СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"17" лютого 2020 р. Справа № 913/582/19

Суддя Пуль О.А.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Головного управління Державної податкової служби у м.Києві (вх.№532Л/2) на ухвалу господарського суду Луганської області від 20.01.2020 у справі №913/582/19 (повний текст ухвали підписано 21.01.2020 суддею Яресько Б.В. у приміщенні господарського суду Луганської області)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОДЗЕРНОТОРГ", м.Лисичанськ Луганської області,

про банкрутство,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Луганської області від 20.01.2020 у справі №913/582/19 повернуто Головному управлінню ДПС у м. Києві заяву №б/д №б/н про визнання грошових вимог до боржника з доданими до неї документами.

Не погодившись з ухвалою, прийнятою господарським судом першої інстанції, Головне управління Державної податкової служби у м.Києві звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду Луганської області від 28.12.2020 у справі №913/582/19 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Дослідивши апеляційну скаргу та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не відповідає вимогам Господарського процесуального кодексу України, виходячи з такого.

Згідно з вимогами пункту 1 частини 3 ст.258 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги додається, зокрема, довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо скарга подана представником і у справі немає підтвердження його повноважень.

Як убачається з поданої апеляційної скарги, остання підписана Шаповал Є.Ю. - представником Головного управління ДПС у м.Києві. До апеляційної скарги додано копію довіреності на ім`я Шаповала Євгенія Юрійовича від 06.12.2019 №924/26-15-08-06, відповідно до якої Головне управління ДПС у м.Києві в особі в.о. начальника ГУ ДПС у м.Києві Багмет Нонни Тарасівни уповноважило головного державного інспектора відділу супроводження справ по банкрутству управління правничого забезпечення ГУ ДПС у м.Києві Шаповала Євгенія Юрійовича, зокрема, у усіх без виключення судах з усіма правами та обов`язками наданими ст.42, 46, 49 Господарського процесуального кодексу України зі строком дії на рік.

Частинами 1-3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника. (частина 4 ст.56 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частинами 1-2 ст.58 Господарського процесуального кодексу України представником у суді може бути адвокат або законний представник. При розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Згідно з підпунктом 11 пункту 16-1 Розділу ХV "Перехідні положення" Конституції України з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року.

Представництво у суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Закон України від 02.06.2016 року №1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" набрав чинності 30.09.2016.

Отже, з огляду на зазначені положення чинного законодавства передбачають можливість здійснення процесуального представництва юридичної особи, як у порядку самопредставництво, так і іншими особами як представниками юридичної особи. У порядку самопредставництва юридичну особу може представляти як керівник або інші особи, повноваження яких визначені законодавством чи установчими документами.

Як зазначалося вище, апеляційна скарга підписано представником ГУ ДПС у м.Києві Шаповал Є.Ю. за довіреністю від 06.12.2019 №924/26-15-08-06.

Однак ні матеріали справи, ні, зокрема, додана копія довіреності, не містять відомостей у підтвердження того, що Шаповал Є.Ю. має статус адвоката. Відсутні такі відомості і у Єдиному реєстрі адвокатів України. Крім того, у відповідності до вищезазначених норм Господарського процесуального кодексу України Шаповал Є.Ю. не надано суду належних доказів, що він має право здійснювати представництво заявника апеляційної скарги у справі за законом, статутом, положенням, трудовим договором, інструкцією тощо.

За таких обставин, заявником апеляційної скарги не підтверджено повноваження Шаповала Є.Ю. на підписання апеляційної скарги та не надано доказів, які б свідчили про наявність повноважень на підписання апеляційної скарги від імені ГУ ДПС у м.Києві відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 2 частини 3 ст.258 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Згідно з частиною 2 ст.123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини 1 ст.4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставка судового збору з апеляційних скарг на ухвалу суду складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 7 пункту 2 частини 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір»).

Ураховуючи викладене, судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Луганської області від 20.01.2020 складає 2102,00 грн.

Проте до матеріалів апеляційної скарги не додано доказів сплати судового збору.

В апеляційній скарзі заявник просить відстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги. В обґрунтування заявленого клопотання зазначає, що розпочато поетапне фінансування ДПС, на рахунках ГУ ДПС у м.Києві наявні кошти на сплату судового збору. У зв`язку з труднощами та тривалістю процедури в отриманні необхідної суми на сплату судового збору від органів казначейства заявник просить суд відстрочити сплату судового збору.

Розглянувши клопотання про відстрочення сплати судового збору, суд виходить з такого.

Частиною 1, 2 статті 8 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що, ураховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Посилання заявника апеляційної скарги на зазначені обставини як на підставу для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору суд вважає неправомірними, оскільки перелік, наведений у статті 8 Закону України "Про судовий збір", зокрема, і щодо підстав звільнення, є вичерпним.

Під час розгляду клопотання заявника апеляційної скарги суд також ураховує позицію, викладену у рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", в яких зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини положення пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення суду від 28.10.1998 року у справі "Ейрі проти Ірландії", серія А, N 32, п.25 - 26). Суд також ураховує, що право на доступ до суду не є абсолютним, а вимога процесуального закону про сплату судового збору не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Підсумовуючи усе вищенаведене, у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання даної апеляційної скарги з викладених заявником мотивів слід відмовити.

Суд дійшов висновку, що заявником апеляційної скарги не виконано вимоги пункту 2 частини 3 ст.258 Господарського процесуального кодексу України.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 3 частини 3 ст.258 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги додаються докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Статтею 259 Господарського процесуального кодексу України визначено, що особа, яка подає апеляційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

Згідно зі ст.1 Кодексу України з процедур банкрутства (чинного з 21.10.2019) сторони у справі про банкрутство - конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), забезпечені кредитори, боржник (банкрут); учасники у справі про банкрутство - сторони, арбітражний керуючий, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Кодексом, інші учасники справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір.

До матеріалів апеляційної скарги надано незасвідчені копії описів вкладення у цінний лист як докази направлення копії апеляційної скарги сторонам у справі про банкрутство.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заявником апеляційної скарги не було виконано вимоги пункту 3 частини 3 ст.258 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 1 ст.256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду- протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

З матеріалів справи убачається, що повний текст оскаржуваної ухвали підписано 21.01.2020, строк на її оскарження закінчився 31.01.2020, апеляційна скарга (без зазначення дати та вихідного номеру) на ухвалу господарського суду Луганської області від 20.01.2020 у даній справі подана заявником 03.02.2020, що підтверджується відбитком штампу ПАТ «Укрпошта» на поштовому конверті та відомостями з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» щодо відстежень поштових відправлень.

Однак до апеляційної скарги заявником не надано заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду.

Відповідно до частин 2, 3 ст.260 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу. Апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою у зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

Крім того, колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга містить обґрунтування оскарження ухвали господарського суду Луганської області від 20.01.2020, однак в прохальній частині просить суд скасувати ухвалу господарського суду Луганської області від 28.12.2019 у справі №913/582/19.

Згідно з частинами 1, 2 ст.174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ураховуючи відсутність доказів у підтвердження повноважень представника, доказів надіслання копії апеляційної скарги сторонам у справі про банкрутство, доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі, а також заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст.174, 234, 258, 260 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м.Києві залишити без руху.

Встановити заявнику апеляційної скарги десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків апеляційної скарги.

Наслідки не усунення недоліків, визначених цією ухвалою, у строк, встановлений судом, визначені статтями 174, 260, 261, 264 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя - доповідач О.А. Пуль