ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2020 р. м. Київ Справа № 911/2105/19

Господарський суд Київської області у складі судді Мальованої Л.Я. за участю секретаря судового засідання Майбороди В.М. розглянувши справу

за позовом Заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі:

Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, м. Київ

до 1) Головного управління Держгеокадастру у Київській області, м. Київ

2) Фермерського господарства "Королевич", Київська обл., м. Миронівка

третя особа ОСОБА_1 , Київська обл., м. Миронівка

про визнання недійсними наказів та договорів оренди землі

Представники сторін:

Прокурор - Заєць Ю.О.;

Позивача - не з`явився;

Відповідача 1 - не з`явився;

Відповідача 2 - Одноволик І.В.;

Третя особа - Одноволик І.В.

Обставини справи:

Заступник керівника Кагарлицької місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру до 1) Головного управління Держгеокадастру у Київській області; 2) Фермерського господарства "Королевич" за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визання недійсними наказів та договорів оренди землі.

Позовні вимоги прокурора обґрунтовані тим, що відповідачем порушені вимоги Земельного кодексу України та ЗУ "Про фермерське господарство", ним безпідставно та незаконно отримано в оренду спірні земельні ділянки.

Позивач та відповідач 1 в засідання суду не з`явились, про причини неявки не повідомили суд належним чином.

Відповідач 1 Головне управління Держгеокадастру у Київській області на адресу суду 30.09.2019 року надіслав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позову з таких підстав:

Згідно ст. 15-1, 116, 118, 122 ЗК України, Положенням про головне управління Держземагенства у Київській області, затвердженого наказом Держземагенства України від 05.06.2013 року № 242 управлінням розглянуто подане громадянином ОСОБА_1 клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства, які розташовані на території Миронівського району Київської області. До клопотання гр. ОСОБА_1 додав усі визначені Земельним кодексом України та ЗУ "Про фермерське господарство" документи для отримання земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства, а саме: клопотання, відповідні обгрунтування, графічні матеріали, документи про освіту, тобто відповідач діяв в межах наданих повноважень, керувався вимогами чинного законодавства.

В судовому засіданні прокурор підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача 2 ФГ "Королевич" та третьої особи гр. ОСОБА_1 проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Крім того, відповідачем 2 подана заява про застосування строку позовної давності. Обгрунтовуючи заяву відповідач посилається на те, що заступником прокурора Кагарлицької місцевої прокуратури подавався аналогічний позов № 36-02-4406 від 18.05.2018 року до Миронівського районного суду Київської області, а тому відсутні підстави для поновлення строку позовної давності.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Наказами Головного управління Держземагентства у Київській області ОСОБА_1. надано дозволи на розроблення документації із землеустрою: № 10-123/15-15-сг від 23.01.2015 щодо відведення в оренду земельної ділянки, розташованої на території Коритищенської сільської paди Миронівського району. Орієнтовний розмір земельної ділянки 12,9000 га; № 10-52/15- 15-сг від 20.01.2015 щодо відведення в оренду земельної ділянки, розташованої на території Коритищенської сільської ради Миронівського району. Орієнтовний розмір земельної ділянки 10,2677 га; № 10-51/15-15-сг від 20.01.2015 щодо відведення в оренду земельної ділянки, розташованої на території Коритищенської сільської ради Миронівського району. Орієнтовний розмір земельної ділянки 13,1689 га.

Всього ГУ Держземагентства у Київській області ОСОБА_1. по Коритищенській сільській раді Миронівського району видано 3 накази про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок, загальною площею 36,3366 га.

Наказами Головного управління Держгеокадастру у Київській області затверджено документацію із землеустрою та передано ОСОБА_1 в оренду для ведення фермерського господарства наступі земельні ділянки: строком на 49 років на території Коритищенської сільської раді площею 12,9000 га, кадастровий номер :02:002:0009 на підставі наказу № 10-8063/36- 15-сг від 27.11.2015 року; строком на 49 років на території Коритищенської сільської ради площею 10,2677 га, кадастровий номер :02:004:0028 на підставі наказу № 10-8059/36-15-сг від 27.11.2015 року; строком на 49 років на території Коритищенської сільської ради площею 13,1689 га, кадастровий номер :02:004:0027 на підставі наказу № 10-8058/36-15-сг від 27.11.2015 року.

