ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2020 р.м. ХарківСправа № 922/3574/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО" 08702, Київська область, м. Обухів, вул. Промислова, 20, код 36348550
до перший відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Софія-Близнюки" 64871, Харківська область, Близнюківський район, с. Софіївка Перша, код 35462911 , другий відповідач - ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1
про стягнення 392 400,27 грн.
за участю представників:

позивача - не з`явився

першого відповідача - не з`явився

другого відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Софія-Близнюки" (перший відповідач), як боржника, та ОСОБА_1 (другий відповідач), як поручителя, 242 500,00 грн. основного боргу за договором поставки №130/19-ЛЗ від 17.05.2019; 42 040,68 грн. відсотки за користування товарним кредитом, грн. пені; 19 014,66 грн. пені; 9 544,93 грн. 36 % річних та 55 300,00 грн. штрафу.

Судові витрати просить покласти на відповідачів.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2019, для розгляду справи було визначено суддю Прохорова С.А.

Ухвалою суду від 19.11.2019 було відкрито провадження по справі, постановлено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження.

Ухвалою суду від 20.01.2020 було закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка набула чинності 15.12.2017р.) встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції. Викладене вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Відповідачі правом на участь представників у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомили, відзиву на позовну заяву не надали. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали про призначення справи до розгляду за адресою, вказаною у позовній заяві та поштові повідомлення про отримання ухвал суду.

Від позивача надійшло клопотання (вх. № 351 від 12.02.2020) про розгляд справи за відсутності його представника.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України, ч. 2 ст. 178 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання відповідача.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 17.02.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом підписано рішення по справі без його проголошення, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «СПЕКТР-АГРО» (надалі позивач) укладено договір поставки № 130/19-ЛЗ від 17 травня 2019 р. (надалі Договір поставки) продукції виробничо-технічного призначення (надалі Товар) з Товариством з обмеженою відповідальністю «Софія-Близнюки» (надалі перший відповідач), в особі директора ОСОБА_1, який діє на підставі Статуту, відповідно до якого позивачем було передано у власність першому відповідачу Товар та документи, що до нього відносяться.

З матеріалів справи вбачається, що за умовами п. 1.1, 1.2 Договору поставки, а також Додатку до Договору поставки, першому відповідачу був поставлений Товар відповідно до наступних видаткових накладних : №18751 від 20.05.2019 р. на суму 352 500,00 грн., № 20109 від 27.05.2019 р. на суму 90 000,00 грн. та № 21880 від 31.05.2019 р. на суму 76 500,00 грн. Всього позивачем було поставлено товар на суму 519 000,00 грн.

Відповідно до п. 2.4 Договору поставки перший відповідач зобов`язувався здійснити оплату за поставлений Товар в строки, вказані в Додатках до Договору поставки, у відповідності до якої остаточний розрахунок Покупець мав здійснити до 30 червня 2019 р.

Як зазначає позивач, та, що не було оспорено відповідачами, в порушення умов Договору поставки Відповідач -1 20.06.2019 р. здійснив лише часткову оплату на суму 242 500,00 грн.

Таким чином, станом на дату подання позовної заяви заборгованість першого відповідача перед позивачем за поставлений Товар складає 242 500,00 грн.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачає, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, частина 1 та пункт 2 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлюють, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з статтею 174 Господарського кодексу України (надалі ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У відповідності до частини 1 статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Отже, правові відносини, що склалися між позивачем та першим відповідачем, є правовідносинами з поставки товару, згідно з якими у першого відповідача, внаслідок передання йому позивачем товару, виник обов`язок оплатити його вартість.

Таким чином, згідно з приписами статей 173, 174 ЦК України, між позивачем та відповідачем виникло майново-господарське зобов`язання, в силу якого відповідач повинен оплатити отриманий товар, а позивач має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку.

У відповідності до частини 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Приписами частини 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що, за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено іншого строку оплати.

Крім того, суд враховує. що відповідно до ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Статтею 1 даного Закону визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Як унормовано ч. 2 ст. 9 цього ж Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфін України 24.05.1995, № 88: " 2.1. Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Дослідивши накладні, на які позивач посилається як на доказ отримання товару першим відповідачем, суд встановив, що вони містять підпис представника відповідача в графі отримання та вказаний підпис скріплено печаткою відповідача.

При цьому суд зазначає, що підписання покупцем накладних, які є первинним обліковими документами у розумінні Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, і які відповідають вимогам, зокрема ст. 9 названого Закону і пункту 2.3. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факт здійснення господарської операції є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Таким чином, суд дійшов висновку, що перший відповідач прийняв товар у власність та зобов`язався здійснити його оплату, про що свідчить підписані без зазначення недоліків представником відповідача та скріплені печаткою підприємства видаткові накладні, копії яких надані позивачем до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 694 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) «договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу».

А в абзаці другому частини 5 даної статті вказано, що «договором купівлі-продажу може бути передбачений обов`язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем».

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК «до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін».

Тобто до Договору можна застосовувати вищевказані положення Цивільного кодексу України.

Саме на виконання вищевказаних положень Закону в Договорі передбачено обов`язок Покупця «сплатити відсотки за користування товарним кредитом в сумі, визначеній відповідно до умов Договору» (п. 1.1 Договору).

Умовами п.п. 2.6, 2.7 та 2.11 Договору, передбачено, що за користування товарним кредитом позивач щомісячно нараховує, а перший відповідач зобов`язаний сплачувати, відсотки в розмірі та в строк, які передбачені Додатком до Договору. Додатковими умовами Додатків до договору передбачено умови, відповідно до яких нарахування відсотків за користування товарним кредитом не відбувається (п. 1.1 відповідного Додатку), а також умови, коли відсотки за користування товарним кредитом нараховуються (п. п. 1.2 - 1.3 відповідного Додатку).

