номер провадження справи 5/202/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2020 Справа № 908/3378/19

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Шельбуховій В.О., розглянувши матеріали справи

За позовом: Комунального підприємства Бердянської міської ради "Житлосервіс-2А" (71118, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Свободи, буд. 129, )

До відповідача: Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (69035, м.Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14, )

про стягнення 191 518,96 грн.

За участю представників сторін:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: Капуста А.В., довіреність №18 від 01.01.2020 р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

04.12.2019 р. до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Комунального підприємства Бердянської міської ради "ЖИТЛОСЕРВІС-2А" від 29.11.2019р. (вх. №3634/08-07/19 від 04.12.2019 р.) до Публічного акціонерного товариства "ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО" про стягнення 191 518,96 грн.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2019 р. справу №908/3378/19 розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою суду від 09.12.2019 р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/3378/19 в порядку спрощеного позовного провадження, присвоєно справі номер провадження - 5/202/19, перше судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 08.01.2020 р. об 11 год. 00 хв. з повідомленням (викликом) сторін. Явку представників сторін визнано обов`язковою. В судовому засіданні 08.01.2020 р. судом оголошено перерву до 05.02.2020 р.

Ухвалою суду від 05.02.2020 р. оголошено перерву в судовому засіданні до 07.02.2020р. о 12 год. 00 хв. з повідомленням (викликом) сторін. Явку представників сторін у судове засідання визнано обов`язковою.

В судовому засіданні 07.02.2020 р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, судові засідання здійснювались із застосуванням технічних засобів фіксації судового на комплексі «Акорд».

Представник позивача у судове засідання не з`явився.

06.02.2020 р. через систему «Електронний суд» від представника Комунального підприємства Бердянської міської ради "ЖИТЛОСЕРВІС-2А" надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 07.02.2020 р. без участі уповноваженого представника позивача, оскільки останній не має можливості з`явитись у судове засідання у зв`язку з погіршенням погодних умов.

Як вбачається з позовної заяви, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що між КП БМР "Житлосервіс-2А" та ПАТ "Запоріжжяобленерго" укладено договір про спільне використання технологічних електричних мереж №4-10/1 від 01.08.2012 р., відповідно до п.1.1. якого позивач зобов`язується забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок відповідача та (або) інших суб`єктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечує відповідача, а відповідач своєчасно сплачувати вартість послуг позивача з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов цього договору. На виконання умов вказаного договору позивачем виконані свої обов`язки в повному обсязі, що підтверджується відповідними актами прийому-здачі виконаних робіт. Однак, відповідачем не виконано обов`язку зі сплати за надані послуги за вказаним договором та у зв`язку із чим за період з 30.11.2015 р. по 30.12.2016 р. заборгованість відповідача становить суму в розмірі 191 518,96 грн. На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст. 11, 16, 387, 1212, 1213 Цивільного кодексу України, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача підтримав доводи, викладені у письмову відзиві від 27.12.2019 р. за вих. №33-33/21638 на позовну заяву, зазначивши, що у порушення п. 7.3. договору, позивач не виконав свого зобов`язання щодо направлення відповідачу рахунків, а тому і підстав для виникнення заборгованості немає. Також відповідач заявив про застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог. На підставі викладеного просить суд в задоволенні позову відмовити.

В матеріалах справи міститься письмова відповідь від 05.02.2020 р. на відзив, в якому зазначено, що КП «Житлосервіс - 2А» надсилались ПАТ «Запоріжжяобленерго» рахунки та акти прийому - здачі наданих послуг. З боку відповідача не надходило претензій щодо періоду надсилання рахунків, та до певного періоду з його боку виконувались зобов`язання без урахування періоду направлення платіжних документів, та приймались нарахування за договором про що свідчить підписаний між сторонами акт звірки взаєморозрахунків від 01.03.2016 р. Сторонами договору не передбачено звільнення від виконання зобов`язання із приводу не дотримання строків надсилання рахунків та актів прийому здачі наданих послуг.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 01.08.2012 р. між КП «Житлосервіс 2А» (далі - Власник мереж) та ВАТ «Запоріжжяобленерго» (01.02.2017 р. на підставі рішення Загальних зборів акціонерів назву товариства змінено на Публічне акціонерне товариство (ПАТ) «Запоріжжяобленерго» (далі - Користувач) укладено договір про спільне використання технологічних електричних мереж № 4-10/1.