Між Головним управлінням Держземагентства у Київській області та фізичною особою ОСОБА_1 на підставі виданих наказів укладено договори оренди вищевказаних земельних ділянок: договір оренди від 10.12.2015 щодо земельної ділянки площею 12,9000 га, кадастровий номер :02:002:0009, 12.12.2015 зареєстрований державним реєстратором Реєстраційної служби Миронівського районного управління юстиції Київської області Пархомук Л.І., номер запису 12576196; договір оренди від 10.12.2015 щодо земельної ділянки площею 10,2677 га, кадастровий номер :02:004:0028, 12.12.2015 зареєстрований державним реєстратором Реєстраційної служби Миронівського районной управління юстиції Київської області Пархомук Л.І., номер запису 12575293; договір оренди від 10.12.2015 щодо земельної ділянки площею 13,1689 га, кадастровий номер :02:004:0027, 12.12.2015 зареєстрований державним реєстратором Реєстраційної служби Миронівського районного управління юстиції Київської області Пархомук Л.І., номер запису 12575838.

В обгрунтування предявленого позову прокурор посилається на наступне:

Питання надання земельних ділянок державної або комунальної власності в оренду для створення фермерських господарств регулюється окремим нормативним актом - Законом України «Про фермерське господарство» (далі по тексту № 973-IV) та Земельним кодексом України.

Частиною 1 ст. 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Частиною 2 ст. 123 ЗК України особа передбачено, що зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної та комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, в якому зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Органам, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

У ч. 3 ст. 123 ЗК України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, стаття 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати інші, ніж установлені цією статтею матеріали та документи установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.

Згідно із вимогами ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Одним із таких випадків, який не передбачав передачу земельних ділянок у користування на конкурентних засадах, була їх передача громадянам для ведення фермерського господарства.

Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону № 973-IV фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону.

Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства передбачений зазначеним вище Законом.

Статтею 7 ЗУ "Про фермерське господарство" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Частинами другою та четвертою статті 7 Закону № 973-IV передбачено, що заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. У разі відмови органів державної влади та органів місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки для ведення фермерського господарства питання вирішується судом.

Отже, спеціальний Закон № 973-ІУ (ЗУ "Про фермерське господарство" визначає детальну процедуру отримання (придбання) у власність або в оренду, земельної ділянки державної чи комунальної власності з метою ведення на ній фермерського господарства, а також обов`язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які відрізняються від загальних вимог, передбачених статтею 123 ЗК України.

Так, на думку прокурора, в заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинно бути зазначено не лише про бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджую досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Таким чином, за змістом статей 1, 7 Закону № 973-ІУ заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити комплекс передбачених частиною першою статті 7 Закону № 973-ІV умов і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на розгляд суду спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і умовам, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів тощо.

Відповідно до ст. 8 Закону № 973-IV після укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. У протилежному випадку відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб`єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов`язковою процедурою проведення земельних торгів.

Однак, накази Головним управління Держгеокадастру у Київській області прийняті всупереч зазначеним вимогам законодавства.

Зокрема, в поданому ОСОБА_1 . клопотанні про надання дозволу на розробку документації із землеустрою не вказано кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви не додані документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

15.09.2014 року ОСОБА_1 . здійснено реєстрацію юридичної особи - фермерського господарства "КОРОЛЕВИЧ" (код 39394809), керівником якого є Королевич В.Л. що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 22.03.2019, та вже отримував із земель державної та комунальної власності як громадянин без конкурентних засад (земельних торгів) у грудні 2013 року земельні ділянки площею 23,3 га з кадастровим номером :04:000:0360, 91,5685 га з кадастровим номером :04:000:0350, 15,8598 га з кадастровим номером :04:000:0351 тощо, які розташовані на території Ємільчинського району Житомирської області, для ведення фермерського господарства, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 120067470 від 10.04.2018 року.

Відповідно до інформації Миронівського відділення Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області № 604/9/10-02-10-15 від 23.03.2018 за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 ОСОБА_1 не декларував доходи від діяльності фермерського господарства «КОРОЛЕВИЧ» та як суб`єкт підприємницької діяльності. Орендну плату за використання земельних ділянок площею 10,2677 га, 13,1689 га, 12,9000 га, які розташовані на території Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області сплачує ОСОБА_1 .

