ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2020 р. Справа№ 910/16397/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Грека Б.М.

Полякова Б.М.

за участю секретаря судового засідання Титарєвої Г.І.,

представників:

від позивача-2 - Шум О.М.,

від відповідача-1 - Топоров А.О.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хладопром"

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 04.12.2019 (суддя Мандриченко О.В.)

про забезпечення позову

у справі № 910/16397/19

за позовом 1. Дочірнього підприємства "Кондитерська корпорація "Рошен",

2. Приватного акціонерного товариства "Київська кондитерська фабрика "Рошен"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Хладопром",

2. Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України

про припинення порушень прав інтелектуальної власності,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/16397/19 про визнання дій Товариства з обмеженою відповідальністю "Хладопром" (відповідач-1), пов`язані з використанням у своїй господарській діяльності на території України позначення "Київський торт" як окремо, так і разом із зображенням листя каштану, плодів каштану для товарів 30 класу МКТП, такими, що порушують права інтелектуальної власності позивачів, заборону відповідачу-1 здійснювати використання позначення "Київський торт", зобов`язання відповідача-1 вилучити із цивільного обороту та знищити всі упаковки, етикетки, що призначені для пакування товарів 30 класу МКТП, які містять позначення "Київський торт", визнання повністю недійсним свідоцтва України № 252740 від 10.01.2019 року на знак для товарів і послуг, зобов`язання Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (відповідач-2) внести відповідні зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо визнання недійсним свідоцтва України на знак для товарів і послуг та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені "Промислова власність".

29.11.2019 Дочірнє підприємство "Кондитерська корпорація "Рошен" (позивач-1) подало до суду заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.12.2019 задоволено повністю заяву про забезпечення позову та вжито заходи забезпечення позову, а саме:

- заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю "Хладопром" до набуття рішенням суду у даній справі законної сили передавати повністю або частково право інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України №252740, передавати повністю або частково права інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 252740 у використання іншим особам, у тому числі, на підставі ліцензійних угод, а також відмовлятися від свідоцтва України №252740 повністю або частково, а також подавати до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України для офіційної публікації заяви про надання будь-якій особі дозволу на використання знака для товарів і послуг за свідоцтвом України № 252740 та відмовлятися від свідоцтва України № 252740 повністю або частково;

- заборонено Міністерству розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України до набуття рішенням суду у даній справі законної сили вносити до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг будь-які зміни, що стосуються правового статусу знаку для товарів та послуг за свідоцтвом України № 252740, в тому числі, але не обмежуючись, щодо передання прав на знак для товарів та послуг за вказаним свідоцтвом повністю або частково, щодо реєстрації ліцензійних договорів за вказаним свідоцтвом, а також щодо припинення дії свідоцтва України №252740 на знак для товарів і послуг шляхом відмови від нього повністю або частково, та здійснювати пов`язані з цим публікації в офіційному бюлетені "Промислова власність".

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач-1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу про забезпечення позову повністю.

Апеляційна скарга мотивована наступними доводами.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції порушує законні права відповідача-1, передбачені ст. 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" та випливають зі свідоцтва України № 252740 від 10.01.2019, зокрема, в частині нанесення зареєстрованого знака на товар, упаковку вивіску тощо, передавати право власності на знак повністю або частково, надання будь-якій особі дозволу (видавати ліцензію) на використання знака на підставі ліцензійного договору.

Ухвала про забезпечення позову є невмотивованою та необґрунтованою, оскільки суд першої інстанції проігнорував вимоги та принципи вжиття заходів до забезпечення позову.

При цьому, скаржник звернув увагу апеляційного суду на ті обставини, що відповідач не використовує зареєстрований знак за свідоцтвом № 252740 для товарів 30 класу МКТП - торти, на які поширює свою охорону добре відомий знак "Київський торт", а відтак використання відповідачем -1 спірного знаку для товарів "морозиво" є законним та добросовісним.

За твердженням відповідача-1, оскаржувана ухвала не містить доведеність та/або обґрунтованість тверджень позивачів про те, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову, а лише оманливі припущення. На переконання скаржника, своїми діями господарський суд втручається в господарську діяльність відповідача-1, основним видом діяльності якого є виробництво морозива, шляхом винесення необґрунтованої та невмотивованої ухвали про забезпечення позову щодо обмеження прав власника свідоцтва на знак для товарів та послуг користуватись законними правами.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 відкрито апеляційне провадження у справі, призначено розгляд справи в судовому засіданні на 11.02.2020.

28.12.2019 відповідач-1 надіслав доповнення до апеляційної скарги в порядку ст. 266 ГПК України, в яких зазначив, що заява про забезпечення позову подана позивачем з порушенням процесуального законодавства, оскільки містить вимоги про вжиття двох заходів забезпечення позову, втім оплачена судовим збором лише за один запобіжний захід, що підтверджується платіжним дорученням № 2610 від 07.11.2019 про перерахування 960,50 грн судового збору.

