ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2020 р. Справа№ 910/13475/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Буравльова С.І.

Пашкіної С.А.

за участю секретаря судового засідання Бовсунівської Л.О.

Представники сторін:

від позивача не з`явився

від відповідача Шагін О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Ушицький комбінат будівельних матеріалів"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2019 (повний текст складено 12.12.2019)

у справі №910/13475/19 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Ушицький комбінат будівельних матеріалів"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг"

про тлумачення умов договору, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Ушицький комбінат будівельних матеріалів" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" про тлумачення змісту договору фінансового лізингу №693-FL від 20.02.2013.

Позовні вимоги мотивовані неоднаковим розумінням сторонами та трактуванням умов п. 6.7 договору фінансового лізингу №693-FL від 20.02.2013, у редакції п. 3 додаткової угоди №6 від 26.10.2016, внаслідок чого позивач вказує на наявність підстав для його тлумачення в судовому порядку.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2019 по справі №910/13475/19 в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Ухвалюючи зазначене рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що фактично позивач заперечує з приводу обставин застосування відповідачем певних умов договору, а саме п.6.7 договору №693-FL від 20.02.2013, в редакції додаткової угоди №6 від 26.10.2016, оцінка яких надається судом у межах справи про стягнення заборгованості з відповідних платежів. Проте, ніяким чином не невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту пункту договору, які могли б бути усунуто шляхом його тлумачення у судовому порядку.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Ушицький комбінат будівельних матеріалів" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2019 скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом невірно встановлені обставини по справі. Апелянт зазначає про існування спору між сторонами щодо тлумачення п. 6.7. договору №693-FL від 20.02.2013, а саме за твердженням позивача суму курсової різниці слід обчислювати виходячи з суми винагороди лізингодавця, оскільки саме такий обов`язок лізингоодержувача встановлений у пункті 6.7 договору, в редакції пункту 3 додаткової угоди № 6 від 26.10.2016, а не з суми періодичного лізингового платежу, до складу якого входить як вартість предмета лізингу, так і винагорода лізингодавця.

Згідно з Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2020 по справі №910/13475/19 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сітайло Л.Г. судді: Пашкіна С.А., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 відкрито провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Ушицький комбінат будівельних матеріалів" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2019 у справі №910/13475/19 та призначено справу до розгляду на 12.02.2020.

03 лютого 2019 року від відповідача, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду, надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній заперечує проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просить залишити без змін оскаржуване рішення.

12 лютого 2019 року від позивача, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду, надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 12.02.2020 представник відповідача надав усні пояснення по суті спору, відповів на запитання суду, просив залишити без змін оскаржуване рішення. Представники позивача в судове засідання не з`явився.

Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до п. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника позивача.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представників сторін, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

20 лютого 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" (лізингодавець) та Приватним акціонерним товариством "Ушицький комбінат будівельних матеріалів" (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №693-FL (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору лізингодавець, на підставі договору купівлі-продажу (поставки), зобов`язується набути у власність лізингодавця і передати на умовах фінансового лізингу у тимчасове володіння та користування майно, наведене в специфікації (додаток 1 до договору), а лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі, згідно з умовами цього договору.

Пунктом 1.7 Договору №693-FL від 20.02.2013р. визначено, що загальна вартість предмета лізингу, на момент укладення договору, зазначається в специфікації (додаток 1 до договору).

Специфікацією встановлено вартість предмету лізингу, навантажувача колісного, 2 335680 грн, з врахуванням податку на додану вартість.

Пунктом 6.2 Договору визначено, що лізингові платежі складаються з авансового лізингового платежу, що включає суму, яка відшкодовує (компенсує) частину вартості предмета лізингу, а також чергових лізингових платежів, кожен з яких включає: суму, яка відшкодовує (компенсує) частину вартості предмета лізингу; винагороду лізингодавця у зв`язку з передачею у лізинг предмету лізингу.

Згідно з п. 6.3 Договору складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів визначені в графіку згідно з додатком 2 до договору, який є його невід`ємною частиною.

