ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.02.2020р. Справа №905/2119/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Валдпро» (54030, м.Миколаїв, вул.Артилерійська, буд.18/2, оф.7, , адреса для листування: 61068, м.Харків, просп.Московський, буд.96а, 1)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» (юридична адреса: 84306, Донецька обл., м.Краматорськ, )

про стягнення 51618,71 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Валдпро», м.Миколаїв звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», м.Краматорськ про стягнення 52678,46 грн, з яких: 38107,03 грн - сума інфляційних нарахувань, 14571,43 грн - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору поставки №15/909 від 13.12.2017р. в частині проведення своєчасної та в повному обсязі оплати товару, що стало підставою для нарахування 3% річних та інфляційних втрат. При цьому, як зазначає Товариство з обмеженою відповідальністю «Валдпро», рішенням господарського суду Донецької області від 07.02.2019р. по справі №905/1795/18 стягнуто з відповідача на користь позивача суму основного боргу у розмірі 537229,44 грн, пеню - 30190,48 грн, інфляційні втрати - 6197,83 грн, 3% річних - 10563,22 грн, а також судовий збір - 8762,71 грн. Проте, виходячи з того, що порушення Публічним акціонерним товариством «Енергомашспецсталь» власних платіжних зобов`язань за договором №15/909 від 13.12.2017р. після прийняття відповідного рішення тривало до 23.08.2019р., за твердженням позивача, існують підстави для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних збитків, нарахованих за періоди, які не були предметом розгляду у справі №905/1795/18.

Згідно з ухвалою господарського суду Донецької області від 20.11.2019р. вказану позовну заяву залишено без руху на підставі ст.162, ч.ч.1-3 ст.174 Господарського процесуального кодексу України та постановлено позивачу протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання обґрунтованого розрахунку заявлених до стягнення сум з урахуванням здійснених відповідачем оплат виходячи з дат надходження коштів з рахунку боржника на відповідний рахунок виконавчої служби.

29.11.2019р. на адресу суду надійшла заява б/н від 28.11.2019р. з додатками, згідно з якими Товариством з обмеженою відповідальністю «Валдпро» усунуто недоліки на виконання вимог ухвали суду від 20.11.2019р. про залишення позову без руху.

Ухвалою суду від 04.12.2019р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/2119/19, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Одночасно, до господарського суду надійшла уточнена позовна заява б/н від 28.11.2019р., за змістом якої позивачем заявлено вимоги про стягнення 51618,71 грн, з яких: 38107,03 грн - сума інфляційних, 13511,68 грн - 3% річних.

Подання вказаної заяви, за змістом якої позивачем фактично змінено (зменшено) період нарахування процентів річних, обумовлене наданням приватним виконавцем інформації щодо дат надходження грошових коштів від боржника на рахунок виконавчої служби (ВП №59543605), та з метою усунення недоліків, які були визначені ухвалою суду від 20.11.2019р. про залишення позовної заяви без руху.

Відтак, з огляду на вищезазначене, уточнена позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Валдпро» приймається судом та розгляд справи №905/2119/19 здійснюється з урахуванням її змісту.

Відповідач відзиву у встановлений судом строк не надав, будь-яких пояснень по суті спору не представив. Одночасно, за висновками суду, відповідач про відкриття провадження у справі №905/2119/19 та її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін був повідомлений належним чином, про що свідчить наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №773.

З огляду на наведене, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до вимог ч.2 ст.178 вказаного нормативно-правового акту.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив.

В провадженні господарського суду Донецької області (суддя Курило Г.Є.) перебувала справа №905/1795/18 за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Валдпро» до Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» про стягнення заборгованості за договором поставки в розмірі 606840,32 грн, з яких сума основного боргу 537229,44 грн, пеня - 47950,31 грн, інфляційні втрати - 10262,31 грн, 3% річних - 11398,26 грн та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Валдпро» про стягнення 793168,93 грн пені за несвоєчасну поставку та недопоставку продукції.

