ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"17" лютого 2020 р.м. Одеса Справа № 916/3690/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи:

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірнично-збагачувальний комбінат" (50102, м. Кривий Ріг, вул. Рудна, 47)

до відповідача: Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5) в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19)

про стягнення 114 893,40 грн

ВСТАНОВИВ:

12.12.2019р. Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірнично-збагачувальний комбінат" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", в якій просить суд стягнути з відповідача штраф у сумі 114 893, 40 грн та судові витрати.

Крім того, у прохальній частині позовної заяви позивачем також заявлено клопотання про забезпечення участі представника Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірнично-збагачувальний комбінат" у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що під час здійснення відповідачем в червні 2019р. перевезення вантажів Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірнично-збагачувальний комбінат", АТ "Українська залізниця" було допущено прострочення термінів доставки вантажу, що є порушенням Статуту залізниць України. Так, з посиланням на статтю 116 Статуту залізниць України, ПАТ "Інгулецький гірнично-збагачувальний комбінат" було нараховано відповідачу штраф у заявленій до стягнення сумі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.12.2019р. за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/3690/19 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Вказаною ухвалою суду було запропоновано сторонам надати у відповідні строки заяви по суті спору, а також роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України.

Крім того, розглянувши клопотання позивача щодо забезпечення участі його представника у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в ухвалі про відкриття провадження у справі, судом було зазначено, що таке клопотання наразі є передчасним, оскільки справа №916/3690/19 призначена до розгляду у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи, тобто без проведення судового засідання. Поряд з цим суд зазначив, що у випадку заявлення сторонами клопотання про призначення проведення розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом), та його задоволенням, клопотання про призначення відеоконференції буде розглянуто судом.

Ухвала суду від 17.12.2019р. була надіслана позивачу на визначену у позовній заяві адресу, та отримана останнім 09.01.2020р., про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.46).

Відповідачу по справі ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана в межах строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, та отримана останнім 24.12.2019р., про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.29).

Згідно з ч.5, 7 ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.

03.01.2020р. від позивача до суду надійшла заява в порядку ч.8 ст. 129 ГПК України, згідно якої останній просив суд призначити судове засідання для вирішення питання щодо розподілу судових витрат, зазначивши, що докази, на підставі яких суд зможе встановити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Розглянувши вказану заяву позивача, суд вказує наступне.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Враховуючи, що дана справа розглядається судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, у суду відсутні підстави для призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, з огляду на що суд відмовляє у задоволенні клопотання позивача в цій частині.

При цьому, позивач не позбавлений права подати докази понесення ним судових витрат у порядку, встановленому положеннями п.8 ст. 129 ГПК України.

08.01.2020р. від відповідача по справі до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с.35-36), згідно якого останній просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що вагони з вантажем були доставлені до станції призначення з простроченням не з вини залізниці, а через неприймання вантажу МТП "Южний" через перевантаження в його адресу.

Крім того 08.01.2020р. Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до канцелярії суду було подано заяву про зменшення розміру штрафних санкцій на 50% до розміру 57 446,70 грн. (а.с.33-34), враховуючи виконання зобов`язання з перевезення вантажу в повному обсязі, відсутність в матеріалах справи доказів погіршення фінансового стану, а також доказів, підтверджуючих понесення позивачем збитків внаслідок затримки доставки вантажу.

20.01.2020р. до суду від Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" надійшла відповідь на відзив (а.с.41-42), згідно якої позивач зазначив, що відповідачем не надано належних доказів, які б свідчили про створення позивачем або іншими особами будь-яких перешкод для повноцінної роботи Залізниці та не наведено жодних виняткових обставин для збільшення строків доставки вантажу.

Також позивач, посилаючись на положення правил обчислення термінів доставки вантажів, зазначає, що про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки та тривалість цієї затримки, повинна бути зроблена відмітка на перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.

При цьому, як вказує позивач, відповідно до п.8 Правил користування вагонами у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції та вантажовласника.

Наведене, за твердженням позивача, свідчить про те, що єдиним доказом тверджень відповідача щодо неприйняття вантажу ДП "Южний", може бути акт загальної форми чи то відмітка в залізничній накладній. Водночас, як вказує позивач, відповідні акти в матеріалах справи відсутні, а залізничні накладні не містять відміток про причини затримки.

Щодо клопотання відповідача про зменшення суми штрафу, позивач зазначає про недоведення залізницею належними доказами підстав для зменшення суми штрафу.

При цьому позивач зазначив, що відповідач регулярно допускає випадки порушення строків доставки вантажу, а сума штрафу не є надмірною або завищеною.

Згідно положень ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Проаналізувавши надані сторонами докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст.908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них; умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Згідно положень ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі. Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі (ч. 1 ст. 313 Господарського кодексу України).

У відповідності до підпункту 8 пункту 6 розділу 1 Статуту залізниць України накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем; накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача; накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

За таких обставин, зі змісту вищенаведених положень чинного законодавства випливає, що саме залізнична накладна свідчить про укладення між вантажовідправником та перевізником договору перевезення вантажу на користь вантажоодержувача.

При цьому Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (стаття 2 Статуту). На підставі цього Статуту затверджені Міністерством транспорту України Правила перевезень вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб (стаття 5 Статуту) та Правила обчислення термінів доставки вантажів (ст. 41, 116 Статуту).

Згідно статті 22 Статуту залізниць України за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Як встановлено судом з матеріалів справи, у червні 2019р. згідно накладних №47309729 та №47309737 (а.с.13-15), Акціонерним товариством "Українська залізниця" було здійснено перевезення вантажу концентрат залізорудний на станцію "Берегова Одеса", відправник ПрАТ "ІНГЗК", одержувач - ДП "МТП" Южний" за дорученням ПАТ "Інгок" для "Метінвест Інтернешнл С.А.", Женева, Швейцарія.