Відповідно до 6.4 Договору визначено склад лізингових платежів:

- перший лізинговий платіж складається з: комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов`язані з підготовкою та укладенням договору фінансового лізингу; авансу вартості предмета лізингу, що відшкодовує частину вартості предмета лізингу;

- періодичні лізингові платежі складаються з: першого періодичного лізингового платежу: винагороди лізингодавця, яка розраховується з дати оплати предмета лізингу лізингодавцем за договором купівлі-продажу до дати платежу місяця, в якому відбулася передача предмета лізингу лізингоодержувачу; другого і всіх наступних періодичних лізингових платежів: відшкодування вартості предмета лізингу; винагороди лізингодавця. LIBOR - фіксована індикативна ставка, яка нараховується як середньоарифметичне значення індивідуальних процентних ставок пропозиції ресурсів банків-членів Британської Банківської Асоціації (ВВА LIBOR Contributor Panel Banks). Фіксується на 11.00 (одинадцяту годину рівно) за Лондонським часом для певних валют та строків кредитування. При реалізації цього договору ставка визначається на відповідну дату за даними системи РЕЙТЕРС.

Відповідно до пункту 6.5 Договору змінна частина винагороди кожного періодичного лізингового платежу, яка зазначена в графіку, змінюється пропорційно зміні ставки ЛІБОР (LIBOR) на період 1 місяць для долара США на перший робочий день місяця періодичного лізингового платежу по відношенню до ставки LIBOR, зазначеної в додатку 2 до договору.

Пунктом 6.6 Договору визначено, що кожний періодичний лізинговий платіж лізингоодержувач зобов`язаний сплачувати не пізніше дати вказаної в додатку 2 до договору. Вказана в цьому пункті дата є датою нарахування кожного чергового лізингового платежу для цілей податкового обліку.

Згідно з пунктом 6.7 договору (в редакції додаткової угоди №6 від 26.10.2016р.), в зв`язку із залученням лізингодавцем кредитних коштів у доларах CШA для придбання предмету лізингу, лізингоодержувач зобов`язаний коригувати винагороду на суму курсової різниці та витрат, що виникли за відповідним поточним лізинговим платежем. Сума курсової різниці визначається за формулою:

Скр = (Флп / К1) * К2 Флп. Де:

Скр - сума курсової різниці, грн;

Флп - лізинговий платіж згідно з графіком (додаток 2 до договору) у місяці, за який нараховується курсова різниця;

К1 - курс гривні до долара США, встановлений Національним банком України на день здійснення платежу у зв`язку з придбанням предмету лізингу, який зазначається в акті приймання-передачі;

К2 - курс платежу, курс гривні до долара США, розмір якого становить 1 долар США = 26,84 грн.

Пунктом 6.10 договору №693-FL від 20.02.2013р. передбачено, що розрахунки за договором здійснюються на базі місяця, що складається з 30 днів, та року, що складається з 360 днів.

Всі платежі за договором лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати в національний валюті України (гривні), відповідно до договору, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця, зазначений у цьому договорі або повідомленні лізингодавця (п.6.13 Договору).

Відповідно до п. 6.16 Договору всі суми, одержані лізингодавцем від лізингоодержувача або третьої особи за лізингоодержувача, будуть зараховувати в такому порядку: погашення неустойки (пеня, штраф); сплата прострочених платежів за договором; погашення прострочених лізингових платежів (починаючи з суми найдавнішої несплати); сплата поточних лізингових платежів. Лізингодавець має право змінювати порядок погашення заборгованості, якщо останній вважає це за необхідне.

Наявність спірних сум або відмова від платежу не повинні спричиняти затримку здійснення платежів за договором (пункт 6.22 Договору).

