Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2020 р. м.Рівне Справа № 918/884/19

Господарський суд Рівненської області у складі судді Церковної Н. Ф., за участі секретаря судового засідання Оліфер С. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Приватного підприємства "Світахо"до Фізичної особи-підприємця Чопко Валентина Пантелеймоновича про стягнення заборгованості в сумі 12 369, 18 грн

у судовому засіданні приймали участь:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року Приватне підприємство "Світахо" звернулася до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Чопко Валентина Пантелеймоновича про стягнення заборгованості в сумі 12 369, 18 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов договору №201301/335 від 28 листопада 2013 року на технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів, на підставі чого у позивача виникла заборгованість в сумі 12 369, 18 грн.

Ухвалою суду від 27.12.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №918/884/19, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду на 16.01.2020 року.

Ухвалою суду від 16.01.2020 року в судовому засіданні оголошувалась перерва до 05.02.2020 року. Ухвалою суду від 05.02.2020 року розгляд справи відкладено на 20.02.2020 року, запропоновано позивачу надати суду рахунок відповідно до пункту 4.2 договору №201301/335 від 28.11.2013 року та докази надіслання такого рахунку відповідачу.

05 лютого 2020 року представником позивача подано додаткові пояснення, згідно з якими останній вважає, що рахунок на оплату відповідач отримав разом із актом виконаних робіт, про що свідчить підпис в акті та часткова оплата відповідачем заборгованості. До письмових пояснення представником долучено рахунок на оплату по замовленню №1992 від 02.12.2016 року та банківську виписку за 02.12.2016 року.

У судове засіданні 20.02.2020 року представник позивача не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. При цьому, відповідач у судове засідання вкотре не з`явився, повноважного представника у попередні судові засідання не направляв, про причину неявки суд не повідомляв, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими поверненнями. Ухвали суду від 27.12.2019 року, 16.01.2020 року та 05.02.2020 року направлялися на адресу вказану позивачем у позовній заяві та згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_1 , проте останнім не отримані по причині відміченій на конверті "адресат відсутній ".

Згідно з ч. 7 ст. 120, п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місце проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, господарським судом вчинено всі можливі заходи для повідомлення відповідача про дату, час та місце проведення судових засідань. Отже, неотримання ухвал суду відповідачем у справі є наслідком його бездіяльності щодо їх належного отримання.

З огляду на викладене, фізична особа-підприємець Чопко Валентин Пантелеймонович вважається повідомленим про призначені судові засідання належним чином, оскільки судом виконано всі покладені на нього обов`язки, а відповідач проявив протиправну процесуальну бездіяльність.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч. 8 ст. 165 ГПК України не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, суд встановив на їх підставі такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Між Приватним підприємством "Світахо" (далі - виконавець) та Фізичною особою-підприємцем Чопко Валентином Пантелеймоновичем (далі - замовник) було укладено Договір № 201301/335 від 28.11.2013 року (далі - договір), за умовами якого виконавець зобов`язується виконувати наступні роботи: ремонт та технічне обслуговування (в т.ч. встановлення, ремонт і адаптацію) тахографів; ремонт та технічне обслуговування автономних опалювачів; інші ремонтні роботи транспортних засобів Замовника, а Замовник зобов`язується своєчасно сплачувати виконані роботи на умовах, визначених цим договором (п. 1.1. договору).

Пунктом 1.2. договору сторони передбачили, що для виконання визначених п. 1.1. договору робіт, виконавець має право використовувати запасні частини та матеріали, вартість яких включається до вартості виконаних робіт та право власності на які переходить до замовника після підписання сторонами актів виконаних робіт.

Відповідно до п. п. 3.1.1., 3.2.1, 3.2.2. договору виконавець зобов`язаний забезпечити своєчасне і якісне виконання робіт з ремонту та технічного обслуговування транспорту замовника у відповідності з технологією, а замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснити розрахунок згідно виписаних рахунків, прийняти виконані роботи, а також забезпечити вивезення транспорту з території СТО виконавця не пізніше 3 (трьох) днів з дня отримання повідомлення про закінчення робіт.

Вартість робіт, запасних частин та матеріалів зазначається в акті виконаних робіт, що складається виконавцем після проведення ремонту та технічного обслуговування автомобіля і підписується представниками обох сторін (п. 4.1. договору).

За умовами п. 4.2. договору, замовник сплачує виконавцю вартість визначених робіт, запасних частин, матеріалів протягом 2 (двох) банківських днів з дати отримання рахунку у готівковій або безготівковій формі.

Договір підписаний уповноваженими представниками позивача та відповідача.

