РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.02.2020Справа № 910/16938/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Фізичної особи - підприємця Вертелецького Віталія Анатолійовича

до Приватного підприємства «КМС-1»

про стягнення 575.876,78 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

02.12.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи Вертелецького Віталія Анатолійовича до Приватного підприємства «КМС-1» про стягнення 575.876,78 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами укладено договір оренди № 14.01/2019 від 14.01.2019, відповідно до якого позивачем передано відповідачу у платне тимчасове володіння техніку, а саме John Deere 8430, Horsch Joker 8 RT з катком RolleFlex, рік випуску 2008, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію машини НОМЕР_2 . Відповідно до актів здачі-приймання наданих послуг від 23.03.2019 та рахунків фактур №№ 13, 14 від 23.03.2019 у відповідача виникла заборгованість у розмірі 436.441,50 грн. Позивачем 19.08.2019 було направлено на адресу відповідача претензію про сплату відповідної заборгованості. У зв`язку з тим, що відповідачем не було виконано взяті на себе зобов`язання за договором позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з останнього 575.876,78 грн, з яких 436.441,50 грн основного боргу, 83.342,29 грн пені, 43.644,15 грн штрафу, 5.202, 84 грн інфляційних втрат та 3 % річних у розмірі 7.246,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2019 відкрито провадження у справі № 910/16938/19 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Даною ухвалою зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 09.12.2019 було 11.12.2019 направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 280 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 04107, м. Київ, вул. Татарська, 21-А, яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 05.12.2019 є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 09.12.2019, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 18.12.2019, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення за № 280, а отже відповідач мав подати відзив на позов у строк до 09.02.2020 включно.

Відповідач вимог ухвали про відкриття провадження у справі від 09.12.2019 не виконав, письмовий відзив на позовну заяву не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.01.2019 між Приватним підприємством «КМС-1» (далі - орендар, відповідач) та Фізичною особою - підприємцем Вертелецьким Віталієм Анатолійовичем (далі - орендодавець, позивач) укладено договір оренди транспортних засобів та самохідних машин, чи механізмів з екіпажем № 14.01/2019 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору у порядку та на умовах, визначених цим договором, орендодавець зобов`язується передати орендареві в строкове платне користування транспортні засоби та самохідні машини чи механізми (далі - техніка) разом із обслуговуючим персоналом (далі - екіпажем), а орендар зобов`язується прийняти техніку орендодавця та сплачувати орендодавцеві орендну плату за її використання.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушення умов договору не сплатив вартість поставленого товару у повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість та позивачем нараховані пеня, штраф, інфляційні втрати та 3% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк встановлений договором найму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з п. 9.1 договору він набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Відповідно до п. 1.2 договору ознаки техніки, її характеристики тощо, в розрізі кожної одиниці відображаються в додатках до цього договору.

Додатком № 1 до договору визначено, що в оренду передається з екіпажем наступна техніка: John Deere 8430, Horsch Joker 8 RT з катком RolleFlex, рік випуску 2008, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно з п. 3.2 договору передача техніки в оренду здійснюється сторонами за актом приймання-передачі. Акт приймання-передачі підписується повноважними представниками сторін та скріплюється печатками орендаря та орендодавця (за наявності у орендодавця печатки).

Згідно з п. 4.1 договору техніка вважається переданою в оренду з дати підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі.

З наявного в матеріалах справи акту приймання-передачі до договору від 01.03.2019 вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв техніку John Deere 8430, Horsch Joker 8 RT з катком RolleFlex, рік випуску 2008, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Пунктом 4.2 договору встановлено строк оренди - 01.05.2019.

У відповідності до п. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди.

Згідно з п. 5.1 договору вартість оренди техніки з екіпажем для виконання сільськогосподарських робіт, які орендодавець зобов`язується виконати за цим договором встановлюється згідно формули: орендна плата за користування = кількість виконаних гектарів * договірна вартість виконання робіт на одному гектарі з ПДВ.

За погодженням сторін розцінка встановлюється згідно додатку 1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною.

Додатком № 1 до договору визначено, що техніка надається для такого виду сільськогосподарських робіт як дискування, вартість робіт на 1 га 450,00 грн з ПДВ.

Відповідно до п. 5.2 договору орендна плата визначається в акті приймання-передачі наданих послуг, що підписується сторонами протягом 5 (п`яти) робочих днів після кожного місяця оренди.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано відповідачу послуги на загальну суму 436.441,50 грн, що підтверджується актами здачі-прийняття виконаних робіт від 23.03.2019, які підписано та скріплено печатками обох сторін.

