ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"11" лютого 2020 р. Справа №914/343/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Федорів Н.В.

розглядаючи апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби, вих.№807/13-70-10/14 від 09.07.2019

на рішення Господарського суду Львівської області від 10.06.2019 (повний текст рішення складено 19.06.2019, суддя Мазовіта А.Б.)

у справі №914/343/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтинговий центр "Сервіс", м. Львів

до відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, м. Львів

про визнання договору оренди продовженим

представники сторін:

від апелянта - Рибак Н.Я.,

від позивача - Горпинюк І. Є.,

від відповідача - не з`явились,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 10.06.2019 у справі №914/343/19 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі - ТзОВ) "Консалтинговий центр "Сервіс" задоволено; визнано продовженим на строк з 31.12.2018 по 30.12.2023 на тих самих умовах, договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області (орендодавець) та ТзОВ "Консалтинговий центр "Сервіс" (орендар), в редакції договору від 30.12.2008, посвідченій приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Холявкою В.Я. за реєстровим номером 6447, із змінами, що вносились 27.06.2014 та 27.11.2015. Поряд з тим, вказаним рішенням замінено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області правонаступником - Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях.

Не погодившись із ухваленим рішенням, Львівська митниця Державної фіскальної служби (надалі - ДФС) оскаржила його в апеляційному порядку, звернувшись 18.07.2019 до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 10.06.2019 у справі №914/343/19 та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

У своїй апеляційній скарзі Львівська митниця ДФС зазначила, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про права та інтереси скаржника, як особи, в оперативному управлінні якої перебувають спірні приміщення, та митниця позбавлена можливості використання таких для виконання покладених на неї повноважень. Скаржник зазначив, що суд при вирішенні спору помилково не залучив до участі у справі ні Державну фіскальну службу України, яка є балансоутримувачем спірного майна, ні Львівську митницю ДФС, в оперативному управлінні якої перебуває це майно, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.08.2019 апеляційне провадження за апеляційною скаргою Львівської митниці Державної фіскальної служби було закрито на підставі п.3 ч.1 ст.264 ГПК України у зв`язку з тим, що договір, який позивач просив визнати продовженим, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області (орендодавець) та ТзОВ "Консалтинговий центр "Сервіс" (орендар). Львівська митниця ДФС не є стороною вказаного договору. При цьому, вирішуючи спір про визнання продовженим такого договору, суд першої інстанції не вирішував питання про будь-які права чи обов`язки Львівської митниці ДФС. Рішенням Господарського суду Львівської області від 10 червня 2019 року у справі №914/343/19 не позбавлено Львівську митницю ДФС права оперативного управління спірним майном, не змінено статусу скаржника щодо такого майна.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Львівська митниця ДФС не навела обставин та не довела належними та допустимими доказами вирішення судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні про визнання продовженим договору оренди, будь-яких питань щодо її прав, інтересів та (або) обов`язків.

Не погодившись із постановленою ухвалою суду апеляційної інстанції, Львівська митниця Державної фіскальної служби оскаржила таку в касаційному порядку.

Постановою Верховного Суду від 20.11.2019 касаційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби задоволено, ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 20.08.2019 скасовано, справу № 914/343/19 передано на розгляд суду апеляційної інстанції.

У своїй постанові від 20.11.2019 Верховний Суд зазначив, що зробивши висновок про те, що у спірній ситуації скаржник не був позбавлений права оперативного управління майном, суд апеляційної інстанції не врахував змісту такого права, яке включає володіння, користування та розпорядження майном, та тієї обставини, що умовами договору оренди нерухомого майна можливість продовження договору пов`язана з умовою відсутності попередження органу, уповноваженого управляти відповідним державним майном - Львівської митниці ДФС, до закінчення терміну дії договору оренди, щодо наміру використовувати державне майно для власних потреб. Таким чином, до кола обставин, які підлягають доказуванню у даному спорі, належать також обставини щодо наявності (відсутності) зазначеного попередження Львівської митниці ДФС, незалежно від того, чи є вона стороною договору.

Відповідно до статті 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб`єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб`єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням. Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

У пункті 1.1 договору оренди нерухомого державного майна, продовження якого є предметом спору у даній справі, зафіксовано, що балансоутримувачем нерухомого майна є Державна фіскальна служба України, а саме майно перебуває в оперативному управлінні (користуванні) Львівської митниці ДФС України.

У пункті 10.4 договору передбачено, що такий продовжується за наявності письмової заяви орендаря за один місяць до закінчення терміну дії договору оренди. У разі відсутності заяви однієї з сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, за умови відсутності попередження органу, уповноваженого управляти відповідним державним майном, до закінчення терміну дії договору оренди, щодо наміру використовувати дане державне майно для власних потреб (ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»), договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які передбачені цим договором.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що Закон України «Про оренду державного та комунального майна» (як в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, так і в чинній станом на даний час редакції) містить особливу процедуру укладення та продовження дії договорів оренди державного майна, яка передбачає залучення органів, уповноважених управляти цим майном та власників майна.

З огляду на наведені положення Господарського кодексу України, Закону України «Про оренду державного та комунального майна», змісту пунктів 1.1 та 10.4 договору оренди нерухомого державного майна, продовження якого є предметом спору у даній справі, а також зважаючи на вказівки, які містяться у постанові Верховного Суду від 20.11.2019 у даній справі, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції може вплинути на права та інтереси Львівської митниці Державної фіскальної служби України, оскільки така є органом, що здійснює оперативне управління майном, яке було передано в оренду позивачу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 267 ГПК України, суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду з`ясовує питання про склад учасників судового процесу. У разі встановлення, що рішення господарського суду першої інстанції може вплинути на права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі, залучає таку особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

З огляду на викладене та керуючись ст. 234, 267 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В:

Залучити до участі у справі №914/343/19 Львівську митницю Державної фіскальної служби (79000, м.Львів, вул. Костюшка, 1, ідентифікаційний код 39420875) як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік