РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.02.2020Справа № 910/16054/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Чинчин О.В., за участю секретаря судового засідання Бігми Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, буд. 13; ідентифікаційний код: 00015622)

до Державного підприємства «Макіїввугілля» (02088, м. Київ, вул. Промислова, буд. 10; ідентифікаційний код: 32442295) в особі відособленого підрозділу «Шахта «Калинівська-Східна»

про стягнення 340212,06 грн.

Представники учасників справи:

від позивача: Паламарчук А.Ю.;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

14.11.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Міністерства юстиції України з вимогами до Державного підприємства «Макіїввугілля» в особі відособленого підрозділу «Шахта «Калинівська-Східна» про стягнення збитків у розмірі 340212,06 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що він набув права регресної вимоги до відповідача щодо відшкодування збитків, які були завдані Осояну Михайлу Валерійовичу , що встановлено Рішенням Європейського суду з прав людини (п`ята секція) у справі «Малахова та інші проти України» (заява №35995/09 та 249 інших заяв) від 12.12.2013, та відшкодування яких було покладено на державу Україну.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2019 відкрито провадження у справі №910/16054/19, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 11.12.2019; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

У підготовчому засіданні 11.12.2019 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 24.12.2019.

У підготовчому засіданні 24.12.2019 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 27.01.2020.

У підготовчому засіданні 27.01.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 13.02.2020.

Представник позивача у судовому засіданні 13.02.2020 надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 13.02.2020 не з`явився, про призначене судове засідання повідомлявся за адресою, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (02088, м. Київ, вул. Промислова, буд. 10), що підтверджується довідкою відділення поштового зв`язку про повернення поштового відправлення та поштовим конвертом, в якому ухвала суду надсилалась на адресу відповідача.

При цьому, відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву у визначений судом у відповідності до господарського процесуального закону строк не скористався.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У судовому засіданні 13.02.2020 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Донецької області від 05.10.2009 у справі №35/282 позовні вимоги приватного підприємця Осояна Михайла Валерійовича задоволено у повному обсязі; стягнуто з Державного підприємства «Макіїввугілля» в особі відособленого підрозділу «Шахта «Калинівська-Східна» 443700,00 грн основного боргу, 4437,00 грн інфляційних втрат, 2662,20 грн 3% річних, 4508,00 грн. витрат по сплаті державного мита та 236,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу (а.с. 82-84).

16.10.2009 на виконання вказаного рішення суду видано наказ (а.с. 85).

Як вбачається з листа Державного підприємства «Макіїввугілля» в особі відособленого підрозділу «Шахта «Калинівська-Східна» вих. №05/54-386 від 21.05.2013, відповідач вказує, що у березні 2013 року на рахунок приватного підприємця Осояна Михайла Валерійовича були перераховані грошові кошти у сумі 100000,00 грн, у квітні 2013 року - грошові кошт у сумі 50000,00 грн (а.с. 86).

Судом встановлено, що Рішенням Європейського суду з прав людини (п`ята секція) у справі «Малахова та інші проти України» (заява №35995/09 та 249 інших заяв) від 12.12.2013: 1) оголошено прийнятними скарги заявників, в тому числі Осояна Михайла Валерійовича , за пунктом 1 статті 6, статтею 13 Конвенції та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції щодо тривалого невиконання рішень, ухвалених на користь заявників, та щодо відсутності ефективних національних засобів юридичного захисту; 2) постановлено, що було порушення п. 1 ст. 6 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції; 3) постановлено, що було порушення ст. 13 Конвенції; 4) постановлено, що протягом 3-х місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників,які підлягають виконанню, та сплатити 2000 Євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю, за заявами, наведеними у Додатку №1. Ці суми є відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди, а також компенсацією судових витрат, і мають бути сплачені разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватись, та конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу; зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток у розмірі граничної позичкової ставки європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти (а.с. 20-79).

