітко зафіксовані розміри грошових сум, які сторони винні одна одній, тобто, їх розмір носитиме ясний та безспірний характер, а з моменту набрання таким судовим рішенням законної сили відповідно до п.9 ч.3 ст.129 та ч.1 ст.129-1 Конституції України таке судове рішення підлягатиме обов`язковому виконанню, тобто, буде відсутній будь-який спір між сторонами з приводу настання чи ненастання строку виконання зобов`язання з такої сплати.

80. При цьому, зазначена норма ГПК України не проводить жодної диференціації, які за правовою природою чи підставами виникнення мають бути ці грошові суми.

81. На підставі викладеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що незважаючи на те, що формально зараховані, як зустрічні, можуть бути лише саме основні зобов`язання, проте, за аналогією вищевказаних ст.203 ГК, ст.601 ЦК та ч.11 ст.238 ГПК, задля досягнення тієї ж мети, на яку направлені вищевказані статті, та з урахуванням наведених засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, може мати місце зарахування і вимог про сплату штрафних санкцій та передбачених частиною другою статті 625 ЦК України інших нарахувань у випадку, якщо у кожної із сторін наявне судове рішення, яке набрало законної сили, про стягнення таких вимог, оскільки в такому випадку будуть чітко зафіксовані розміри грошових сум, які сторони винні одна одній по таким вимогам, тобто, їх розмір носитиме ясний та безспірний характер, а з моменту набрання такими судовими рішеннями законної сили відповідно до п.9 ч.3 ст.129 та ч.1 ст.129-1 Конституції України такі судові рішення підлягатимуть обов`язковому виконанню.

82. Разом з тим, як зазначено, в спірній заяві про зарахування зустрічних грошових зобов`язань № 224/1 від 19.09.2018р. зазначено, що відповідач заявляє про зустрічний взаємозалік грошових вимог між ТОВ "Грін Кул" та ТОВ "ТД "Оріон", які виникли з договору купівлі-продажу №23.18-ОР від 25.05.2018: а саме грошові зобов`язання ТОВ "Грін Кул" перед ТОВ "ТД "Оріон" у розмірі 35548, 80 грн. та грошові зобов`язання ТОВ "ТД "Оріон" перед ТОВ "Грін Кул" у розмірі 48244,80 грн. ТОВ "Грін Кул" у спірній заяві погодило зарахування зустрічних грошових зобов`язань з прощенням ТОВ "ТД "Оріон" залишку у вигляді різниці 12696 грн. відповідно до ст. 605 ЦК України.

83. При цьому, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів звернення ТОВ "Грін Кул" з позовом до суду щодо стягнення з ТОВ «ТД Оріон» суми штрафу у розмірі 10% від вартості не поставленого у строки товару, а саме: 48244,80 грн. з ПДВ та відповідного судового рішення за результатами даного спору.

84. В свою чергу, 17.09.2019 ТОВ «Грін Кул» отримало відповідь ТОВ «ТД Оріон» на претензію №278 від 11.09.2018 в якій останній стверджує, що претензія щодо сплати на користь ТОВ «Грін Кул» суми штрафу у розмірі 10% від вартості не поставленого у строки товару, а саме: 48244,80 грн. з ПДВ є безпідставною, а ТОВ «ТД Оріон» не несе жодної відповідальності за прострочення строків поставки товару за договором купівлі-продажу №23.18.ОР від 25.05.2018 року. Даний факт підтверджується листом ТОВ «Грін Кул» №224 від 19.09.2018 (а.с. 134 т.1).

85. Матеріали справи також містять докази звернення ТОВ «ТД Оріон» до Господарського суду Вінницької області з позовною заявою №02/09/19/3 від 02.09.2019 в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором купівлі-продажу №23.18-ОР від 25.05.2018 в сумі 43548,80 грн., 3 % річних за період 08.09.2018 року по 02.09.2019 в сумі 1285,00 грн., пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення за період 08.09.2018 по 08.03.2019 в сумі 7774,36 грн., інфляційній втрати за період з вересня 2018 року по серпень 2019 року в сумі 3974,73, всього 56582,89 грн.(а.с. 145-150 т.1). Судом апеляційної інстанції згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено наявність спору між ТОВ «ТД Оріон» та ТОВ "Грін Кул" щодо вищевказаної заборгованості, а саме ухвалою Господарського суду Вінницької області від 06.09.2019 відкрито провадження у справі №902/744/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Оріон" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Кул" про стягнення 56 582,89 грн.

86. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ТОВ "Грін Кул" було відомо про незгоду ТОВ "ТД "Оріон" щодо наявності зобов`язання зі сплати штрафу ще до моменту вчинення заяви на зарахування зустрічних грошових №224/1 від 19.09.2018.

87. Крім того, колегія суддів приймає до уваги наступний правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі №914/2492/14:

"Отже, оскільки зобов`язання сторін за договором оренди газопроводу від 01 січня 2011 року та за договорами на постачання природного газу за регульованим тарифом від 01 червня 2011 та від 01 січня 2012 року № В128 є грошовими, суд апеляційної інстанції у постанові від 02 грудня 2014 року дійшов обґрунтованого висновку про однорідність вимог, що виникли на їх підставі. Однорідність цих вимог випливає із їх юридичної природи і матеріального змісту та не залежить від підстав виникнення зобов`язань."

88. Зазначене додатково підтверджує вищевказаний висновок апеляційного суду, що після набрання судовими рішеннями про стягнення вимог про сплату штрафних санкцій та передбачених частиною другою статті 625 ЦК України інших нарахувань, ці нарахування стають чіткими, зафіксованими, безспірними грошовими сумами, які підлягають обов`язковій сплаті в порядку виконання судового рішення, а отже можуть бути зараховані, як зустрічні.

89. Отже однією з важливих умов, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань.

90. З урахуванням викладеного, суди апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки в своїх поясненнях позивач не визнає порушення зі свого боку зобов`язання у вигляді несвоєчасної поставки відповідачу товару та обов`язку сплатити штраф за таке порушення, тобто, між сторонами існує неузгодженість щодо заявленого відповідачем зустрічного зобов`язання, а відтак, відсутня безпірність заявлених відповідачем зустрічних вимог, направлення ТОВ «Грін Кул» заяви №224/1 від 19.09.2018 про припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних грошових зобов`язань не припиняє обов`язку відповідача розрахуватись за отриманий товар за договором купівлі-продажу №23.18.-ОР від 25.05.2018 на суму 35548,80 грн.

91. При цьому, нарахована відповідачем самостійно сума неустойки (штраф) за порушення позивачем строків поставки товару за своєю правовою природою відрізняється від заявленої позивачем вимоги про стягнення суми основного боргу, а тому між цими вимогами відсутні ознаки однорідності.

92. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що недодержання відповідачем в момент вчинення спірного одностороннього правочину вимог однорідності та безспірності щодо заявлених зустрічних грошових вимог є підставою для визнання такого правочину недійсним в силу приписів ст. 215 Цивільного кодексу України.

93. Таким чином, суд апеляційної інстанції визнає правомірними висновки суду першої інстанції щодо законності вимог позивача про визнання недійсним одностороннього правочину - заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Кул» №16/06/66 від 15.06.2016 про припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних грошових, які доведено позивачем належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовано, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

94. Разом з тим, ТОВ «Грін Кул» також оскаржує рішення суд першої інстанції у частині компенсації? витрат на правничу допомогу, вважає, що обставини, які суд першої інстанції вважав встановленими, не були доведені, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення та потурання зловживанню позивачем и?ого процесуальними гарантіями.

95. Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення Господарського суду Вінницької області від 20.11.2019 у справі №902/852/19 дійшла висновку, що апеляційна скарга ТОВ «Грін Кул» в цій частині компенсації? витрат на правничу допомогу не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

96. 18.11.2019 представником позивача адвокатом Піпко А.М. подано до суду першої інстанції заяву №15/11/19/2 від 15.11.2019 про розподіл судових витрат, зокрема витрат позивача на професійну правничу допомогу, в якій останній просить суд першої інстанції стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 12294,40 грн(а.с. 1-9 т.2).

97. Відповідно до частин 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

98. Частинами 1, 3 ст. 124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовниий) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

99. Статтею 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

100. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

101. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

102. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

103. За приписами ч. ч. 4, 8 ст. 129 ГПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача; розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

104. Аналіз наведених норм ст. 126 ГПК України, а також ст. 129 цього Кодексу дає підстави для висновку, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

105. Крім згаданого у ст. 126 ГПК України принципу змагальності сторін, іншими основними засадами (принципами) господарського судочинства також є: верховенство права та пропорційність.

106. Згідно зі ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

107. Отже, з врахуванням викладеного, виходячи зі змісту норм ст.ст. 3, 11, 15 ГПК України, питання про співмірність заявлених позивачем до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу має вирішуватись із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності, керуючись принципом верховенства права.

108. Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) 'Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини', суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

109. Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004, пункті 268 рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України' від 02.06.2014, заява №19336/04, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

110. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

111. Колегія суддів відзначає, що правова позиція щодо застосування приписів процесуального закону (статті 126, 129 ГПК України) була висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 03.05.2019 у справі № 910/10911/18, від 14.05.2019 у справі №922/576/18, від 29.05.2019 у справі № 910/10483/18, від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17.

112. Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

113. З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ "ТД "Оріон" (Клієнт) та керуючим Адвокатського бюро "ПІПКО І ПАРТНЕРИ" (Адвокатське бюро) Піпком Андрієм Миколайовичем укладено договір про надання правової допомоги №2 від 04.10.2019 (далі - договір) відповідно до умов якого Адвокатське бюро зобов`язується надавати Клієнту правову допомогу: професійну правничу допомогу, включаючи представництво й інші види адвокатської діяльності щодо захисту прав, свобод та інтересів Клієнта в усіх органах державної влади і місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях, перед їх посадовими і службовими особами, перед фізичними особами-підприємцями і громадянами, в судах України усіх рівнів та інстанцій у справі за позовною заявою Клієнта до ТОВ "Грін Кул" про визнання недійсним одностороннього правочину - заяви на зарахування зустрічних грошових № 224/1 від 19.09.2018 року, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та інші платежі, визначені Договором (п.1.1. Договору)(а.с. 159-164 т.1).

114. Колегія суддів відзначає, що для відшкодування стороні витрат по оплаті послуг адвоката за договором про надання послуг професійної правничої допомоги необхідним є як факт їх надання позивачу, так і те, що зміст наданих послуг є необхідним для розгляду справи у господарському суді.

115. Так, відповідно до п.1 ч.1 ст. 126 ГПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

116. Згідно з ч.3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

117. Згідно з актом №1 приймання-передачі наданих послуг від 15.11.2019, наданих Адвокатським бюро "ПІПКО І ПАРТНЕРИ" в рамках справи № 902/852/19, гонорар за надання правової (правничої) допомоги протягом 16 год. складає 12294,40 грн.(а.с. 11 т.2)

118. Відповідно до наданого Адвокатським бюро розрахунку часу, витраченого на надання правничої допомоги позивачу, останнім на підготовку позовної заяви з додатками витрачено 8 год., на підготовку відповіді на відзив на позовну заяву з додатками - 3 год. 30 хв., на підготовку поданого вступного слова - 1 год. 30 хв., на обґрунтування заяви про розподіл судових витрат з додатками - 2 год. 30 хв. Окрім того, на ознайомлення з матеріалами справи 07.11.2019 витрачено 30 хв.(а.с. 10 т.2).

119. Колегія суддів відзначає, що надання позивачу адвокатом Піпко А.М. правничої допомоги погоджується з правовою позицією викладеною в пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, яким передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

120. Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Таку правову позицію підтримує Велика Палата Верховного Суду у постанові 27.06.2018 у справі №826/1216/16.

121. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

122. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).

Така правова позиція викладена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

123. Враховуючи вищевикладену правову позицію, колегією суддів встановлено, що 07.10.2019 позивач згідно рахунку №07/10/191 від 07.10.2019 сплатив 6147,20 грн. за договором про надання правової допомоги №1 від 04.10.2019, в підтвердження чого надано платіжне доручення №2213 від 09.10.2019 та вхідний платіж з власної системи «Клієнт Банк» АТ КБ «Приватбанк» від 02.11.2019 року.

124. Платіжним дорученням №2619 від 15.11.2019 ТОВ «ТД Оріон» перерахувало Адвокатському бюро «Піпко і Партнери» оплату за договором про надання правової допомоги №1 від 04.10.2019 згідно рахунку №15/11/19/1 від 15.11.2019(а.с. 12-14 т.2).

125. В постанові Верховного суду у справі №826/2689/15 від 09.04.2019 зроблено правовий висновок про те, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обгрунтованість і?х ринковоі? вартості.

126. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що відповідачем не здіи?снено.

127. Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання скаржника на те, що обсяг та зміст наданих послуг адвокатом позивача не відповідає дійсності та їх вартість, на переконання відповідача суттєво завищена, оскільки відповідачем не надано суду належним та допустимих доказів на спростування вказаних обставин.