Позивач-1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, залишити в силі та без змін ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.12.2019у даній справі.

Заперечуючи доводи апеляційної скарги, позивач-1 зазначив, що вжиті судом заходи забезпечення позову узгоджуються з чинним законодавством та спрямовані на запобігання невиправданому розширенню кола осіб, прав та інтересів яких стосуватиметься судове рішення. Обрані судом заходи направлені, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення прав та законних інтересів позивачів, оскільки за нормами статей 16, 18 Закону власник свідоцтва має право передавати права на спірний знак повністю та частково, видавати ліцензію на використання, а також відмовлятись від свідоцтва, здійснювати державну реєстрацію вказаних правочинів. В разі вчинення відповідачами перелічених дій, суд першої інстанції має залучати до участі у справі нових учасників судового процесу, що б призвело до порушення строків розгляду справи, а також неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення позову. В разі відмови від свідоцтва, виконання рішення суду стає об`єктивно неможливим, а в подальшому відповідач-1 має право повторно зареєструвати спірний знак та незаконно його використовувати. На переконання позивача, будь-яка передача прав за свідоцтвом іншим особам, відмова від свідоцтва, надання ліцензії ускладнить та/або зробить неможливим виконання рішення суду.

Обрані судом першої інстанції заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами та відповідають предмету позову. Також, позивач заперечив доводи апеляційної скарги про те, що відповідач-1 використовує спірний знак для інших товарів (морозивом), ніж товари, для яких використовується добре відомий знак позивача, оскільки правова охорона такого знаку поширюється також на товари та послуги, які є однорідними та неоднорідними з тими, для яких такий знак визнано добре відомим в Україні.

На переконання позивача-1 вжиті заходи забезпечення позову не перешкоджають господарській діяльності скаржника, оскільки не встановлюють заборони використовувати спірний знак у своїй господарській діяльності.

Заперечуючи доводи, викладені в доповненні до апеляційної скарги щодо оплати судового збору не в повному обсязі, позивач-1 зазначає про їх помилковість, оскільки відповідно до п. 2.3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання заяви про забезпечення позову становить 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не містить вимогу про оплату судовим збором кожного заходу забезпечення позову.

До початку розгляду справи апеляційним судом, відповідач-1 подав клопотання про витребування з суду першої інстанції всіх матеріалів справи № 910/16397/19 з метою всебічного, повного, законного та неупередженого розгляду апеляційної скарги.

У клопотанні відповідач вказує на необхідність дослідження обставин, які підтверджуються відповідними доказами наданими сторонами до матеріалів справи, щодо належності відповідача ТОВ "Хладопром" у даній справі з огляду на те, що товариство не є виробником товару морозиво, маркованого спірною торговельною маркою, не використовує упаковки та етикетки, що містять спірне позначення тощо.

Відповідно до п. 17.10 Перехідних положень ГПК України у разі подання апеляційної скарги на ухвали суду першої інстанції, передбачені пунктами 1, 6 - 8, 10, 12 - 14, 17 - 21, 31 - 33 частини першої статті 255 цього Кодексу, чи подання касаційної скарги на ухвали суду апеляційної інстанції (крім ухвал щодо забезпечення позову, зміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремих ухвал) - до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються усі матеріали. В інших випадках - до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються копії матеріалів, необхідних для розгляду скарги. У разі необхідності суд апеляційної або касаційної інстанції може витребувати також копії інших матеріалів справи;

В судовому засіданні, колегія суддів ухвалила відхилити заявлене клопотання з огляду на достатність наявних копій матеріалів справи для апеляційного розгляду даної справи за апеляційною скаргою на ухвалу про забезпечення позову. При цьому колегія суддів враховує, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечують позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва України № 252740 від 10.01.2019, власником якого є ТОВ "Хладопром" - заявник апеляційної скарги, докази чого наявні у переданих до суду апеляційної інстанції копіях матеріалів справи № 910/16397/19.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, вважає, що скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову у даній справі є нематеріальні вимоги про:

- визнання дій відповідача-1, пов`язані з використанням у своїй господарській діяльності на території України позначення "Київський торт" як окремо, так і разом із зображенням листя каштану, плодів каштану для товарів 30 класу МКТП, такими, що порушують права інтелектуальної власності позивача-2 на знак "Київський торт", визнаний добре відомим в Україні для товарів 30 класу МКТП, та права інтелектуальної власності позивача-1 на знак для товарів та послуг "Київський торт" за свідоцтвом України № 70068;

- заборону відповідачу-1 здійснювати використання позначення "Київський торт" як окремо, так і разом з зображенням листя каштану, плодів каштану для товарів 30 класу МКТП;

- зобов`язання відповідача-1 вилучити із цивільного обороту та знищити всі упаковки, етикетки, що призначені для пакування товарів 30 класу МКТП, виробництва ТОВ "Хладопром", які містять позначення "Київський торт";

- визнання повністю недійсним свідоцтва України № 252740 від 10.01.2019 на знак для товарів і послуг;

- зобов`язання відповідача-2 внести відповідні зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо визнання недійсним свідоцтва України на знак для товарів і послуг та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені "Промислова власність".