Згідно інформації ГУ Держпродспоживслужби у Київській області № 1 06.1-17/2803 від 03.04.2018 за ОСОБА_1 зареєстровано 1 одиницю техніки трактор колісний ХТЗ 17021, за Фермерським господарством «КОРОЛЕВИЧ» техніка не зареєстрована.

Відповідно до вимог статей 89, 91, 92 Цивільного кодексу України, ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичні осіб-підприємців» державна реєстрація юридичних осіб - це засвідчення факту створення юридичної особи, після чого виникає цивільна правоздатність юридичної особи.

Статтею 31 Земельного кодексу України передбачено, що землі фермерського господарства можуть складатися, у тому числі, із земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі.

Із аналізу зазначених норм законодавства можна зробити висновок, що фермерське господарство після державної реєстрації має право на отримання додаткової земельної ділянки (ділянок), але як юридична особа, а не як громадянин із метою створення фермерського господарства.

Також прокурор вказує, що ОСОБА_1 уклав договори суборенди з ФГ «КОРОЛЕВИЧ», що підтверджується витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.

Таким чином, отримання ОСОБА_1 значних площ земель для ведення фермерського господарства спрямоване на штучне збільшення земельного банку фермерського господарства «КОРОЛЕВИЧ», засновником керівником якого відповідач є на даний час, за спрощеною процедурою, без обов`язкового проведення земельних торгів.

Враховуючи викладене, прокурор вважає, що зазначені накази Головного управління Держгеокадастру у Київській області прийняті з порушенням вимог земельного законодавства. Договори оренди землі, які зареєстровано державним реєстратором Реєстраційної служби Миронівського районного управління юстиції Київської області Пархомук Л.І., укладені всупереч законодавчо встановленої процедури набуття права оренди на земельні ділянки з метою ведення фермерського господарства.

Щодо вимог про розірвання договорів оренди то прокурор зазначає таке:

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

При цьому, під час укладання спірного договору стороною (сторонами) порушено вимоги ст. 203 ЦК України якою визначено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

В даному випадку зміст правочину суперечить вимогам спеціального нормативного акту, який регулює суспільні відносини у сфері здійснення фермерської діяльності ст. ст. 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство», а укладення договору створює умови для незаконного користування отриманими в оренду земельними ділянками.

Отже, спірні земельні ділянки площею 12,9000 га з кадастровим номером :02:002:0009, площею 10,2677 га з кадастровим номером :02:004:0028 та площею 13,1689 га з кадастровим номером :02:004:0027 відносились до земель державної власності, у зв`язку чим її розпорядником в силу положень ч. 4 ст. 122 ЗК України є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та відповідно територіальний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин.

У зв`язку із бездіяльністю вказаного органу виконавчої влади, та не вжиття заходів щодо повернення державі незаконно відведенних земельних ділянок, Кагарлицька місцева прокуратура звертається з позовною заявою до господарського суду Київської області в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, фермерською господарства «КОРОЛЕВИЧ», третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 про визнання недійсними наказів та договорів оренди землі.

Відповідач 2 заперечив проти позову, посилаючись на те, що земельні ділянки за спірними договорами надавались в оренду фізичній особі ОСОБА_1 , а не ФГ " Королевич ", яке не може вважатись належним відповідачем у даній справі.

Крім того, позовна заява та додані до неї матеріали не містять відомостей стосовно того, які саме обставини перешкоджають захисту інтересів держави безпосередньо Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру, доказів, які б підтверджували не здійснення чи здійснення неналежним чином такого захисту.

Також відповідач 2 зазначає, що у ГУ Держземагенства у Київській області були в наявності документи, які підтверджують, що ОСОБА_1 має відповідну профільну освіту, стаж роботи в сільському господарстві згідно постанови КМУ №584 від 12.08.2015 року «Про затвердження переліку документів, що підтверджують досвід роботи в сільському господарстві» та необхідну матеріально-технічну базу (сільгосптехніку, виробничі та інші нежитлові приміщення для ведення фермерського господарства ). Крім того, чинне законодавство України дозволяє виконувати певні види господарських операцій на основі цивільно-правових угод (оренда, лізинг, підряд, тощо).