Відповідно до п. 1.1 договору, Власник мереж зобов`язується забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок Користувача та (або) інших суб`єктів господарювання (далі - Субспоживачі), передачу електричної енергії яким забезпечує Користувач, а Користувач - своєчасно сплачувати вартість послуг Власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов цього договору.

Згідно з п. 3.1 договору, Власник мереж має право на отримання від Користувача плати за спільне використання технологічних електричних мереж, визначеної відповідно до «Методики обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж», затвердженої постановою НКРЕ від 12.06.2008 р. №691, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.08.2008 р. за № 732/15423, величина якої зазначена у Додатку № 4 «Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж».

Відповідно до п. 4.1 договору, Користувач зобов`язаний здійснювати оплату за використання електричних мереж Власника мереж за розрахунковий період. Розрахунок плати за використання електричних мереж Власника мереж здійснюється згідно з Додатком № 4 «Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж».

Згідно п. 7.1. договору, розрахунковим вважається період з 00 годин першого числа до 24 годин останнього числа поточного місяця.

Згідно п. 7.2. договору, вартість послуг Власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання зазначена у Додатку № 4 «Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж», розробленому відповідно до «Методики обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж», затвердженої постановою НКРЕ від 12.06.2008 р. № 691, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.08.2008 р. за № 732/15423, виходячи із узгодженого Запорізьким територіальним представництвом НКРЕ «Кошторису витрат на утримання технологічних електричних мереж Власника мереж», що є невід`ємною частиною договору.

Згідно п. 7.3 договору, за підсумками розрахункового періоду Власник мереж у термін до 5 числа місяця наступного за розрахунковим направляє Користувачу рахунок.

Сума платежу визначається, виходячи з Додатку № 4 «Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж» з урахуванням сум платежів, що надійшли від Користувача.

Разом з рахунком Власник мереж направляє Користувачу:

- податкову накладну виписану по факту надання послуг (у разі, якщо Власник мереж є платником ГІДВ);

- підписані уповноваженою особою Власника мереж та скріплені його печаткою два примірники «Акту прийому-здачі наданих послуг» (додаток № 5).

Пунктом 7.4 договору передбачено, що оплата Користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням на підставі виставленого Власником мереж рахунка та оформленого «Акта прийому-здачі наданих послуг» у термін, що не перевищує 20 днів з дня отримання документів, зазначених у п.7.3 договору.

Якщо рахунок, податкова накладна та (або) «Акт прийому-здачі наданих послуг» не надані та (або) неналежно оформлені, то оплата за надані послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється Користувачем у термін, що не перевищує 20 днів з дня отримання належно оформлених документів.

У пункті 7.5. договору встановлено, що Користувач у термін, що не перевищує 20 днів з дня отримання зобов`язаний повернути Власнику мереж один екземпляр підписаного та скріпленого своєю печаткою «Акту прийому-здачі виконаних робіт» (Додаток №5).

Відповідно до п. 11.5 договору, договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31.12.2013 р. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії. Умови, а також термін дії Договору, можуть бути переглянуті в будь-який момент за узгодженням Сторін. У разі переходу права власності (права господарського відання) на технологічні електричні мережі до іншої особи цей Договір втрачає чинність (при цьому укладання додаткової угоди не потрібно)

Згідно п. 11.6. договору, Сторони керуючись ст. 631 Цивільного кодексу України дійшли згоди, що умови цього договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його укладання починаючи з 01.01.2012 р.