29.11.2019 позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- заборони відповідачу-1 до набуття рішенням суду у даній справі законної сили передавати повністю або частково право інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України №252740, передавати повністю або частково права інтелектуальної власності іншим особам, в тому числі, на підставі ліцензійних угод, а також відмовлятись від свідоцтва України №252740 повністю або частково , а також подавати до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України для офіційної публікації заяви про надання будь-якій особі дозволу на використання знака за свідоцтвом України №252740 та відмовлятися від свідоцтва України №252740 повністю або частково;

- заборони відповідачу-2 до набуття рішенням суду у даній справі законної сили вносити до Державного реєстру України на знаки для товарів і послуг будь-які зміни, що стосуються правового статусу знаку для товарів та послуг за свідоцтвом України №252740, в тому числі, але не обмежуючись, щодо передання прав на знак для товарів та послуг за вказаним свідоцтвом повністю або частково, щодо реєстрації ліцензійних договорів за вказаним свідоцтвом, а також щодо припинення дії свідоцтва України №252740 на знак для товарів і послуг шляхом відмови Товариству з обмеженою відповідальністю "Хладопром" від нього повністю або частково, та здійснювати пов`язані з цим публікації в офіційному бюлетені "Промислова власність".

В обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову, позивач-1 зазначив, що позивачі є власниками торговельних марок "Київський торт" за свідоцтвами №№ 11191, 70068, 80829 та знаку "Київський торт", визнаний добре відомим в Україні, в той же час відповідач-1 є власником знаку для товарів та послуг "Хрещатик Київський торт" за свідоцтвом № 252740 та використовує його у власній господарській діяльності, який схожий до ступеню сплутування із торговельними марками позивачів, може ввести в оману щодо товару або особи, яка виробляє товари 30 класу МКТП: торти, оскільки породжує у свідомості споживача асоціації, пов`язані з іншими виробниками, а саме щодо позивачів.

Обгрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову в частині позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів та послуг, позивач-1 вказує, що відповідач-1 може передати іншій особі/особам право власності на спірний знак повністю або частково, видавати ліцензії на використання торговельної марки, може відмовитися повністю або частково від свідоцтва, на підставі наданих відповідачем-1 або іншою особою документів, відповідачем-2 можуть бути внести до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомості стосовно власника та статусу знаку для товарів і послуг за свідоцтвом України № 252740 і здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені "Промислова власність".

При цьому, в разі вчинення зазначених дій, виникне необхідність залучати до участі у справі нових учасників, що призведе до порушення розумних строків розгляду справи, об`єктивно унеможливить виконання рішення суду про задоволення позову в разі відмови від свідоцтва.

Суд першої інстанції, повністю задовольняючи заяву позивача-1, встановив, що позивач належними доказами обґрунтував причини звернення із заявою про забезпечення позову, заходи до забезпечення позову, заявлені у заяві, відповідають позовним вимогам, на забезпечення яких позивач просить вжити ці заходи. При цьому, судом враховано співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та наслідків заборони відповідачам вчиняти певні дії. Врахувавши пов`язаність заходів забезпечення позову з його предметом, ймовірність ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову та невжиття відповідних заходів забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії, іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову (частина 3 статті 137 ГПК України).

При цьому, частиною 11 статті 137 ГПК України встановлено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

На думку колегії суддів, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

У справах, пов`язаних з визнанням охоронних документів недійсними, можливе застосування заходів до забезпечення позову у вигляді заборони відповідачеві - власникові спірного документа передавати будь-якій особі (особам) право власності на об`єкт інтелектуальної власності; заборони Мінекономрозвитку приймати рішення про внесення будь-яких змін до Державного реєстру патентів/свідоцтв України стосовно даного об`єкта інтелектуальної власності, вносити відповідні зміни до даного Реєстру та здійснювати пов`язані з цим публікації в офіційному бюлетені "Промислова власність". Також, з урахуванням конкретних обставин справи суд може заборонити власникові відповідної торговельної марки здійснювати будь-які дії з передачі відповідних прав іншим особам до розгляду справи по суті.

Такі заходи мають на меті, зокрема запобігти невиправданому розширенню кола осіб, прав та інтересів яких стосуватиметься судове рішення, а відтак - утрудненню чи неможливості виконання цього рішення.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову у даній справі обґрунтована тим, що відповідач-1 до вирішення даного спору по суті може в будь-який час передати будь-якій особі право власності на спірну торговельну марку або видати дозвіл на її використання третім особам, або відмовитись від оспорюваного свідоцтва.

