РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.02.2020Справа № 910/16158/19
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом дочірнього підприємства "Кюне і Нагель"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція"

про стягнення 54 191,63 грн.

Представники сторін: не викликались.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява дочірнього підприємства "Кюне і Нагель" до товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція" про стягнення 54 191,63 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору транспортного експедирування № КН 82 FS від 09.07.2018 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання по сплаті наданих послуг, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість у заявленому розмірі.

У позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 20.11.2019 р. прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

Вищезазначена ухвала суду отримана відповідачем 28.11.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за №019.

26.11.2019 року до канцелярії суду позивачем подано клопотання про приєднання додаткових доказів до матеріалів справи.

11.12.2019 року до канцелярії суду відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд повністю відмовити в задоволенні позовних вимог по справі у зв`язку з їх необґрунтованістю та застосувати терміни позовної давності за вимогою позивача щодо стягнення пені по стягненню заборгованості за рахунком-фактурою №12013915 від 31.08.2018 року.

10.02.2020 року до канцелярії суду відповідачем подано пояснення по справі.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.1 статті 930 ЦК України, договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

09.07.2018 року між дочірним підприємством "Кюне і Нагель" (експедитор) та товариством з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція" (клієнт) укладено договір транспортного експедирування №КН 82 FS, відповідно до умов якого клієнт доручає, а експедитор бере на себе зобов`язання за плату і за рахунок клієнта надати транспортно-експедиційне обслуговування, відповідно до узгоджених сторонами заявок.

Згідно ч.1 статті 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

На виконання умов цього договору, ДП «Кюне і Нагель» надавало транспортно-експедиційні послуги TOB «ХК «Енергомонтажвентиляція» на підставі поданої клієнтом заявки №1 від 12 липня 2018 року, остаточно узгодженої сторонами 03 серпня 2018 року за №1/1.

Як зазначено позивачем, на виконання заявки клієнта експедитором організоване перевезення вантажу з пунктом завантаження у м. Бандар Бару Бангі, Малайзія та розвантаженням у м. Києві, Україна. Жодних претензій до експедитора з приводу наданих послуг від клієнта не надходило.

Відповідно до п. 3.1.1 договору експедитор має право для виконання доручення клієнта здійснювати самостійний добір перевізників, агентів, інших третіх осіб.

З метою виконання заявки ДП «Кюне і Нагель» було залучено ТОВ «МШК Україна» для надання послуг з морського перевезення (морський фрахт, вантажно-розвантажувальні роботи (послуги з організації перевалки вантажів) та інші додаткові послуги). На момент погодження вартості послуг ДП «Кюне і Нагель» та виставлення до сплати попереднього рахунку (рахунку-проформи) ТОВ «ХК «Енергомонтажвентиляція» № 11111119 від 13.07.2018 року зазначена складова послуг ТОВ «МШК Україна» з морського перевезення була включена до вартості послуг «ДП Кюне і Нагель», складала 21 252,50 доларів США та за курсом продажу іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку на день, що передує дню виставлення попереднього рахунку (рахунку-проформи) відповідно до інтернет-ресурсу www.bin.ua (станом на 12.07.2018 - 26,24) складала 557 665,60 гривень.

В свою чергу, ДП «Кюне і Нагель» 28.08.2018 сплатило вартість послуг з морського перевезення ТОВ «МШК Україна» відповідно до рахунку № IMPNV0329318 від 23.08.2018 у розмірі 21 252,50 доларів США, що на дату виставлення рахунку складало вже 592 636,38 гривень за курсом долара США за даними Національного банку України станом на 23.08.2018 (100 доларів США - 2 788,5488 гривень).

06.11.2019 року експедитором було виставлено до сплати клієнтом остаточний рахунок (рахунок-фактуру) за надані послуги №12014995 на загальну суму 963 628,19 грн. до якої входила, зокрема, змінена вартість послуг з морського перевезення (морський фрахт та вантажно-розвантажувальні роботи) у розмірі 592 636,38 гривень, деталізовано надані клієнту послуги та зменшено їх вартість. До рахунку клієнта не були включені та клієнтом, відповідно, не сплачувались витрати з конвертації валют, перераховані ДП «Кюне і Нагель» на користь ТОВ «МШК Україна» за рахунком № IMPNV0329318 від 23.08.2018.

