РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.02.2020Справа № 910/16790/19
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БРОНТА»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛ ІНВЕСТ СТРОЙ»

про стягнення 219 996,09 грн,

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Мухіна Я.І.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БРОНТА» (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛ ІНВЕСТ СТРОЙ» (відповідач) про стягнення 219 996,09 грн на підставі Договору поставки № 23 від 07.06.2018 (далі - Договір), з яких: 187 150,00 грн основного боргу та 32 846,09 грн пені.

Позовні вимоги обгрунтовані несвоєчасною та не в повному обсязі оплатою відповідачем поставленого на підставі Договору товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2019 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БРОНТА» залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

09.12.2019 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, в якості додатків до якої додано позовну заяву з усуненими недоліками та розрахунок заборгованості, а також докази направлення таких позовної заяви та розрахунку відповідачу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 постановлено прийняти позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БРОНТА» до розгляду, відкрити провадження у справі № 910/16790/19 та здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі.

В матеріалах справи наявні докази отримання позивачем та відповідачем ухвали Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 про відкриття провадження у справі № 910/16790/19.

08.01.2020 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява на виконання п. 3 ухвали Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 про відкриття провадження у справі № 910/16790/19, якою позивач просив долучити до матеріалів справи нотаріально засвідчений переклад на українську мову Договору поставки № 23 від 07.06.2018 та платіжні доручення на підтвердження часткових розрахунків на підставі Договору на загальну суму 272 048,40 грн.

27.01.2020 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшли пояснення до позовної заяви, відповідно до яких відповідач просив відмовити відповідачу в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши зміст поданих відповідачем 27.01.2020 пояснень до позовної заяви, судом встановлено, що фактично зазначені пояснення є відзивом на позовну заяву.

З матеріалів справи, а саме з наявного рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 01 4 вбачається, що ухвала Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 про відкриття провадження у справі № 910/16790/19 була отримана відповідачем 24.12.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ГПК України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Згідно з відміткою відділу діловодства Господарського суду міста Києва пояснення до позовної заяви подані відповідачем до суду 27.01.2020, тобто з пропуском строку, передбаченого ст. 251 ГПК України, разом з тим, відповідачем не подана заява про поновлення пропущеного процесуального строку на подачу відзиву.

Враховуючи вищезазначене, суд не приймає пояснення до позовної заяви, подані відповідачем 27.01.2020 через відділ діловодства суду, в якості відзиву на позовну заяву, оскільки відповідачем пропущений строк, встановлений судом, для подання відзиву на позовну заяву та не подана заяви про поновлення пропущеного процесуального строку на подачу відзиву.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву, заяви позивача, подані на виконання вимог ухвал суду від 03.12.2019 та від 16.12.2019, та додані до них докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до стст 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

07.06.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «БРОНТА» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛ ІНВЕСТ СТРОЙ» (покупець, відповідач) був укладений Договір поставки № 23 (далі - Договір або Договір № 23 від 07.06.2018), відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця бетон, пісок, щебінь та інші будівельні матеріали, в подальшому - товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах цього Договору.

Пунктом 2.2 Договору сторони погодили, що оплата замовленого товару відбувається на умовах передоплати, як в повному обсязі, так і частково. Повна оплата переданої за видатковою накладною партії товару здійснюється покупцем не пізніше 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання партії товару. Оплата товару проводиться згідно з кожною накладною на кожну окрему партію товару, оформленої відповідно до договору. Покупець зобов`язаний вказувати номер договору або рахунку, за яким здійснює оплату (п. 2.3 Договору).

Відповідно до п. 2.5 Договору у разі, якщо оплата за фактично поставлений товар не проведена покупцем в термін, обумовлений в п. 2.3 цього Договору, протягом наступних 30-ти календарних днів, постачальник пред`являє покупцеві факт використання товарного кредиту. Сума товарного кредиту розраховується за такою формулою: С(т.к.). = Дз * Кт.к./365, де, С(т.к.) - сума товарного кредиту; Дз - кредиторська заборгованість покупця перед постачальником на момент оплати; Кт.к. - кількість днів користування покупцем товарним кредитом.

Згідно п. 2.5 у разі виставлення постачальником товарного кредиту, покупець оплачує постачальнику вартість фактично поставлених партій товару, а також (на підставі виставленого рахунку) послуги товарного кредиту та інші платежі відповідно до цього Договору.

Сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором, відповідно до п. 2.5 цього Договору, а також передбачену чинним законодавством України (п. 5.1 Договору).

Відповідно до п. 7.1 Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2018. Термін дії договору може бути продовжений за умови пролонгації або додаткової угоди сторін (п. 7.2 Договору).

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, вірогідними (ст. 76-79 ГПК України).

Згідно із ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Як визначено ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Аналіз умов укладеного між сторонами Договору № 23 від 07.06.2018 свідчать про те, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки, а тому саме він та відповідні положення статей параграфів 1, 3 глави 54 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та параграфа 1 глави 30 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначають права та обов`язки сторін зі здійснення передбаченої договором поставки товару та її оплати.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

По матеріалам справи судом встановлено, що на виконання умов Договору № 23 від 07.06.2018 позивачем на підставі видаткових накладних № 109 та № 110 від 13.06.2018, № 117 від 27.06.2018, № 138 та № 140 від 13.07.2018, № 139 від 16.07.2018, № 143 та № 144 від 18.07.2018, № 152 та № 153 від 26.07.2018, № 187 від 15.08.2018, № 189 від 23.08.2018, № 219 від 06.09.2018, № 220 від 07.09.2018, № 221 від 13.09.2018, № 222 від 18.09.2018, № 239 від 27.09.2018, № 262 від 19.10.2018, № 264 від 02.11.2018, № 266 від 09.11.2018, № 267 від 14.11.2018, № 268 від 15.11.2018, № 269 від 16.11.2018, № 275 від 22.11.2018, № 276 від 26.11.2018, № 303 від 06.12.2018, № 304 від 07.12.2018, № 305 від 10.12.2018, № 314 від 14.12.2018, № 315 від 20.12.2018, № 1 від 08.01.2019, № 2 від 09.01.2019, № 3 від 14.01.2019, № 5 від 29.01.2019, № 6від 05.02.2019 було здійснено поставку товару на загальну суму 459 148,40 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п 2.3 Договору, Повна оплата переданої за видатковою накладною партії товару здійснюється покупцем не пізніше 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання партії товару.

Враховуючи зазначені положення, відповідач був зобов`язаний проводити оплату товару згідно з кожною накладною на кожну окрему партію товару не пізніше 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання партії товару.

Проте, як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач виконав свої зобов`язання щодо оплати за поставлений позивачем товар частково в загальній сумі 272 048,40 грн, що підтверджується наданими позивачем платіжними дорученнями № 80 та № 82 від 12.06.2018, № 89 від 13.06.2018, № 46 та № 47 від 18.06.2018, № 135 від 04.07.2018, № 185 від 17.07.2018, № 162 та № 184 від 18.07.2018, № 193 та № 194 від 23.07.2018, № 172 від 03.08.2018, № 193 від 09.08.2018, № 248 від 27.08.2018, № 279 від 04.09.2018, № 316 від 25.09.2018, № 368 від 05.10.2018, № 296 та № 366 від 24.10.2018, № 452 від 06.12.2018.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з своєчасної оплати поставленого згідно Договору № 23 від 07.06.2018 товару, позивач звернувся з позовом до Господарського суду міста Києва про стягнення з відповідача 219 996,09 грн на підставі Договору поставки № 23 від 07.06.2018, з яких: 187 150,00 грн - основний борг та 32 846,09 грн - пеня.

Дослідивши матеріали справи, суд приймає наявні в матеріалах справи видаткові накладні, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками, на підтвердження факту поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 459 148,40 грн.

Матеріалами справи також підтверджено факт здійснення відповідачем часткових оплат за отриманий товар на загальну суму 272 048,40 грн.

Перевіривши розрахунок заборгованості за Договором № 23 від 07.06.2018, наведений позивачем, судом встановлено, що при його здійсненні позивачем було допущено арифметичну помилку, а саме замість вірної суми заборгованості в розмірі 187 100,00 грн (459 148, 40 грн - 272 048,40 грн = 187 100,00 грн), позивач просить стягнути з відповідача 187 150,00 грн.

Оскільки факт поставки товару позивачем та його прийняття відповідачем підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, встановлений строк остаточного розрахунку сплинув, а доказів оплати вартості товару в повному обсязі суду не надано, позовна вимога про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 187 150,00 грн підлягає частковому задоволенню в сумі 187 100,00 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 32 846,09 грн пені за період з 07.03.2019 по 06.09.2019 суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Для пені, як різновиду неустойки, характерним є те, що вона обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення зобов`язання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно статті 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Суд, дослідивши зміст Договору № 23 від 07.06.2018, встановив, що його умовами не передбачено відповідальності відповідача у вигляді сплати неустойки (пені) за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання по оплаті виконаних позивачем послуг. Судом також встановлено, що обов`язок та умови сплати пені у спірному випадку також не визначено певним законодавчим актом.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача 32 846,09 грн пені є безпідставною та необґрунтованою, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 3 299,95 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 26 100,00 грн.

Згідно ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, виходячи з аналізу ст. 126 Господарського процесуального кодексу України можливе покладення на сторони у справі судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні п. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), а не будь якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Так, матеріали справи містять: копію Договору № 34 від 18.11.2019 про надання правової допомоги, Попередній розрахунок розміру винагороди адвоката на загальну суму 26 100,00 грн за надання правової допомоги за Договором № 34 від 18.11.2019, копію платіжного доручення № 124 від 20.11.2019, яке підтверджує перерахування позивачем авансу в сумі 5 400,00 грн згідно Договору про надання правової допомоги № 34 від 18.11.2019, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1646 від 14.01.2009, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АХ № 1005014.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи справи, судом встановлено, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу в сумі 26 100,00 грн. Матеріали справи містять платіжне доручення 124 від 20.11.2019, яке підтверджує перерахування позивачем авансу в сумі 5 400,00 грн згідно Договору про надання правової допомоги № 34 від 18.11.2019

Відтак, з огляду на викладене вище, враховуючи надані позивачем докази щодо правомірності стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу лише в сумі 5 400,00 грн, категорію справи та розмір таких витрат, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковоу задоволенню.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та часткове задоволення позову, судовий збір у сумі 2 806,51 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 592,54 грн покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛ ІНВЕСТ СТРОЙ» (04074, м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 4, оф. 4; ідентифікаційний код 35215323) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БРОНТА» (61105, м. Харків, вул. Морозова, буд. 18; ідентифікаційний код 33898092) 187 100,00 грн (сто вісімдесят сім тисяч сто гривень 00 коп.) основного боргу, 2 806,51 грн (дві тисячі вісімсот шість гривень 51 коп.) судового збору та 4 592,54 грн (чотири тисячі п`ятсот дев`яносто дві гривні 54 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (чч 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені стст 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 14.02.2020.

Суддя Гумега О.В.