Оскільки перший відповідач не оплатив вартість Товару в строки, визначені графіком оплати Товару всіх Додатків до договору, то йому, відповідно до п. 1.3 відповідного Додатку до договору нараховуються 25 % річних з дня, наступного за днем отримання Товару першим відповідачем.

Всього, згідно актів нарахування відсотків за користування товарним кредитом позивачем були нараховані відсотки за користування товарним кредитом в розмірі 42 040,68 грн., доказів сплати яких, першим відповідачем, також не було надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст.1 Закону).

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст.З Закону).

В силу ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 547 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до п. 7.2 Договору у випадках порушення умов даного Договору, ПОСТАЧАЛЬНИК має право притягти ПОКУПЦЯ до відповідальності за несвоєчасне виконання будь-яких грошових зобов`язань за Договором. За порушення даних умов Договору ПОКУПЕЦЬ:

A) сплачує на користь ПОСТАЧАЛЬНИКА пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми боргу, за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання;

Б) у випадку прострочення оплати більше ніж на 5 банківських днів, сплачує штраф в розмірі 20 % від несплаченої суми, яка склалася на наступний день після прострочення виконання грошового зобов`язання;

B) сплачує на користь ПОСТАЧАЛЬНИКА 36 (тридцять шість) відсотків річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З матеріалів справи вбачається, що в якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором поставки був укладений договір поруки № П/130/19-ЛЗ від 17 травня 2019 р., за яким гр. ОСОБА_1 (другий відповідач) виступив поручителем за виконання всіх грошових зобов`язань першим відповідачем за Договором поставки і взяв на себе обов`язок, у випадку не сплати боргу за Договором поставки, самостійно сплатити заборгованість позивачу.

Позивачем 31 жовтня 2019 р. другому відповідачу була направлена вимога № 3110/102 від 31.10.2019 р. щодо сплати боргу за Договором поруки, в якій позивач вимагав від другого відповідача сплатити суму боргу за Договором поставки, відповідно до розрахунку, що додавався до вимоги, яка була залишена останнім без задоволення.

Пунктом 1.2 Договору поруки передбачено, що у разі порушення Божником (Відповідач-1) зобов`язання, забезпеченого порукою, Поручитель (Відповідач-2) та Боржник (Відповідач-1) відповідають як солідарні боржники, що означає, що Кредитор (Позивач) може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до Боржника, так і до Поручителя окремо, чи до обох одночасно. Така ж норма передбачена згідно з частиною першою статті 543 ЦК України: «У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо».

Відповідно до п. 3.3 Договору поруки Поручитель несе відповідальність за сплату Боржником процентів, за відшкодування збитків, за сплату неустойки (штрафу, пені).

Отже, на Поручителя поширюється також обов`язок сплачувати нараховані за Договором відсотки за користування товарним кредитом, пеню, 36 % річних та штраф.

Пунктом 4.1 Договору поруки передбачено, що «Поручитель зобов`язаний у разі порушення Боржником обов`язку за основним договором, самостійно виконати зазначений обов`язок Боржника перед Кредитором на підставі письмової вимоги Кредитора в строк 3-х банківських днів, шляхом оплати грошових коштів на розрахунковий рахунок Кредитора, вказаний в даному Договорі.». Вимогу про сплату грошових коштів Відповідачу-2 (Поручителю) було надіслано. Доказів задоволення вимоги позивача другим відповідачем надано не було.

Отже, оскільки Відповідач-1 зобов`язання, забезпеченого порукою, не виконав, Відповідач-2 відповідає разом з Відповідачем-1 як солідарні боржники перед Позивачем.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд, перевіривши розрахунок заявлених позивачем вимог, дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, такими, що підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також суд має вирішити питання розподілу та стягнення судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір, відповідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на відповідачів солідарно.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення витрати на правничу допомогу.

Так 30.01.2020 до суду надійшла заява позивача (вх. №210) про те, що докази понесення позивачем судових витрат будуть надані протягом 5 днів з дня винесення рішення у справі.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 5, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 126, 129, 130, ст. ст. 236-240, Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Товариство з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО" задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Софія-Близнюки" (64871, Харківська область, Близнюківський район, с. Софіївка Перша, код 35462911) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО" (08702, Київська область, м. Обухів, вул. Промислова, 20, код 36348550) 242 500,00 грн. основного боргу за договором поставки №130/19-ЛЗ від 17.05.2019; 42 040,68 грн. відсотки за користування товарним кредитом, грн. пені; 19 014,66 грн. пені; 9 544,93 грн. 36 % річних та 55 300,00 грн. штрафу.

Судові витрати позивача по сплаті 5 886,00 грн. судового збору покласти на першого та другого відповідачів солідарно.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Софія-Близнюки" (64871, Харківська область, Близнюківський район, с. Софіївка Перша, код 35462911) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО" (08702, Київська область, м. Обухів, вул. Промислова, 20, код 36348550) 5 886,00 грн. судового збору.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Встановити Товариству з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО"строк для подання доказів понесення судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

УЧАСНИКИ СПРАВИ

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО" (08702, Київська область, м. Обухів, вул. Промислова, 20, код 36348550).

Перший відповідач - Товариства з обмеженою відповідальністю "Софія-Близнюки" (64871, Харківська область, Близнюківський район, с. Софіївка Перша, код 35462911).

Другий відповідач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Повне рішення складено "17" лютого 2020 р.

Суддя С.А. Прохоров