ОСОБА_1 має відповідну профільну освіту, що підтверджується дипломом спеціаліста -інженера-механіка, серія КД № 004286 від 28 лютого 1994 року Українського державного аграрного університету. Стаж роботи у сільському господарстві складає понад 16 років , що підтверджується трудовою книжкою серія БТ-І №4232239 від 12.09.1983 року (копія додається).

Разом з тим, ОСОБА_1 . має у власності достатню матеріально-технічну базу для обробітку землі в розмірах, отриманих для ведення фермерського, господарства.

Таким чином обставини, на які посилається прокурор спростовують наданими відповідачами доказами у справі.

Крім того, відповідачем 2 подана заява про застосування строку позовної давності.

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частина 1 ст. 261 ЦК України вказує, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України передбачено що, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки оскаржувані накази Головного управління Держземагенства у Київській області про надання дозволів винесені 23.01.2015 року та 20.01.2015 то строк позовної давності на їх оскарження сплинув 23.01.2018 року та 20.01.2018 року відповідно. Щодо оскаржуваних наказів Головного управління Держгеокадастру у Київській області якими затверджено проекти із землеустрою то вони винесені 27.11.2015 року, тому строк позовної давності на їх оскарження сплинув 27.11.2018 року. Щодо спірних договорів оренди, то останні укладені 10.12.2015 року та зареєстровані державним реєстратором Реєстраційної служби Миронівського районного управління юстиції Київської області 12.12.2015 року, тому строк оскарження останніх сплинув 12.12.2018 року.

Позов пред`явлено до суду 14.08.2019 року, що підтверджується календарним штемпелем поштової установи на конверті, в якому надійшла позовна заява до суду.

У позовній заяві прокурор просив суд поновити строк позовної давності посилаючись на те, що великий обсяг документів, котрі підлягали дослідженню, складнощі пов`язані із штучними перешкодами вивченням законності розпорядження землями сільськогосподрського призначення, велика кількість подібних до спірного випадку із прийняттям сільськими радами рішень на користь інших фізичних осіб, відмінних, але пов`язаних між собою, потребували значного часу для вивчення та аналізу, що свідчить про наявність об`єктивних перешкод для пред`явлення позову у визначені законом строки.

З огляду на положення ст. 261 ЦК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» перебіг строку позовної давності починається не з дня виявлення прокурором порушень законодавства під час здійснення перевірки, а з моменту коли орган в інтересах якого звертається прокурор довідався або міг довідатися про порушення своїх прав.

За змістом положень ст.4 ГПК України, господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Прокурор у позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до положень ч. 4, 5 ст. 53 ГПК України у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача, крім права на укладення мирової угоди.

Строк, у межах якого пред`являється позов як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.

Отже, як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушено, так і в разі пред`явлення позову в інтересах зазначеної особи іншою уповноваженою на це особою відлік позовної давності обчислюється однаково - з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що прокурор здійснює представництво органу, в інтересах якого він звертається до суду, на підставі закону (процесуальне представництво), а тому положення закону про початок перебігу строку позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із позовом про захист інтересів держави, у справі, що розглядається, але не наділяє прокурора повноваженнями ставити питання про поновлення строку позовної давності за відсутності відповідного клопотання з боку самої особи, в інтересах якої він звертається до суду.

В матеріалах справи відсутнє клопотання позивача про поновлення пропущеного строку позовної давності, натомість Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру подала клопотання про залишення позову без розгляду.

Таким чином, позов пред`явлено з пропуском встановленого строку позовної давності.

Наведені прокурором доводи щодо поважності пропуску строку позовної давності спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та поясненнями відповідача 2 та третьої особи.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, суд вважає, що прокурор не був позбавлений можливості пред`явити позов до відповідачів в межах трирічного строку позовної давності.

Враховуючи викладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

В силу ч. 1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, таким чином, враховуючи відмову у задоволені позовних вимог, витрати по оплаті позову судовим збором підлягають покладенню на прокурора.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 236-238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України .

Повний текст рішення підписано 12.02.2020 року.

Суддя Л.Я. Мальована