Суд зазначає, що сторонами не надано належних та допустимих доказів того, що договір розірваний, або припинив свою дію, або визнаний нечинним в судовому порядку, а отже вказаний договір діє.

Згідно з статтею 16 Цивільного кодексу України, статтею 20 Господарського кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Пунктом першим статті 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в статті 526 ЦК України.

За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

На виконання умов вказаного договору, позивачем надано відповідачу послуги, що підтверджується наступними Актами прийому-здачі виконаних робіт: від 30.11.2015 р. на суму 13 665,32 грн.; від 31.12.2015 р. на суму 13 665,32 грн.; від 31.01.2016 р. на суму 13 665,32 грн.; від 29.02.2016 р. на суму 13 665,32 грн.; від 31.03.2016 р. на суму 13 716,44 грн.; від 30.04.2016 р. на суму 13 682,36 грн.; від 31.05.2016 р. на суму 13 682,36 грн.; від 30.06.2016 р. на суму 13 682,36 грн.; від 31.07.2016 р. на суму 13 682,36 грн.; від 31.08.2016 р. на суму 13 682,36 грн.; від 30.09.2016 р. на суму 13 682,36 грн.; від 30.10.2016 р. на суму 13 682,36 грн.; від 30.11.2016 р. на суму 13 682,36 грн.; від 30.12.2016 р. на суму 13682,36 грн.

Перелічені вище Акти прийому-здачі виконаних робіт підписані уповноваженими представниками, а саме директором з енергозбуту ВАТ «Запоріжжяобленерго» Бохан О.В. та директором КП «Житлосервіс - 2А» Якимець В.В., та скріплені печатками обох підприємств.

КП «Житлосервіс - 2А» направив на адресу ПАТ «Запоріжжяобленрего» вимоги від 08.07.2019 р. за вих. №1864, від 28.10.2019 р. за вих. №2071 про сплату боргу за договором від 01.08.2012 р. про спільне використання технологічних електричних мереж № 4-10/1 в розмірі 191 518,96 грн.

В матеріалах справи міститься Акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2015р. по 01.03.2016 р. відповідно до якого станом на 01.03.2016 р. у ВАТ «Запоріжжяобленерго» перед КП «Житлосервіс - 2А» існує заборгованість в розмірі 177 649,16 грн. Вказаний акт підписаний з обох сторін.

Суд зазначає, що твердження відповідача відносно того, що позивачем порушено п. 7.3. договору, а саме не направлено на адресу відповідача рахунків та актів прийому-здачі наданих послуг є безпідставними, оскільки на виконання п. 7.5. договору відповідачем були повернуті позивачу підписані та скріплені своєю печаткою Акти прийому-здачі наданих послуг за спірний період.

Крім того, позивачем надано до матеріалів справи копії листів про направлення на адресу відповідача рахунків та актів виконаних робіт за червень 2016 р. - вересень 2016 р. Також позивачем у відповіді на відзив вказано, що листи з рахунками та актами виконаних робіт надіслані у різний період, а саме рахунок від 30.06.2016 р. надіслано 08.07.2016р., та відповідач виконав по ньому свої зобов`язання; рахунок від 31.07.2016 р. надіслано 11.08.2016 р. також по ньому виконано зобов`язання.

Таким чином, за період з 30.11.2015 р. по 30.12.2016 р. загальна заборгованість ПАТ «Запоріжжяобленерго» перед КП «Житлосервіс - 2А» складає суму в розмірі 191 518,96 грн.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів сплати вказаного боргу.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності щодо зобов`язань за період з 30.11.2015 р. по 30.10.2016 р., суд зазначає наступне.

Відповідно до 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 р. № 10 За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Стаття 260 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно п. 7.1 Договору, Розрахунковим вважається період з 00 годин першого числа до 24 години останнього числа поточного місяця.