Відповідно до п. 5. ст. 762 Цивільного кодексу України плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 5.3 договору визначено, що виплата орендної плати проводиться протягом 3 (трьох) банківських днів після підписання сторонами акта приймання-передачі наданих послуг.

Відповідно до п. 6.3.1 договору орендар зобов`язався своєчасно сплачувати орендну плату.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Проте, матеріали справи свідчать, що відповідач не виконав зобов`язання по сплаті наданих послуг у повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем, яка не оспорена відповідачем та складає 436.441,50 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів того, що відповідачем виконано зобов`язання по сплаті наданих позивачем послуг за договором в повному обсязі не подано.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення заборгованості в розмірі 436.441,50 грн обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за надані послуги не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст.ст. 546, 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема порукою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 8.3 договору за прострочення виконання зобов`язаний орендар зобов`язаний сплатити на користь орендодавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (діючої в період прострочення) від вартості неоплачених робіт за кожен день прострочення.

Згідно з п. 8.5 договору орендар у випадку порушення умов оплати вартості робіт сплачує на користь орендодавця штраф у розмірі 10% від вартості неоплачених робіт.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання щодо оплати за виконані роботи.

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 8.4 договору сторони відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання за даним договором, здійснюється протягом п`яти років з моменту підписання даного договору.

В зв`язку з тим, що взяті на себе зобов`язання по сплаті наданих послуг відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу пеню.

За розрахунками суду (розрахунок знаходиться в матеріалах справи) розмір пені на суму боргу 436.441,00 грн за період з 28.03.2019 по 16.10.2019 становить 83.736,98 грн. Однак, у зв`язку з тим, що у суду відсутні повноваження виходити за межі пред`явлених позовних вимог (ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України) суд погоджується із заявленим позивачем розміром пені - 83.342,29 грн. Слід відзначити, що позивачем здійснено нарахування на суму боргу, що позивачем округлена в меншу сторону (без копійок).

Вимоги позивача в частині стягнення пені в розмірі 83.342,29 грн обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Оскільки прострочення з оплати наданих послуг мало місце, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 43.644,15 грн штрафу (за обґрунтованими розрахунками позивача).

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, пені та штрафу не суперечить статті 61 Конституції України.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті наданих послуг, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 5.202,84 грн інфляційних втрат та 7.246,00 грн - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору не визначено інший розмір процентів.

За розрахунками суду (розрахунок знаходиться в матеріалах справи) розмір 3% річних на суму боргу 436.441,00 грн за період з 28.03.2019 по 16.10.2019 становить 7.281,99 грн. Однак, у зв`язку з тим, що у суду відсутні повноваження виходити за межі пред`явлених позовних вимог (ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України) суд погоджується із заявленим позивачем розміром 3% річних - 7.246,00 грн. Слід відзначити, що позивачем здійснено нарахування на суму боргу, що позивачем округлена в меншу сторону (без копійок).

Вимоги позивача в частині стягнення 3% річних в розмірі 7.246,00 грн обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті «Бизнес» від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах «Законодавство» і «Ліга».

Згідно листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, що вміщено в інформаційно-пошуковій системі «Ліга» якщо внесенням оплати є з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число відповідного місяця то розрахунок індексації починається з наступного місяця.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом помноження суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості.

За розрахунками суду (розрахунок знаходиться в матеріалах справи) розмір інфляційних втрат на суму боргу 436.441,00 грн за період з 28.03.2019 по 16.10.2019 становить 7.412,81 грн. Однак, у зв`язку з тим, що у суду відсутні повноваження виходити за межі пред`явлених позовних вимог (ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України) суд погоджується із заявленим позивачем розміром інфляційних втрат - 5.202,84 грн. Слід відзначити, що позивачем здійснено нарахування на суму боргу, що позивачем округлена в меншу сторону (без копійок).

Вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 5.202,84 грн обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Фізичної особи - підприємця Вертелецького Віталія Анатолійовича є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства «КМС-1» (04107, м. Київ, вул. Татарська, 21-А, ) на користь Фізичної особи - підприємця Вертелецького Віталія Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ) 436.441 (чотириста тридцять шість тисяч чотириста сорок одна) грн 50 коп. основного боргу, 83.342 (вісімдесят три тисячі триста сорок дві) грн 29 коп. пені, 43.644 (сорок три тисячі шістсот сорок чотири) грн 15 коп. штрафу, 5.202 (п`ять тисяч двісті дві) грн 84 коп. інфляційних втрат, 7.246 (сім тисяч двісті сорок шість) грн 00 коп. - 3 % річних, 8.638 (вісім тисяч шістсот тридцять вісім) грн 15 коп. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В.Сівакова