Передання ж відповідачем-1 прав на торговельну марку за оспорюваним свідоцтвом призведе до необхідності залучення до участі у справі осіб, прав і інтересів яких стосується вирішення цього спору, неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення позову у зв`язку із наявністю нового власника, а також може зумовити необхідність звернення позивачів з іншими позовами для захисту їх порушених прав.

Неможливість виконання рішення суду у даній справі про задоволення позову буде полягати в тому, що, у випадку передання прав за оспорюваним свідоцтвом, власником на момент винесення рішення буде інша особа, а у випадку відмови від оспорюваного свідоцтва - тільки відповідач-1 буде мати право протягом 3-х років з дати такої відмови подати нову заявку на спірну торговельну марку.

Такі обставини, на переконання позивача-1, свідчать про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про задоволення позову.

У відповідності до п. 7 ст. 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" власник свідоцтва може передавати будь-якій особі право власності на знак повністю або відносно частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг, на підставі договору.

Пунктом 8 статті 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", власник свідоцтва має право дати будь-якій особі дозвіл (видати ліцензію) на використання знака на підставі ліцензійного договору.

Згідно з пунктом 1 статті 18 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" власник свідоцтва в будь-який час може відмовитися від нього повністю або частково на підставі заяви, поданої до Установи. Зазначена відмова набирає чинності від дати публікації відомостей про це в офіційному бюлетені Установи.

Ніхто інший, крім колишнього власника свідоцтва, не має права на повторну реєстрацію знака протягом трьох років після припинення дії свідоцтва згідно із пунктами 1 - 3 статті 18 цього Закону (статті 22 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг").

Таким чином, колегія суддів враховує, що предметом позову, окрім інших позовних вимог, є визнання недійсними свідоцтва на знак для товарів та послуг і зобов`язання Міністерства внести відомості про визнання такого свідоцтва недійсним до Реєстру та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені промислова власність.

Відповідно, в силу об`єктивних обставин існує ймовірність передачі відповідачем-1 права власності на спірну торговельну марку на користь третіх осіб або ж відмови власника від оспорюваного свідоцтва, що призведе до необхідності залучення до участі у справі осіб, прав і інтересів яких стосуватиметься вирішення даного спору, неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення позову в зв`язку із наявністю нових власників згаданого свідоцтва на знак для товарів та послуг, а також може зумовити необхідність звернення позивачів з іншим позовами для захисту їх порушених прав.

На переконання колегії суддів, безконтрольне розширення кола осіб, прав і інтересів яких стосується вирішення даного спору, та/або передача права власності на зареєстровану за оспорюваним свідоцтвом торговельну марку іншій особі, яка не бере участь у даному судовому процесі, може не лише утруднити, але й зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

У випадку ж відмови відповідача-1 від оспорюваного свідоцтва, в силу норми статті 22 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" ніхто інший, крім колишнього власника свідоцтва, не буде мати права на повторну реєстрацію торговельної марки протягом трьох років після припинення дії свідоцтва.

В той же час, на думку колегії суддів, видача ліцензії на використання спірного знаку вплине на права та інтереси особи (ліцензіата), яка не є учасником справи, та може створити в подальшому умови для апеляційного перегляду рішення у вже вирішеному спорі з формальних підстав за ініціативою осіб, що не є учасниками даних спірних правовідносин, та порушить принцип остаточності судового рішення.

Наведені обставини були в повному обсязі враховані місцевим господарським судом при розгляді заяви позивача-1 про забезпечення позову, у зв`язку з чим належить відхилити доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції статті 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", а також щодо невмотивованості та необґрунтованості оскаржуваної ухвали.

Також належить відхилити доводи скаржника про необхідність сплати судового збору при поданні заяви про забезпечення позову із розрахунку за кожний заявлений у заяві до застосування захід забезпечення позову, з огляду на неправильне тлумачення норм матеріального права - ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір".

Так, відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Тобто, Законом України "Про судовий збір" врегульовано окремий порядок сплати судового збору за подання позовної заяви майнового та немайнового характеру.

В той же час, п. 3 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено ставку судового збору в розмірі 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за подання до господарського суду заяви про вжиття забезпечення позову в безумовному порядку, тобто незалежно від кількості та виду заявлених до застосування судом заходів забезпечення позову.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів доходить висновку, що господарський суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали про повне задоволення заяви про забезпечення позову правильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема статей 16, 22 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" статей 136, 137 ГПК України, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати за розгляд справи апеляційним судом належить покласти на скаржника в межах сплаченого судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 271, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хладопром" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.12.2019 про забезпечення позову у справі № 910/16397/19 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписаний 12.02.2020.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді Б.М. Грек

Б.М. Поляков