Згідно п. 7.3 договору, за підсумками розрахункового періоду Власник мереж у термін до 5 числа місяця наступного за розрахунковим направляє Користувачу рахунок.

Пунктом 7.4 договору передбачено, що оплата Користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням на підставі виставленого Власником мереж рахунка та оформленого «Акта прийому-здачі наданих послуг» у термін, що не перевищує 20 днів з дня отримання документів, зазначених у п.7.3 договору.

Відповідно до розділу 2 п. 1 ч. 2 Наказу "Про затвердження Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень" від 28.11.2013 р. № 958, нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку): у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+2.

Отже, враховуючи поштовий перебіг у межах області, граничний термін виконання відповідачем оплати по кожному окремому звітному періоду є 28 число місяця наступного за розрахунковим, тобто саме вказана дата є датою коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

Пунктами 4.1., 7.1 договору, передбачено, що оплата здійснюється за використання електричних мереж за розрахунковий період, а період визначений з 00 годин першого числа до 24 години останнього числа поточного місяця (тобто 1 місяць).

Отже, за умовами договору відповідач повинен здійснювати оплату за надані послуги у строки окремо по кожному Акту прийому-здачі виконаних робіт відповідачем, та позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що право та охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого він звернувся до суду, порушені відповідачем, оскільки останнім не здійснювались оплати за надані послуги в період з 30.11.2015 р. по 30.12.2016 р.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з цим позовом звернувся до суду - 02.12.2019 р., що підтверджується відбитком штемпелю УДППЗ «Укрпошти» на конверті за №702, в якому до суду надійшла ця позовна заява.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що трирічний строк позовної давності щодо наданих позивачем послуг в період з 30.11.2015 р. по 30.10.2016 р. за наступними Актами прийому-здачі виконаних робіт:

- від 30.11.2015 р. - закінчення строку позовної давності 28.12.2018 р.;

- від 31.12.2015 р. - закінчення строку позовної давності 28.01.2019 р.;

- від 31.01.2016 р. - закінчення строку позовної давності 28.02.2019 р.;

- від 29.02.2016 р. - закінчення строку позовної давності 28.03.2019 р.;

- від 31.03.2016 р. - закінчення строку позовної давності 28.04.2019 р.;

- від 30.04.2016 р. - закінчення строку позовної давності 28.05.2019 р.;

- від 31.05.2016 р. - закінчення строку позовної давності 28.06.2019 р.;

- від 30.06.2016 р. - закінчення строку позовної давності 28.07.2019 р.;

- від 31.07.2016 р. - закінчення строку позовної давності 28.08.2019 р.;

- від 31.08.2016 р. - закінчення строку позовної давності 28.09.2019 р.;

- від 30.09.2016 р. - закінчення строку позовної давності 28.10.2019 р.;

- від 30.10.2016 р. - закінчення строку позовної давності 28.11.2019 р.,

сплив 28.11.2019 р., отже клопотання відповідача про застосування строку позовної давності підлягає задоволенню та в цій частині заявлених позовних вимог суд відмовляє у зв`язку з пропущенням позивачем строку позовної давності.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за Актами прийому-здачі виконаних робіт від 30.11.2016 р. на суму 13682,36 грн. та від 30.12.2016 р. на суму 13682,36 грн. суд зазначає, що вони заявлені без порушення строку позовної давності та є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до стаття 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги з огляду на предмет та підстави позову підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 76 - 79, 86, 129, 233, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (69035, м.Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14, ) на користь Комунального підприємства Бердянської міської ради "Житлосервіс-2А" (71118, Запорізька область, м.Бердянськ, вул. Свободи, буд. 129; р/р № НОМЕР_1 Банк: ЗРУ ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 313399, ) заборгованість за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 4-10/1 від 01.08.2012 р. в розмірі 27 364 (двадцять сім тисяч триста шістдесят чотири) грн. 72 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 410 (чотириста десять) грн. 03 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

3. В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено: 12.02.2020 р.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.