TOB «ХК «Енергомонтажвентиляція» частково сплатило 13.07.2018 року вартість послуг, що надавалися ДП «Кюне і Нагель» відповідно до заявки за попереднім рахунком (рахунком-проформою) у розмірі 805 095,41 грн. в тому числі ПДВ, 06.09.2018 року було внесено платіж у розмірі 123 562,00 грн. в тому числі ПДВ. Залишок несплачених Клієнтом коштів за рахунком-фактурою №12014995 від 06.11.2019 становить 34 970,78 грн.

Таким чином, TOB «ХК «Енергомонтажвентиляція» було покрито вартість послуг з морського фрахту лише у розмірі 557 665,06 гривень, у той час як ДП «Кюне і Нагель» понесло додаткові витрати на сплату цих послуг у розмірі 34 970, 78 грн.

У зв`язку з вищезазначеним та на підставі п.4.6 договору позивач звернувся в суд з вимогами про стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 34 970,78 грн., пені в розмірі 12 244,56 грн., інфляційних збитків у розмірі 1 754,04 грн. та відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 5 231,25 грн.

Відповідно до п.4.6 договору у разі виникнення додаткових витрат, пов`язаних із транспортно-експедиційним обслуговуванням, що виникли внаслідок неналежного виконання клієнтом своїх зобов`язань чи інших обставин, котрі перебувають поза впливом експедитора та не могли бути передбачені перед початком виконання перевезення. Клієнт зобов`язується оплатити їх експедитору протягом 10 (десяти) календарних днів з дати виставлення рахунку, за умови надання експедитором документів, що підтверджують ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, по заявці №1 від 2.07.2018 року позивачем виставлено відповідачу рахунок-проформа №11111119 від 13.07.2018 року на суму 894 550,46 грн.

Відповідно до п.3.2.4 договору, клієнт зобов`язаний оплачувати рахунки експедитора на умовах, передбачених у цьому договорі в розмірі, узгодженому в заявках, а також сума штрафів, додаткових послуг щодо зберігання, котрі виникли внаслідок неналежного виконання клієнтом своїх зобов`язань.

Рахунки експедитора підлягають оплаті протягом 10-ти календарних днів із моменту виставлення такого рахунку (п.4.2 договору).

Згідно з п.4.4 договору, у разі узгодження сторонами еквівалента суми доручення в іноземній валюті, рахунки підлягають оплаті в національній грошовій одиниці України за курсом продажу іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку на день, що передує дню виставлення рахунку. Для визначення зазначеного курсу, сторони домовились керуватися даними інтернет ресурсу www.bin.ua.

Тобто, згідно з наданим позивачем рахунком-проформою №11111119 від 13.07.2018 року відповідач за заявкою мав сплатити грошові кошти в розмірі 894 550,46 грн., що за курсом іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку на день, що передує дню виставлення рахунку станом на 12.07.2018 року складало 34 091,09 доларів США (інформація з сайту www.bin.ua - курс на 12.07.2018 - 26,24 грн. за 1 дол. США).

Розрахунок здійснюється шляхом банківського переказування коштів у національній грошовій одиниці України на поточний рахунок експедитора (п.4.5 договору).

Відповідно до платіжного доручення №1335 від 13.07.2018 року відповідач перерахував позивачу 805 095,41 грн. з призначенням платежу: «оплата за послуги перевезення обладнання зг.рах. №11111119 від 13.07.2018».

Таким чином, відповідно до вищезазначеного платіжного доручення відповідачем перераховано грошові кошти в розмірі 805 095,41 грн., що за курсом продажу іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку станом на 13.07.2018 року склало 30 676,14 доларів США (інформація з сайту www.bin.ua - курс на 13.07.2018 - 26,245 грн. за 1 дол. США).

Згідно з п.4.3 договору, сума, що підлягає сплаті експедитору погоджується сторонами в заявках або в додатку про тарифи. В цю суму включено витрати на оплату рахунків залучених до виконання перевезення третіх осіб - безпосередніх перевізників, витрати на страхування вантажу, а також винагорода експедитора з урахуванням ПДВ. Сторони підписують за фактом виконання доручення акт виконаних робіт, який є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.3.1.4 договору, експедитор зобов`язується надати клієнтові за фактом виконання доручення рахунок на оплату суми доручення, акт виконаних робіт, податкову накладну, товарно-транспортну накладну з відміткою про доставку вантажу або коносамент.

Так, в матеріалах справи наявний коносамент № MEDUMY183565 від 01.08.2018 року.

Як зазначено у відзиві, 04.09.2018 року відповідач отримав рахунок-фактури №12013915 від 31.08.2018 року та акт надання послуг №12013915 від 31.08.2018 року на загальну суму 981 723,44 грн.