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивачем були виконані наступні роботи: діагностика автономного опалювача, ремонт компресора, ремонт автономного опалювача (догрівача тосолу), використані запчастини та матеріали: підшипник НСК 624, помпа паливна 24-V 1-3 Kw, сіточка 18 D3L С/С-с, прокладка котла D3L С/С-с, прокладка компресора D3L С/С-с, трубка вихлопна 24 мм, шланг паливний, що стверджується актом виконаних робіт з обслуговування та ремонту транспортного засобу від 02.12.2016 року №СВ000001492, складеним та підписаним уповноваженими представниками позивача та відповідача.

Загальна вартість наданих послуг згідно з вказаним актом складає 7 848, 00 грн.

Разом з тим, відповідач оплату за надані послуги здійснив частково, у зв`язку з чим заборгованість Фізичної особи-підприємця Чопко Валентина Пантелеймоновича перед Приватним підприємством "Світахо" становить 5 896, 00 грн.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із наданням послуг, та відповідальністю за порушення строків оплати за надані послуги, регулювання яких здійснюється ГК України та ЦК України.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарсь-кого інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 526 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач, отримавши від позивача послуги, у повному обсязі розрахунків не провів, а відтак вимога про стягнення заборгованості в розмірі 5 896, 00 грн підлягає задоволенню.

Разом з тим, щодо здійснених позивачем нарахувань інфляційних втрат та пені, суд зазначає таке.

За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Договір про надання послуг є складним зобов`язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов`язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Беручи до уваги зазначене, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобов`язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Крім того, сторони у п. 4.3. договору передбачили, що при порушенні строків оплати за роботи, виконавець вправі нарахувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, за кожен день прострочення. Як вбачається з розрахунку інфляційних втрат та пені, позивач здійснив нарахування перших за період з січня 2017 року по червень 2019 року, других за період з 02.01.2017 року по 23.07.2019 року.

Водночас, за загальним правилом, право на застосування відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання виникає у кредитора з наступного дня, коли грошове зобов`язання мало бути виконане.

Отже для нарахування інфляційних втрат та пені, а також для перевірки правильності відповідних розрахунків, необхідно визначитися із періодом нарахування, зокрема із початковим моментом, який, як зазначалося, пов`язаний із конкретною календарною датою виконання грошового зобов`язання.

Виходячи із свободи договору, у п. 4.2. договору сторони погодили, що замовник сплачує виконавцю вартість визначених робіт, запасних частин, матеріалів протягом 2 (двох) банківських днів з дати отримання рахунку у готівковій або безготівковій формі.

За приписами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами ст. 629 ЦК України. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).З наведеної умови договору, яка є обов`язковою до виконання, вбачається, що початковим моментом, пов`язаним із виникненням права на нарахування інфляційних втрат та пені, є 3 банківський день після отримання відповідачем рахунку.

Судом із фактичних обставин справи та додаткових пояснень представника позивача встановлено, що доказів виставлення позивачем та отримання відповідачем рахунку на оплату на суму 7 848, 00 грн в матеріалах справи немає.

У силу вимог ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76 -79 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Окрім того, ч. 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 526 ЦК України виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

За відсутності доказів виконання позивачем умов п. 4.2. договору суд позбавлений можливості встановити строк виконання основного зобов`язання, а відтак визначити початковий момент для застосування відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України.

При цьому суд зазначає, що виставлення рахунку безпосередньо не впливає на виконання обов`язку зі сплати основного боргу за договором, однак є необхідним для нарахування інфляційних втрат та пені, оскільки за домовленістю сторін таке виставлення, яке залежало виключно від волі та активних дій позивача у справі, зумовлює виникнення в останнього права на застосування відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 4.3. договору. Посилання позивача на те, що відповідач отримав рахунок разом із актом виконаних робіт, про що свідчить підпис в акті та часткова оплата відповідачем заборгованості, судом не приймається, у зв`язку з тим, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях та відповідно до ч. 5 ст. 193 ГК України, ст. 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача 4 743, 78 грн пені та 1 729, 40 грн інфляційних втрат.

Враховуючи досліджені та встановлені вище обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 5 896, 00 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача у розмірі 1 921,00 грн.

Керуючись ст.ст76-79, 129, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Чопко Валентина Пантелеймоновича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Приватного підприємства "Світахо" (35702, Рівненська область, Здолбунівський район, с. Ільпінь, вул. Солов`їна, 5-А, ) основний борг в сумі 5 896, 00 грн та 1 921,00 грн судового збору.

3. У задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 4 743, 78 грн пені та 1 729, 40 грн інфляційних втрат відмовити.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне судове рішення складене та підписане 20.02.2020 року.

Суддя Церковна Н. Ф.