Рішенням господарського суду Донецької області від 07.02.2019р. по справі №905/1795/18 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Валдпро» задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» на користь позивача за первісним позовом суму основного боргу в розмірі 537229,44 грн, пеню 30190,48 грн, інфляційні втрати 6197,83 грн, 3% річних 10563,22 грн та судовий збір в розмірі 8762,71 грн; в задоволенні вимог про стягнення пені 4063,83 грн, інфляційних втрат 4064,48 грн, 3% річних 835,04 грн відмовлено; в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариствам «Енергомашспецсталь» (позивач за зустрічним позовом) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Валдпро» про стягнення пені 779472,93 грн відмовлено.

При цьому, у мотивувальній частині зазначеного процесуального документа господарським судом досліджено обставини укладення договору поставки №15/909 від 13.12.2017р. та підписання специфікації №1 від 13.12.2017р. до вказаного правочину; поставки товару (вугілля марки АС (6-13) у лютому, березні 2018 року, про що свідчать видаткові накладні №РН-26-02-1 від 21.02.2018р., №РН-06-03-1 від 06.03.2018р. на загальну суму 737229,44 грн та наявності заборгованості за поставлену продукцію у розмірі 537229,44 грн (з урахуванням часткової оплати в сумі 200000 грн), внаслідок чого суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача за первісним позовом (покупець) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Валдпро» 3% річних за період з 01.03.2018р. по 26.09.2018р. в сумі 10563,22 грн, інфляційних - з березня 2018 року по серпень 2018 року в сумі 6197,83 грн, пені - з 01.03.2018р. по 22.08.2018р. в сумі 43886,48 грн.

Крім того, за результатами розгляду зустрічного позову, господарськиий суд встановив обставини прострочення поставки товару в кількості 51,2 т вугілля на 5 днів та дійшов висновку про наявність підстав стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Валдпро» (постачальник) пені (1% від вартості не поставленої в строк продукції, п.10.1 договору №15/909 від 13.12.2017р.) в розмірі 13696 грн (51,2 т (кількість не поставленого в строк товару) * 5350 грн (вартість 1 т вугілля, дані специфікації) * 1% (п.10.1 договору поставки) * 5 дн. (кількість днів прострочення).

Водночас, господарським судом з посиланням на приписи ст.238 Господарського процесуального кодексу (мотивувальна частина рішення) проведене зустрічне зарахування, зокрема, сум пені, а саме пеня за первісним позовом 43886,48 грн та пеня за зустрічним позовом 13696 грн, різниця - 30190,48 грн стягнута на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Валдпро».

Постановою суду апеляційної інстанції від 13.05.2019р. рішення господарського суду Донецької області від 07.02.2019р. по справі №905/1795/18 залишено без змін.

Господарський суд при вирішенні розглядуваного спору приймає до уваги викладені вище обставини, що встановлені при розгляді справи №905/1795/18 як такі, що відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України не підлягають повторному доказуванню.

При цьому, господарський суд виходить з того, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п.4 Інформаційного листа №01-8/1427 від 18.11.2003р. Вищого господарського суду України «Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини»).

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

За приписами ст.ст.524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Разом з цим, ст.625 Цивільного кодексу України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Цивільного кодексу України. Відтак, приписи розділу І книги 5 Цивільного кодексу України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 Цивільного кодексу України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 Цивільного кодексу України).

Таким чином, вказана норма права визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідно до ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Приписами ст.604 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).

Отже, з аналізу вищевказаних норм закону слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Як вказує позивач та проти чого відповідач в порядку норм ст.ст.13,74 Господарського процесуального кодексу України не заперечує, остаточне погашення заборгованості, стягнутої рішенням господарського суду Донецької області від 07.02.2019р. по справі №905/1795/18, відбулось 23.08.2019р. (30.07.2019р. - 90672,73 грн, 14.08.2019р. - 181818,18 грн, 14.08.2019р. - 90909,10 грн, 23.08.2019р. - 90909,09 грн, 23.08.2019р. - 138634,58 грн) в порядку примусового виконання приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченком А.С. наказу суду №905/1795/18 від 07.03.2019р., про що свідчать відомості, які наведені у виписці Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» по рахунку № НОМЕР_1 за період з 30.07.2019р. по 31.08.2019р.