Тобто, згідно з вищезазначених документів випливає, що відповідач мав сплатити грошові кошти в розмірі 981 723,44 грн., що складає 35 024,02 дол. США (інформація з сайту www.bin.ua - курс на 28.08.2018 - 28,03 грн. за 1 дол. США).

Враховуючи те, що 13.07.2018 року відповідач перерахував позивачу грошові кошти в розмірі 805 095,41 грн., що за курсом продажу іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку станом на 13.07.2018 року склало 30 676,14 доларів США, то остаточна сума складає: 35 024,02 дол. США - 30 676,14 дол. США = 4 347,80 дол. США (по розрахунку відповідача заокруглено до 4 348,00 дол. США).

У зв`язку з чим, відповідачем 06.09.2018 року сплачено позивачу 123 562,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1609 від 06.09.2018 року з призначенням платежу: «оплати за послуги за перевезення обладнання зг. договору №КН 82 FS від 09.07.2018 року».

Так, у відзиві відповідачем зазначено, що грошові кошти в розмірі 123 562,00 грн. ним сплачено як кінцева доплата за виконані роботи за договором №КН 82 FS від 09.07.2018 року, що є еквівалентом 4 348 доларів США за курсом продажу іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку станом на 05.09.2018 року.

Судом враховано, що відповідно до інформація з сайту www.bin.ua - курс продажу іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку на 06.09.2018 (на день сплати) - 28,24 грн. за 1 дол. США, тобто відповідачем сплачено 4 375,42 дол. США.

Таким чином, відповідачем виконано свої зобов`язання перед позивачем.

Крім того, суд зазначає, що позивач взагалі не зазначає про виставлення ним відповідачу рахунку-фактури №12013915 від 31.08.2018 року та акту надання послуг №12013915 від 31.08.2018 року на загальну суму 981 723,44 грн.

На підтвердження понесених ДП «Кюне і Нагель» додаткових витрат, пов`язаних із виконанням заявки відповідача, позивачем надано копію рахунку ТОВ «МШК Україна» №IMPNVIMPNV29318 від 23 серпня 2018 року, копію платіжного доручення №7044 від 28.08.2018 року та копію листа ТОВ «МШК Україна».

Так, з наявного в матеріалах справи акту надання послуг №IMPNVIMPNV29318 від 23 серпня 2018 року укладеного між позивачем (замовник) та ТОВ «МШК Україна» (виконавець)(щодо виконання робіт по коносаменту MEDUMY183565) на загальну суму 617 585,52 грн. вбачається, що виконані роботи, послуги, а саме: морський фрахт на суму 497 756,03 грн. без ПДВ, витрати по конвертації 4 977,56 грн. без ПДВ (5 973,07 грн. з ПДВ) та послуги з організації перевалки вантажів в розмірі 94 880,35 грн. без ПДВ (113 856,42 грн. з ПДВ).

Вищезазначені послуги оплачені позивачем в розмірі 617 585,52 грн., що підтверджується платіжним дорученням №7044 від 28.08.2018 року.

Так, з наявного в матеріалах справи акту надання послуг №12013915 від 31.08.2015 року виставленого позивачем відповідачу на суму 981 723,44 грн. вбачається, що в ньому, зокрема, перелічені наступні роботи (послуги): на загальну суму 617 585,52 грн. з яких: морський фрахт в розмірі 497 756,03 грн. з ПДВ, вантажно-розвантажувальні роботи в розмірі 113 856,42 грн. з ПДВ та відшкодування витрат на конвертацію валюти в розмірі 5 973,07 грн. з ПДВ.

Таким чином, вищезазначені послуги в розмірі 617 585,52 грн. були включені позивачем до рахунку-фактури №12013915 від 31.08.2018 року та акту надання послуг №12013915 від 31.08.2018 року на загальну суму 981 723,44 грн., та оплачені відповідачем.

У зв`язку з чим, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 34 970,78 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки вимоги позивача щодо стягнення пені в розмірі 12 244,56 грн., інфляційних збитків у розмірі 1 754,04 грн. та відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 5 231,25 грн. є похідними, тому вони також не підлягають задоволенню.

Щодо строків позовної давності по пені, суд зазначає наступне.

У ЦК України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 названого Кодексу).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з п.1 ч. 2 статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені)

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

У відповідності до положень пункту 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

В зв`язку з тим, що суд прийшов до висновку про необґрунтованість вимог позивача та у зв`язку з чим і вимог щодо стягнення пені, та про відсутність порушення його права, тому позовна давність не може бути застосована до даних правовідносин.

Частиною 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 75 ГПК України).

Статтею 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст.. 74, 76, 77, 129, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Мудрий