Відповідно до п. 41 Статуту залізниць України залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Відповідно до п.1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажів термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

При цьому, пунктом 1.1. вказаних Правил визначені терміни доставки вантажу.

Як встановлено судом в процесі розгляду справи, вантаж, що прямував за вказаними позивачем залізничними накладними, відповідачем було доставлено із порушенням встановлених термінів доставки, про що свідчать відповідні записи у залізничних накладних, а саме календарний штемпель видачі вантажу (графа 52).

Відповідно до п. 131 Статуту залізниць України претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, заявляються залізниці призначення вантажу. Претензії, що виникли з приводу перевезення пасажирів, багажу і вантажобагажу можуть бути заявлені залізниці відправлення або призначення (на бажання заявника претензії). Претензії, що виникли з перевезення вантажу у прямому змішаному сполученні, заявляються: а) залізниці призначення, якщо кінцевим пунктом перевезення є залізнична станція; б) іншому транспортному органу, якщо кінцевим пунктом перевезення є порт. Претензії вантажовідправників щодо штрафів заявляються залізниці відправлення, а вантажоодержувачів - залізниці призначення. Порядок заявлення і розгляду претензій з приводу платежів, зборів і штрафів, пов`язаних з перевезенням пасажирів, багажу і вантажів, установлюється правилами. Укрзалізниця може доручити розгляд претензій своїм структурним підрозділам.

Згідно ст. 133 Статуту залізниць України передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені. Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством. До претензії або позову додаються документи, які підтверджують вимоги заявника. До претензії або позову щодо втрати, нестачі, псування або пошкодження крім документів, які обґрунтовують їх пред`явлення (подання), додається документ, який засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Як вбачається з відповідних відміток на вищезазначених накладних, ДП "МТП "Южний" передало ПрАТ "Інгулецький гірнично-збагачувальний комбінат" право на пред`явлення претензій та позовів у встановленому законом порядку.

Приймаючи до уваги, що передача права на пред`явлення претензій та позовів за вищевказаними накладними засвідчена переуступними підписами, а також з огляду на те, що ПрАТ "Інгулецький гірнично-збагачувальний комбінат" є вантажовідправником вантажу, суд, з урахуванням положень ст. 133 Статуту залізниць України, вважає правомірним звернення саме позивача з позовом, що розглядається в рамках даної справи.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб. Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув. Залізниця не несе відповідальності за порушення термінів доставки, якщо порушення сталося внаслідок стихійного лиха або з інших, не залежних від залізниці обставин.

Так, враховуючи допущене відповідачем прострочення термінів доставки вантажу, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення штраф у розмірі 114 893,40 грн.

Розрахунок розміру штрафу із зазначенням кількості діб прострочення, нормативного часу доставки вантажу та інших показників, необхідних для розрахунку, позивачем наведено у позовній заяві (а.с.21).

Перевіривши вищевказаний розрахунок, суд дійшов висновку про правильність його складення та відповідність положенням Статуту залізниць України та Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644.

Жодних заперечень щодо правильності розрахунку відповідачем висловлено не було.

Частиною 3 статті 13 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Так, судом не приймаються до уваги заперечення відповідача про відсутність вини залізниці у затримці доставки вантажу, оскільки такі твердження не підтверджені жодним належними та допустимими доказами. Не містять матеріали справи також і акту від 28.06.2019р. №531 про продовження строку доставки, відмітка про існування якого міститься у накладних. При цьому, суд зауважує, що така відмітка, в порушення вимог п.2.9. Правил обчислення термінів доставки вантажу, не містить інформації щодо причин затримки та не містить підпису працівника станції.

Суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ст.161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Як вже було зазначено судом, про відсутність в матеріалах справи актів, що підтверджують причини затримки вантажу, наголошувалося позивачем у відповіді на відзив на позовну заяву.

Поряд з цим, відповідач своїм правом на подання заперечень не скористався та жодних пояснень з приводу акту суду не надав, як не надав і самого акту.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про наявність у позивача правових підстав для стягнення з відповідача штрафу за порушення термінів доставки вантажів залізничним транспортом.

Вирішуючи питання щодо можливості зменшення за клопотанням відповідача суми штрафу до 57 446,70 грн, суд, враховуючи дискреційність повноважень суду щодо зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених до стягнення, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Правовий аналіз зазначених приписів свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Як вже було зазначено судом, відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно положень ст.ст.76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами, і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з ст. 74 ГПК України, ст. 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/9765/18 від 27.02.2019р.

Дослідивши подане відповідачем клопотання про зменшення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу, а також наведені в його обґрунтування посилання лише на відсутність завданих позивачу збитків внаслідок затримки вантажу, суд зазначає, що таки доводи відповідача не підтверджують винятковість випадку, а також інші, визначені вище обставини, сукупність яких може бути підставою для зменшення суми штрафу, а отже суд не вбачає підстав для задоволення відповідного клопотання Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Приймаючи до уваги задоволення позовних вимог в повному обсязі, витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.129,232,233,236-238,240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірнично-збагачувальний комбінат" (50102, м. Кривий Ріг, вул. Рудна, 47, ) штраф у сумі 114 893 /сто чотирнадцять тисяч вісімсот дев`яносто три/ грн 40 коп. та судовий збір у сумі 1 921 /одна тисяча дев`ятсот двадцять одна/ грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Ю.М. Щавинська

Повний текст складено 17 лютого 2020 р.