Відтак, з огляду на викладені обставини, позивач здійснив нарахування 3% річних (з 27.09.2018р. по 29.07.2019р.) в сумі 13511,68 грн, інфляційних (з 27.09.2018р. по 30.07.2019р.) на суму боргу 537229,44 грн за періоди, які не були предметом розгляду у справі №905/1795/18, та звернувся до суду з розглядуваним позовом.

Згідно з преамбулою Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» останній визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.

Відповідно до п.5.1 ст.5 цього Закону України суб`єктами правових відносин, що виникають при здійсненні переказу коштів, є учасники, користувачі (платники, отримувачі) платіжних систем.

Пунктом 1.43 ст.1 вказаного нормативно-правового акту України встановлено, що учасник/член платіжної системи - це юридична особа, що на підставі договору з платіжною організацією платіжної системи надає послуги користувачам платіжної системи щодо проведення переказу коштів за допомогою цієї системи та відповідно до законодавства України має право надавати такі послуги.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 вказаного закону встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі ст.1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», яка кореспондується з нормами ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

За приписами ст.3 вказаного нормативно-правового акту України завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Відповідно до приписів ст.1071 Цивільного кодексу України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

За змістом п.1.39 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» списання примусове - це списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

Згідно з п.п.5.1-5.3 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена постановою №22 від 21.01.2004р. Правління Національного банку України, відповідно до статті 1071 ЦК України кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його доручення на підставі рішення суду, а також у випадках, установлених законом. Примусове списання коштів банки виконують з рахунків, які відкриті клієнтами в банках відповідно до нормативно-правових актів Національного банку з питань відкриття і закриття рахунків. Примусове списання коштів з рахунків платників ініціюють стягувачі (орган державної виконавчої служби (державні виконавці) та приватні виконавці) на підставі виконавчих документів, установлених законами України.

За змістом п.1 ч.2 ст.32 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець для здійснення діяльності зобов`язаний відкрити в державному банку окремі рахунки для, зокрема, обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів у національній та іноземній валютах та їх виплати стягувачам.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки.

Відповідно до п.п.1, 13 розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом №512/5 від 02.04.2012р. Міністерства юстиції України Стягнуті з боржника грошові суми підлягають зарахуванню на рахунки для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам, у тому числі в іноземній валюті, відкриті Міністерством юстиції України, міжрегіональними управліннями Міністерства юстиції України, відділами державної виконавчої служби в органах, що здійснюють казначейське обслуговування, та державних банках (в іноземній валюті - в банках), приватними виконавцями - в банках (далі - депозитний рахунок). Приватний виконавець у разі наявності відомостей від стягувача про шляхи отримання ним коштів зобов`язаний перерахувати кошти стягувачу - фізичній особі не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів, стягувачу - юридичній особі не пізніше ніж протягом трьох робочих днів від дня їх надходження на відповідний рахунок.

Аналіз наведених вище приписів чинного законодавства України дає підстави для висновку, що зазначені дії засвідчують платіжний, розрахунковий характер відносин, що виникають між органами примусового виконання (в цьому випадку, приватним виконавцем), боржником та стягувачем.

У виконавчому провадженні приватний виконавець діє в інтересах стягувача задля виконання судового рішення, яке постановлено на користь останнього, тобто, стягувач фактично наділяє виконавця своїм правом на одержання належних йому грошових коштів, а виконавець на цей період стає «отримувачем» таких коштів.

Відповідно до п.30.1 ст.30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Отже, враховуючи наведене вище, за висновками господарського суду, моментом фактичного виконання судового рішення боржником є саме момент надходження коштів з рахунку боржника на депозитний рахунок приватного виконавця.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові від 31.07.2019р. Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду по справі №910/3692/18.

