ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року Справа № 910/13509/19
Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Пастухова О.С.,
за участі представників сторін:
від позивача представник не з`явився,
від відповідача представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України, м. Київ
до військової частини НОМЕР_1 , м. Черкаси
про стягнення 24 054 грн. 82 коп.
ВСТАНОВИВ:
До господарського суду міста Києва з позовом звернулося Моторне (транспортне) страхове бюро України до Міністерства оборони України про стягнення з відповідача в порядку регресу 24 054 грн. 82 коп. сплаченого страхового відшкодування.
Ухвалою господарського суду міста Києва від 18 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою господарського суду міста Києва від 10 грудня 2019 року клопотання Моторного (транспортного) страхового бюро України про заміну неналежного відповідача задоволено, замінено первісного відповідача - Міністерства оборони України на належного відповідача військову частину НОМЕР_1 , а матеріали справи направлено за підсудністю до господарського суду Черкаської області.
08 січня 2020 року матеріали справи №910/13509/19 надійшли до господарського суду Черкаської області.
Відповідно до ст.ст. 6, 32 ГПК України вищезазначену справу 08 січня 2020 року передано на розгляд судді Васяновичу А.В.
Ухвалою господарського суду Черкаської області від 10 січня 2020 року справу прийнято до свого провадження та вирішено її розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Розгляд справи по суті було призначено на 10 год. 00 хв. 11 лютого 2020 року.
Представники сторін в судове засідання не з`явилися, відповідач про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце проведення судового засідання був належним чином повідомлений, що підтверджується реєстром поштових відправлень господарського суду Черкаської області.
Від позивача до суду надійшло клопотання, в якому сторона просила суд розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача.
29 січня 2020 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач заявлені позивачем вимоги не визнав та зазначав, що транспортний засіб за кермом якого перебував військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 в момент скоєння ДТП експлуатувався, використовувався, зберігався та утримувався іншим військовим формуванням, а саме військовою частиною НОМЕР_2 , м. Харків.
Водночас відповідач вказав, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, а тому просив суд в позові відмовити повністю.
У відповіді на відзив позивач вказав, що в силу приписів ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі не доказуються при розгляді даної справи, а тому відповідальність за завдану шкоду повинен нести саме відповідач, в зв`язку з чим позивач просив суд позов задовольнити повністю.
Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що в позові слід відмовити повністю виходячи з наступного.
Звертаючись до суду позивач в обґрунтування своїх вимог зазначав, що внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди позивачем було виплачено відшкодування власнику автомобіля марки Skoda Octavia, державний номер НОМЕР_3 , вартість відновлювального ремонту у розмірі 23 526,02 грн., а тому позивачем в силу положень ст.ст. 38, 41 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів отримано право звернення із регресним позовом до власника транспортного засобу, з вини водія якого сталася дорожньо-транспортна пригода.
Також позивач вказував, що його загальний розмір витрат з урахуванням витрат на збір документів, послуг аварійного комісара та визначення розміру шкоди, складає 24 054 грн.82 коп.
Стягнення вказаної суми шкоди в порядку регресу і є предметом розгляду даного спору.
З матеріалів справи вбачається, що 11 травня 2016 року о 14 год. 45 хв. в м. Краматорську Донецької області по вул. Олекси Тихого сталася ДТП за участю двох транспортних засобів: автомобіля МАЗ - 5337 номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_1 (військовослужбовця ЗСУ, в/ч ПП В 5975) та автомобіля Skoda Octavia, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 .
Власником автомобіль Skoda Octavia, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 є ПАТ Краматорський завод Важкого Верстатобудування.
Постановою Краматорського міського суду Донецької області від 17 травня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення № 234/7692/16-п ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.8).
Постанова Краматорського міського суду Донецької області від 17 травня 2016 року набрала законної сили.
За приписами ч. 6 ст.75 ГПК України постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Тобто, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП є доведеною.
Судом встановлено, що під час завдання шкоди військовослужбовець ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_5 .
Транспортний засіб - автомобіль МАЗ - 5337 номерний знак НОМЕР_4 був закріплений за військовою частиною НОМЕР_5 на праві оперативного управління.
Відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та начальника Генерального Штабу Збройних Сил України від 26 квітня 2017 року № 322/1/5 ДСК, з 01 липня 2017 року внесено зміни до умовного найменування військової частини, а саме військову частину НОМЕР_5 замінено на військову частину НОМЕР_6 .
В подальшому відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та начальника Генерального Штабу Збройних Сил України від 06 жовтня 2018 року № Д-322/1/5 ДСК, з 01 листопада 2018 року внесено зміни до умовного найменування військової частини, а саме військову частину НОМЕР_6 замінено на військову частину НОМЕР_1 .
Дані обставини підтверджуються довідкою №153 від 28 січня 2020 року, а також викладені у відзиві Міністерства оборони України (а.с.54-59) та не заперечуються відповідачем військовою частиною НОМЕР_1 .
Договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників транспортних засобів відповідач не укладав.
Власник автомобіля Skoda Octavia, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 - ПАТ Краматорський завод Важкого Верстатобудування скориставшись своїм правом передбаченим Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів подав заяву від 17 червня 2016 року до позивача з метою отримання грошового відшкодування за спричинену матеріальну шкоду (а.с.10).
Відповідно до звіту про оцінку № 16-175 від 31 травня 2016 року матеріальна шкода, заподіяна власнику транспортного засобу Skoda Octavia, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 складала:
- вартість відновлювального ремонту автомобіля: 28 231,22 грн. з урахуванням ПДВ 4 705,20 грн.;
- величина матеріального збитку: 28 231,22 грн. з урахуванням ПДВ 4 705,20 грн. (а.с.15-20).
На підставі платіжного доручення від 27 липня 2016 року №8377рв позивачем було перераховано 528,80 грн. ТОВ АК Укравтоекспертиза за надання послуг аварійного комісара згідно рахунка №8377 від 08 липня 2016 року, справа 33430.
Згідно наказу № 5919 від 28 липня 2016 року та платіжного доручення від 29 липня 2016 року № 5919рв позивачем на рахунок ТОВ Талісман Сервіс було перераховано страхове відшкодування в сумі 23 526,02 грн. на ремонт автомобіля НОМЕР_3 . (а.с.28).
За приписами ст. 41 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 ст.38 цього Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник).
Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.
При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).
Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.
Спеціальний Закон України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
За змістом цього Закону страхове відшкодування, яке за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страховик виплатив третій особі, а не своєму страхувальнику, є одночасно й відшкодуванням шкоди третій особі (потерпілому) в деліктному зобов`язанні, оскільки страховик у договірних правовідносинах обов`язкового страхування відповідальності є одночасно боржником у цьому деліктному зобов`язанні.
Відтак, з урахуванням зазначеного та з огляду на положення частини шостої статті 261 ЦК України моментом початку позовної давності для регресної вимоги страховика в правовідносинах буде день виконання основного зобов`язання і фактично день припинення цього зобов`язання належним виконанням - день проведення страховиком виплати страхового відшкодування третій особі (потерпілому в деліктному зобов`язанні).
Як встановлено судом, матеріальний збиток, заподіяний потерпілому у ДТП пошкодженням транспортного засобу, був перерахований останньому МТСБУ згідно платіжного доручення від 29 липня 2016 року.
Також кошти в розмірі 528 грн. 80 коп. позивачем було перераховано 29 липня 2016 року за послуги аварійного комісара.
Тобто строк позовної давності за даними вимогами має відраховуватися саме з цієї дати.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 202/4716/15-ц.
Згідно з відбитком штемпеля ПАТ Укрпошти на конверті, в якому містилась позовна заява (від 26 вересня 2019 року) для направлення її до господарського суду м. Києва, позивач звернувся до суду 27 вересня 2019 року.
Реєстрація вхідної кореспонденції у господарському суді міста Києва відбулася - 30 вересня 2019 року.
Відтак, суд приходить до висновку, що позивачем пропущений трирічний строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України.
За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Відповідач у своєму відзиві вказував, що командиром військової частини польова пошта НОМЕР_5 (наразі військова частина - НОМЕР_1 ) на підставі розпорядження Начальника Тилу Збройних Сил України від 22 квітня 2016 року №341/7/2954т, був виданий наказ №112 від 05 травня 2016 року про те, що військовослужбовець ОСОБА_1 вибув у відрядження на закріпленій за ним автомобільній техніці для виконання завдань щодо підвезення пально-мастильних матеріалів в зоні АТО та в подальшому прибув у м. Харків у військову частину НОМЕР_2 .