128. Відповідно до частин 5, 6 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

129. Суд апеляційної інстанції зазначає, що у розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (Аналогічна позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду № 922/445/19 від 03.10.2019).

130. Разом з тим, виходячи із зазначених положень, а також враховуючи заперечення представника відповідача щодо обсягів затраченого часу на надання правової допомоги, на думку якої, обґрунтованими були б витрати в розмірі близько 2000 грн, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що справедливим та співмірним є зменшення розміру витрат ТОВ "ТД "Оріон" на професійну правничу допомогу до 9220,80 грн., оскільки надаючи оцінку затратам часу для підготовки відповідних документів у справі, враховуючи предмет та підстави заявленого позову, а також обсяг доказування у даному спорі, суд першої інстанції правомірно вважав обґрунтованим затрати часу для: підготовки позовної заяви - 8 год., відповіді на відзив на позовну заяву - 2 год., заяви про розподіл судових витрат -1,5 год. При цьому колегія суддів також погоджується з тим, що подання вступного слова у письмовому вигляді судом не вимагалося та вступне слово не є заявою по суті спору, а є лише повторним викладом обставин позовної заяви та відповіді на відзив відповідача на позовну заяву. Отже, включення до переліку наданих послуг на професійну правничу допомогу вступного слова не може визнаватися судом неминучими витратами.

131. При цьому за умовами п. 3.1. Договору про надання правової допомоги №2 від 04.10.2019 клієнт сплачує Адвокатському бюро за надання правової допомоги гонорар в розмірі 40 (сорок) відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за одну годину участі особи, яка надає правову допомогу у справі в судовому засіданні, поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

132. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2019 року становить 1921 грн.

133. Отже, з урахуванням витрат 0,5 год на ознайомлення з матеріалами справи, колегія суддів погоджується з висновком суду про обґрунтованість затраченого часу у кількості 12 год. на надання професійної правничої допомоги в межах розгляду справи №902/852/19. Тобто вартість 1 години затраченого часу на надання професійної правничої допомоги становить 768,4 грн. З розрахунку 12 год. затраченого часу, обґрунтованими є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9220,80 грн (12 год. х 768,4 грн).

134. У справі "Неймайстер проти Австрії" було вирішено, що витрати на правову допомогу присуджуються в тому випадку, якщо вони були здіи?снені фактично, були необхідними і розумними в кількісному відношенні (пункт 43 рішення "Неймайстер проти Австрії").

135. Доводи апелянта з приводу неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а також щодо порушення принципу правової визначеності не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

136. Крім того, колегія суддів відхиляє посилання відповідача на те, що всі доводи, посилання на все законодавство та судову практику, навіть формулювання практично повністю збігаються із відповіддю на відзив на позов у справі №902/744/19, оскільки, в даній справі до предмету доказування входить доведення недійсності оскаржуваного правочину, а у справі №902/744/19 наявність фактичних і правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором, пені, відсотків та інфляційних втрат. Ухвалою господарського суду Вінницької області від 11.11.2019 року зупинено провадження у справі № 902/744/19 до вирішення цієї справи, адже саме у даній справі підлягають встановленню обставини, які не можуть бути встановлені у справі №902/744/19. Отже, доводи апелянта про те, що в справі №902/744/19 позивач доводить ті самі обставини є необґрунтованими.

137. Враховуючи приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

138. Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

139. З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта за текстом його апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

140. За таких обставин, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду за результатами перегляду справи в апеляційному порядку, дійшла висновку, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Кул" слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 20.11.2019 у справі №902/852/19 залишити без змін.

141. З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

142. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

143. На адресу суду 04.02.2020 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Оріон» надійшов відзив в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу адвоката, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 4204,00 грн. та надав відповідні докази понесення вказаних витрат. Даний відзив та докази направлені іншому учаснику даної справи 30.01.2020, це підтверджує, що дані документи завчасно направлено на адреси іншим учасникам, оскільки справу призначено до розгляду на 12.02.2020. Отже, суд у зв`язку з цим, відзначає, що відповідач не скористався його правом на ознайомлення з матеріалами справи.

144. Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

145. Частиною 4, 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів розмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

146. Відповідно до ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

147. Згідно із ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

148. Як вбачається із доданих до відзиву документів, 07.10.2019 року між Адвокатським бюро «ПІПКО І ПАРТНЕРИ» та позивачем було укладено додаткову угоду №1 до договору про надання правовоі? допомоги №2 від 04.10.2019 року, в п. 1 якого сторони домовились, що у зв`язку з потребою уточнити наи?менування укладеного між сторонами договору про надання правовоі? допомоги №2 від 04.10.2019 року, (далі за текстом договір) сторони домовились надалі іменувати Договір як «Договір про надання правовоі? допомоги №1 від 04.10.2019 року» та в подальшому застосовувати саме таке наи?менування Договору, зокрема, при здіи?сненні розрахунків між Сторонами. Дані докази наявні в матеріалах справи.

149. 27.01.2020 року між Адвокатським бюро «ПІПКО І ПАРТНЕРИ» та ТОВ «ТД «Оріон» було укладено акт прии?мання-передачі наданих послуг №2 від 27.01.2020 року, в якому передбачено наступне.

1. Клієнт визнає, що договір про надання правової допомоги №2, укладений між Сторонами 04.10.2019 року, який додатковою угодою №1 від 07.10.2019 року іменований як договір про надання правової допомоги №1 від 04.10.2019 року, (далі договір), належним чином виконано Адвокатським бюро станом на 27.01.2020 року і Клієнт немає до Адвокатського бюро жодних претензій. Договір діє до підписання сторонами акту прии?мання-передачі наданих послуг в цілому.

2. Гонорар за надання правової (правничої) допомоги протягом 5 год. 00 хв. складає 4204,00 грн. (чотири тисячі двісті чотири гривні нуль копійок).

150. Згідно рахунку №27/01/20/1 від 27.01.2020 року позивач перерахував Адвокатському бюро «ПІПКО І ПАРТНЕРИ» 4204,00 грн. за договором про надання правовоі? допомоги №1 від 04.10.2019 року, про що надаю платіжне доручення №144 від 27.01.2020 року.

151. 27.01.2020 року адвокатським бюро «ПІПКО І ПАРТНЕРИ» складено розрахунок часу, витраченого на надання правової допомоги (детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для розгляду справи) № 27/01/20/ЗР.

152. Даний документ складений на підставі укладеного між Адвокатським бюро «ПІПКО І ПАРТНЕРИ» та ТОВ «ТД «Оріон» договору про надання правової допомоги №2, укладеного 04.10.2019 року, який додатковою угодою №1 від 07.10.2019 року іменований як договір про надання правової допомоги №1 від 04.10.2019 року, далі - Договір з метою обрахування розміру гонорару за надання правової (правничої) допомоги у справі №902/852/19 у Північно-Західному апеляційному господарському суді за станом на 27.01.2020 року.

153. В даному розрахунку зазначено, що під час вчинення окремої процесуальної дії позов судовим засіданням адвокатом Піпко А.М. витрачено 5 год. на підготовку відзиву на апеляційну скаргу №27/01/20/2 від 27.01.2020.

154. За умовами п. 3.1. Договору про надання правової допомоги №2 від 04.10.2019 клієнт сплачує Адвокатському бюро за надання правової допомоги гонорар в розмірі 40 (сорок) відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за одну годину участі особи, яка надає правову допомогу у справі в судовому засіданні, поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

155. Згідно ст. 7 Закону Украі?ни «Про Державний бюджет Украі?ни на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на 1 січня встановлено в розмірі 2102 грн. в місяць, тому на підставі п. 3.1 Договору гонорар за надання правовоі? (правничоі?) допомоги у справі №902/852/19 у Північно-Західному апеляціи?ному господарському суді за станом на 27.01.2020 року складає 4204,00 грн. (5 * (2102 * 40 %).

156. Таким чином понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та підтвердженими доказами.

157. Згідно із ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

158. Частиною 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

159. Разом з цим клопотання про зменшення розміру витрат позивачем на професійну правничу допомогу адвоката до суду відповідачем не подавалось. Заперечень щодо наданого позивачем розрахунку судових витрат також не подано.

160. Отже, колегія суддів вважає доведеними понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 4204 грн. 00 коп., які відповідно до вимог ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Кул" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 20.11.2019 у справі №902/852/19 без змін.

2. Поновити дію рішення Господарського суду Вінницької області від 20.11.2019 у справі №902/852/19.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Кул" (вул. Немирівське шосе, 213, м. Вінниця, 21034; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Оріон" (пров. Грибоєдова, 10, м. Вінниця, 21032; ) 4204,00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу.

4. Видачу судового наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду Вінницької області.

5. Справу №902/852/19 повернути Господарському суду Вінницької області.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "14" лютого 2020 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.