Як свідчать представлені до матеріалів справи розпорядження приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка А.С., на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа №905/1795/18 від боржника надходили грошові кошти, які в подальшому на підставі ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» були перераховані приватним виконавцем наступним чином:

- 100000 грн (надійшли 29.07.2019р.) (розпорядження №59543605 від 30.07.2019р. (148/07)): 9067,27 грн - основна винагорода приватного виконавця; 90672,73 грн - на користь ТОВ «Валдпро»; 191 грн - витрати виконавчого провадження; 69 грн - часткове повернення авансового внеску стягувачу;

- 200000 грн (надійшли 07.08.2019р.) (розпорядження №59543605 від 13.08.2019р. (21/08)): 18181,82 грн - основна винагорода приватного виконавця, 181818,18 грн - на користь ТОВ «Валдпро»;

- 200000 грн (надійшли 07.08.2019р.) (розпорядження №59543605 від 14.08.2019р. (28/08)): 9090,90 грн - основна винагорода приватного виконавця, 90909,10 грн - на користь ТОВ «Валдпро»;

- 200000 грн (надійшли 07.08.2019р.) (розпорядження №59543605 від 21.08.2019р. (67/08)): 9090,91 грн - основна винагорода приватного виконавця, 90909,09 грн - на користь ТОВ «Валдпро»;

- 152498,04 грн (надійшли 23.08.2019р.) (розпорядження №59543605 від 23.08.2019р. (86/08)): 13863,46 грн - основна винагорода приватного виконавця, 138634,58 грн - на користь ТОВ «Валдпро».

Як вказувалось судом, позивачем заявлено до стягнення 3% річних (з 27.09.2018р. по 29.07.2019р.) в сумі 13511,68 грн, інфляційні (з 27.09.2018р. по 30.07.2019р.), нараховані на суму основного боргу 537229,44 грн, стягнуту рішенням суду від 07.02.2019р. по справі №905/1795/18.

При цьому, з огляду на викладені вище висновки суду щодо моменту фактичного виконання судового рішення у примусовому порядку (зарахування коштів на рахунок виконавця), станом на 29.07.2019р., основний борг Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» за судовим актом від 07.02.2019р. по справі №905/1795/18 (на який позивачем здійснено нарахування процентів річних та інфляційних) складав 446556,71 грн (537229,44 - 90672,73).

Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення суми процентів річних, з огляду на те, що станом на 29.07.2019р. основний борг відповідача за договором поставки №15/909 від 13.12.2017р. (стягнутий рішенням суду від 07.02.2019р. по справі №905/1795/18) становив 446556,71 грн, господарський суд дійшов висновку, що сума 3% річних дорівнює 13504,23 грн.

При цьому, при здійсненні розрахунку у період з 27.09.2018р. по 28.07.2019р. базою для нарахування відсотків річних є сума боргу у розмірі 537229,44 грн, 29.07.2019р. - сума боргу на рівні 446556,71 грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних за допомогою комп`ютерної програми Ліга-Закон, незважаючи на те, що заявником допущено помилку при визначенні бази для нарахування інфляційних у липні 2019 року (30 днів, з 01.07.2019р. по 30.07.2019р. (в межах визначеного позивачем періоду), суд встановив, що їх сума є фактично більшою, ніж заявлена позивачем до стягнення. Проте, враховуючи, що суд обмежений обсягом вимог позивача та не може їх змінити на власний розсуд чи спонукати до їх уточнення, позовні вимоги в частині стягнення інфляційної складової боргу підлягають задоволенню на заявлену позивачем суму, а саме 38107,03 грн.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, з`ясувавши обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення процентів річних підлягають частковому задоволенню, а саме на суму 13504,23 грн з одночасним задоволення вимог в частині стягнення інфляційних на заявлену позивачем суму.

Згідно із ст.ст.126, 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 1921 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн підлягають розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

При цьому, судом враховано, що будь-яких заперечень щодо заявленої позивачем суми витрат на професійну правничу допомогу від відповідача на адресу суду не надходило, так само як і клопотання про зменшення цих витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 126, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» (84306, Донецька обл., м.Краматорськ, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Валдпро» (54030, м.Миколаїв, вул.Артилерійська, буд.18/2, оф.7, ) 3% річних - 13504,23 грн, інфляційні втрати - 38107,03 грн, судовий збір в сумі 1920,72 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9999 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано 03.02.2020р.

Повний текст рішення складено та підписано 10.02.2020р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.О.Паляниця