Судом встановлено, що 18.11.2016 Міністерством юстиції України було сплачено грошові кошти у загальному розмірі 349772,08 грн на виконання Рішення Європейського суду з прав людини (п`ята секція) у справі «Малахова та інші проти України» (заява №35995/09 та 249 інших заяв) від 12.12.2013, що складаються з залишку заборгованості, стягнутої рішенням Господарського суду Донецької області від 05.10.2009 у справі №35/282, а саме 305543,20 грн, еквіваленту 2000 Євро у сумі 34668,86 грн та пені у розмірі 9560,02 грн, що підтверджується платіжним дорученням №6895 від 18.11.2016, копія якого долучена позивачем до позовної заяви (а.с. 80), та постановою про закінчення виконавчого провадження ВП№41603554 (у зв`язку з виконанням рішення у повному обсязі) (а.с. 81).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 340212,06 грн (305543,20 грн стягнутих за судовим рішенням у справі №35/282 + 34668,86 грн, що є еквівалентом 2000 Євро), так як Державному бюджету України були завдані збитки на суму 340212,06 грн (розмір заявлених позовних вимог), та виплативши вказані грошові кошти Міністерство юстиції України набуло право зворотної вимоги до відповідача у даній справі на їх відшкодування.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Згідно зі статтею 14 Закону України «Про міжнародні договори України» міжнародні договори набирають чинності для України після надання нею згоди на обов`язковість міжнародного договору відповідно до цього Закону в порядку та в строки, передбачені договором, або в інший узгоджений сторонами спосіб.

Статтею 15 названого Закону встановлено, що чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) Україною ратифіковано 17.07.1997.

Відповідно до положень Конвенції Україна взяла на себе обов`язок гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені Конвенцією.

Водночас особа може звернутися до Європейського суду якщо вона вважає себе особисто і безпосередньо жертвою порушення Державою одного або кількох прав, гарантованих Конвенцією та Протоколами до неї. Відтак, сторонами у справах, які розглядаються Європейським судом, є заявник та відповідач - Держава, а рішення виносяться Європейським судом проти держави-відповідача, а не проти конкретних державних органів, підприємств, установ та організацій, їх посадових осіб.

Таким чином, держава Україна в особі Уряду України, який у Європейському суді представляє Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини, у кожній конкретній справі відповідає перед заявниками у Європейському суді за дії (бездіяльність) того чи іншого державного органу, підприємства, установи, організації, їх посадових осіб.

У даному випадку заявник ( Осоян Михайло Валерійович ) звернувся до Європейського суду у зв`язку із тривалим невиконанням відповідачем ухваленого на користь заявника судового рішення у справі №35/282.

Отже, визнання Європейським судом порушення державою Україна Конвенції є наслідком несвоєчасної виплати відповідачем належних до оплати за рішенням національного суду сум. У випадку належного виконання відповідачем своїх зобов`язань, настання негативних наслідків у вигляді порушення законних прав заявника та збитків держави виключається.

Відповідно до статті 41 Конвенції, якщо Європейський суд визнає факт порушення Конвенції або протоколів до неї і якщо внутрішнє право відповідної держави передбачає лише часткове відшкодування, Європейський суд, у разі необхідності, надає потерпілій стороні справедливу сатисфакцію. У даному випадку розмір справедливої сатисфакції становив 2000 євро, що на момент виконання рішення Європейського суду в еквіваленті становило 34668,86 грн та було перераховано на користь Осояна Михайла Валерійовича .

Таким чином, оскільки Україна взяла на себе обов`язок гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені Конвенцією, а міжнародною судовою установою констатовано порушення прав заявника ( Осояна Михайла Валерійовича ), обов`язок відшкодування моральної та матеріальної шкоди відповідно до Конвенції покладався на державу Україна.

При цьому, виплата відповідачем коштів Осояну Михайлу Валерійовичу на виконання рішення Господарського суду Донецької області від 05.10.2009 у справі №35/282 унеможливило б звернення заявника до Європейського суду, що в свою чергу не потягло б збитків Державному бюджету України, тобто Держава понесла збитки внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача.

Частиною 5 статті 9 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено обов`язок Органу представництва звернутися до суду з позовом про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виплати відшкодування стягувачу.

Органом представництва згідно зі статтею 1 цього ж Закону та постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2006 № 784 «Про заходи щодо реалізації Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є Міністерство юстиції України.

Враховуючи зазначене, Міністерство юстиції України на підставі статті 9 зазначеного Закону та статей 15-17 Цивільного кодексу України звернулося до господарського суду за захистом цивільних прав та інтересів держави шляхом відшкодування заподіяних збитків.

Статтею 1191 ЦК України визначено, що відшкодування шкоди, завданої іншою особою, зумовлює виникнення права зворотної вимоги (регресу) до безпосереднього порушника у розмірі виплаченого відшкодування.