Згідно з пунктом 6.23 Договору, в період строку дії договору, розмір лізингової плати може збільшуватись (індексуватись) в залежності від: зміни законодавства, яке впливає на лізингову діяльність лізингодавця; зміни, у зв`язку з рішеннями органів державної влади та місцевого самоврядування України, Національного банку України, банків та страхових компаній, страхових тарифів, а також збільшення податків, зборів та інших обов`язкових платежів, пов`язаних з конвертацією гривні в іноземну валюту тощо.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що суму курсової різниці слід обчислювати виходячи із суми винагороди лізингодавця, оскільки саме такий обов`язок лізингоодержувача встановлений у пункті 6.7 договору, в редакції пункту 3 додаткової угоди № 6 від 26.10.2016 до нього, а не із суми періодичного лізингового платежу, до складу якого входить як вартість предмета лізингу, так і винагорода лізингодавця. В той же час, у справі №906/774/19 до суми позовних вимог відповідачем також включено суму курсової різниці, нарахованої на відшкодування вартості предмета лізингу та винагороду лізингодавця. В зв`язку з чим, має місце неоднакове визначення сторонами підстави обчислення суми курсової різниці.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 зазначеного Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом частини 1 статті 637 Цивільного кодексу України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1, 2 статті 213 Цивільного кодексу України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Правила тлумачення змісту правочину визначено частиною 3 цієї норми, яка передбачає, що при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

За змістом частини 4 статті 213 Цивільного кодексу України, якщо за правилами, встановленими частиною 3 цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частини у способи, передбачені статтею 213 Цивільного кодексу України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Тлумачення не може створювати нових умов, тільки роз`яснювати вже існуючі умови договору.

З огляду на те, що метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов`язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 14.02.2018 по справі №925/106/17.

При цьому, підставою для тлумачення судом угоди є наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змоги з`ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, тлумачення не може створювати, а лише роз`яснює наявні умови угоди. Вказану правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду від 16.04.2019 по справі №916/1171/18.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, в провадженні Господарського суду Житомирської області перебуває справа №906/774/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" до Приватного акціонерного товариства "Ушицький комбінат будівельних матеріалів" про стягнення 328596,48грн, з яких: 293032,05грн заборгованості по сплаті лізингових платежів, 28340,72 грн пені, 2862,60грн 3% річних, 4361,11грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 13.11.2019 по справі №906/774/19 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Ушицький комбінат будівельних матеріалів" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" 293032,05грн - основного боргу, 27 988,27грн - пені, 2862,60грн - 3% річних та 4858,25 грн - судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Зі змісту судового рішення у вказаній справі вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" нараховано та заявлено до стягнення суму основного боргу, з урахуванням суми курсової різниці, яка нарахована як на вартість предмета лізингу, так і на винагороду лізингоодержувача.

Як зазначив суд, пунктами 6.7,6.2 договору передбачено, що за формулою до обрахунку береться лізинговий платіж (Флп), який, в свою чергу, складається з вартості предмета лізингу (п.6.2.1 договору) та винагороди лізингоодержувача (п.6.2.2 договору).

Таким чином, курсова різниця нараховується як на вартість предмета лізингу, так і на винагороду лізингоодержувача.

Відтак, запереченням позивача, з приводу обставин застосування відповідачем певних умов договору, а саме п.6.7 договору №693-FL від 20.02.2013р., в редакції додаткової угоди №6 від 26.10.2016, надана оцінка у межах справи про стягнення заборгованості з відповідних платежів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що в доводах позивача в даній справі не зазначається про невизначеність та незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту пункту договору, які могли б бути усунуто шляхом його тлумачення в судовому порядку, а фактично мають місце посилання на обставини застосування відповідачем п.6.7 договору №693-FL від 20.02.2013, в редакції додаткової угоди №6 від 26.10.2016, оцінка яких надається судом у межах справи про стягнення заборгованості.

З огляду на викладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом повно та всебічно досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2019 по справі №910/13475/19 відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак передбачених законом підстав для зміни та скасування оскаржуваного рішення немає.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Ушицький комбінат будівельних матеріалів" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2019 по справі №910/13475/19 без змін.

2.Справу №910/13475/19 передати до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 20.02.2020.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.І. Буравльов

С.А. Пашкіна