Відповідно до розпорядження Начальника Тилу Збройних Сил України від 08 лютого 2017 року №341/7/846тлг відповідальність за особовий склад та автомобільну техніку несе командир військової частини, у якого знаходиться в оперативному підпорядкуванні визначені сили та засоби, в даному випадку командир військової частини НОМЕР_2 м. Харків.
Згідно розпорядження Начальника Тилу Збройних Сил України від 16 жовтня 2015 року №341/7/8321т командир військової частини НОМЕР_2 приймає вищезазначену техніку в оперативне підпорядкування.
Відповідач вказував, що на момент вчинення ДТП, солдат ОСОБА_1 перебував у розпорядженні іншого військового формування, а саме військової частини - НОМЕР_2 з місцем розташування в м. Харків, а транспортний засіб - МАЗ-5337 (АЦ-9,0) військовий номер НОМЕР_4 також був закріплений за вказаним військовим формуванням, та не перебував у розпорядженні військової частини польова пошта НОМЕР_5 (військової частини НОМЕР_1 ), яка фактично не могла розпоряджатися цим транспортним засобом.
Відповідач вважає, що матеріальна або фактична ознака володільця джерела підвищеної небезпеки означає, що особа повинна здійснювати фактичне володіння (експлуатацію, використання, зберігання, утримання) небезпечними об`єктами. У разі, якщо управління небезпечним об`єктом передається третій особі без належного юридичного оформлення (наприклад, управління транспортним засобом без оформлення довіреності), вважається, що об`єкт не виходить із володіння його безпосереднього володільця, і саме він нестиме відповідальність за заподіяну шкоду. Тобто, як правило, обидві ознаки володільця небезпечного об`єкта повинні мати місце, крім випадків, передбачених законом.
Відповідач вказував що у даному випадку транспортний засіб - МАЗ-5337 (АЦ-9,0) військовий номер НОМЕР_4 у момент скоєння події експлуатувався, використовувався, зберігався, утримувався іншим військовим формуванням, а саме військовою частиною- НОМЕР_2 з місцем розташування в м. Харків, а не військової частини польова пошта НОМЕР_5 (військової частини НОМЕР_1 ).
А тому, як вважає відповідач, військова частина НОМЕР_1 є неналежним відповідачем у цій справі.
Суд погоджується з доводами відповідача стосовно того, що володільцем транспортного засобу є особа, яка на законних підстава володіє ним (експлуатує, використовує, розпоряджається, зберігає, утримує транспортний засіб тощо).
Проте, з письмових доказів доданих до відзиву не вбачається, що на момент вчинення ДТП транспортний засіб - МАЗ-5337 (АЦ-9,0) військовий номер НОМЕР_4 був закріплений та перебував у розпорядженні іншого військового формування, а саме військової частини - НОМЕР_2 .
Зокрема, з витягу з наказу командира військової частини (по стройовій частині) польова пошта НОМЕР_5 від 05 травня 2016 року вбачається, що солдата ОСОБА_1 вважати таким, що вибув у відрядження у військову частину НОМЕР_2 , було знято з котлового забезпечення з обіду 06 травня 2016 року та видано продовольчий атестат і штатну зброю та набої до неї.
Пунктом 1.1 Інструкції про порядок відшкодування військовослужбовцям Збройних Сил України витрат на службові відрядження в межах України, визначено, що службовим відрядженням вважається поїздка військовослужбовця за розпорядженням командира або начальника на певний строк в іншу місцевість для виконання службового завдання поза пунктом постійного або тимчасового розквартирування військової частини (підрозділу), у якій військовослужбовець проходить службу.
Належних та допустимих доказів того, що командир військової частини НОМЕР_2 прийняв техніку в оперативне підпорядкування матеріали справи не містять, а тому саме відповідач повинен нести відповідальність за спричинену шкоду, як його власник.
Водночас, позивач не вказав в своїх заявах по суті спору про причини пропуску строку на звернення до суду.
Отже, в даному випадку суд з урахуванням положень ч.4 ст.267 ЦК України відмовляє у позові в зв`язку з пропуском позивачем позовної давності.
Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд
ВИРІШИВ:
В позові відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 17 лютого 2020 року.

Суддя А.В.Васянович