За своєю суттю регресне зобов`язання - це зворотна вимога про повернення грошей або майна, виконане однією особою за іншу або з вини останньої третій особі.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У спірних правовідносинах держава Україна має зворотне право вимоги (регресу) на відшкодування з відповідача збитків у сумі 340212,06 грн, що понесені з Державного бюджету України на виконання рішення Європейського суду «Малахова та інші проти України» щодо Осояна Михайла Валерійовича .

Регресна вимога завжди спрямована на відшкодування втрат, понесених за рахунок або з вини іншої особи, а тому вона, по суті, є зобов`язанням по відшкодування шкоди й, отже, є формою цивільно-правової відповідальності.

Юридичною підставою цивільно-правової відповідальності є закон, а фактичною - вчинення цивільного правопорушення. Тому особа підлягає цивільно-правовій відповідальності за наявності сукупності умов, які утворюють склад цивільного правопорушення.

Підставами цивільно-правової відповідальності є: протиправність поведінки (дія чи бездіяльність); наявність майнової та (або) моральної шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою і заподіяною шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України у строки, встановлені законом.

Обов`язок відповідача полягав у сплаті належних за рішенням національного суду сум на користь Осояна Михайла Валерійовича , який не у повному обсязі було виконано відповідачем, що і зумовило звернення заявника до Європейського суду.

Обставини, встановлені у Рішенні Європейського суду з прав людини (п`ята секція) у справі «Малахова та інші проти України» (заява №35995/09 та 249 інших заяв) від 12.12.2013, в силу ст. 75 Господарського процесуального кодексу України мають преюдиційне значення та повторному доказуванню не підлягають.

Протиправна поведінка (у даному випадку бездіяльність) відповідача призвела до заподіяння державі Україна матеріальної шкоди, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження з виконання рішення Європейського суду «Малахова та інші проти України», у сумі 340212,06 грн.

Причинний зв 'язок між протиправною поведінкою відповідача і заподіяною шкодою є очевидним, оскільки визнання Європейським судом з прав людини порушення державою Україна Конвенції є наслідком невиконання рішення національного суду (рішення Господарського суду Донецької області від 05.10.2009 у справі №35/282), ухваленого на користь Осояна Михайла Валерійовича .

У випадку належного виконання відповідачем своїх зобов`язань, настання негативних наслідків у вигляді порушення законних прав заявника та, відповідно, звернення його до Європейського суду, ухвалення Європейським судом рішення, що призвело до понесення збитків Державного бюджету внаслідок виплати справедливої сатисфакції та боргу за рішенням національного суду, виключається.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, частиною другою зазначеної норми встановлено, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини.

При цьому згідно із статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, встановивши в діях (бездіяльності) відповідача наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, яке тягне за собою відповідальність у вигляді стягнення з відповідача збитків у розмірі 340212,06 грн., завданих Державному бюджету України внаслідок виконання рішення Європейського суду з прав людини «Малахова та інші проти України», суд дійшов висновку в обґрунтованості позовних вимог Міністерства юстиції України до Державного підприємства «Макіїввугілля» в особі відособленого підрозділу «Шахта «Калинівська-Східна» про стягнення в дохід Державного бюджету України грошових коштів у сумі 340212,06 грн.

Судовий збір покладається на відповідача у зв`язку з задоволенням позову у повному обсязі (на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Позов Міністерства юстиції України до Державного підприємства «Макіїввугілля» в особі відособленого підрозділу «Шахта «Калинівська-Східна» про стягнення збитків у розмірі 340212,06 грн - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства «Макіїввугілля» (02088, м. Київ, вул. Промислова, буд. 10; ідентифікаційний код: 32442295) в особі відособленого підрозділу «Шахта «Калинівська-Східна» на користь Державного бюджету України (рахунок 0028, код банку 820172, , банк отримувача - Державна казначейська служба України, м. Київ, отримувач - Державна казначейська служба України) грошові кошти у розмірі 340212 (триста сорок тисяч двісті дванадцять) грн. 06 коп.

3. Стягнути з Державного підприємства «Макіїввугілля» (02088, м. Київ, вул. Промислова, буд. 10; ідентифікаційний код: 32442295) в особі відособленого підрозділу «Шахта «Калинівська-Східна» на користь Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, буд. 13; ідентифікаційний код: 00015622) судовий збір у розмірі 5103 (п`ять тисяч сто три) грн 18 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 20 лютого 2020 року.

Суддя О.В. Чинчин