ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

"11" лютого 2020 р. Справа№ 910/12257/13

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Остапенка О.М.

Грека Б.М.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна фірма "АВМ"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2018 року (суддя А.М. Івченко)

За заявою: ОСОБА_1

до:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Інтербудінвест"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна фірма "АВМ"

3. Дочірнього підприємства "Фінансова компанія "Інтербудінвест"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

1. Служба безпеки України

2. Служба зовнішньої розвідки України

3. ОСОБА_2

4. ОСОБА_3

5. ОСОБА_4

6. ОСОБА_5

7. ОСОБА_6

8. ОСОБА_7

9. ОСОБА_8

10. ОСОБА_9

11. ОСОБА_10

12. ОСОБА_11

13. ОСОБА_12

14. ОСОБА_13

15. ОСОБА_14

16. Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Аквамарин-1"

17. ОСОБА_15

18. ОСОБА_16

19. ОСОБА_17

20. ОСОБА_18

21. ОСОБА_19

22. ОСОБА_20

23. ОСОБА_21

24. ОСОБА_22

25. ОСОБА_23

26. ОСОБА_24

27. ОСОБА_25

28. ОСОБА_26

29. ОСОБА_27

30. ОСОБА_28

31. ОСОБА_29

32. ОСОБА_30

33. ОСОБА_31

34. ОСОБА_32

35. ОСОБА_33

36. ОСОБА_34

37. ОСОБА_35

38. ОСОБА_36

39. ОСОБА_37

40. ОСОБА_38

41. ОСОБА_39

42. ОСОБА_40

43. ОСОБА_41

44. ОСОБА_42

45. ОСОБА_43

46. ОСОБА_44

47. ОСОБА_45

48. ОСОБА_46

49. ОСОБА_47

50. ОСОБА_48

51. ОСОБА_49

52. ОСОБА_50

53. ОСОБА_51

54. ОСОБА_52

55. ОСОБА_53

56. ОСОБА_54

57. ОСОБА_55

58. ОСОБА_56

59. ОСОБА_57

60. ОСОБА_58

61. ОСОБА_59

62. ОСОБА_60

63. ОСОБА_61

64. ОСОБА_62

65. ОСОБА_63

66. ОСОБА_64

67. ОСОБА_65

68. ОСОБА_66

69. ОСОБА_67

70. ОСОБА_68

71. ОСОБА_69

72. ОСОБА_70

73. ОСОБА_71

74. ОСОБА_72

75. ОСОБА_73

76. ОСОБА_74

77. ОСОБА_75

78. ОСОБА_76

79. ОСОБА_77

80. ОСОБА_78

81. ОСОБА_79

82. ОСОБА_80

83. ОСОБА_81

84. ОСОБА_82

85. ОСОБА_83

86. ОСОБА_84

87. ОСОБА_85

88. ОСОБА_86

89. ОСОБА_87

90. ОСОБА_88

91. ОСОБА_89

92. ОСОБА_90

93. ОСОБА_91

94. ОСОБА_92

95. ОСОБА_93

96. ОСОБА_94

97. ОСОБА_95

98. ОСОБА_96

99. ОСОБА_97

100. ОСОБА_98

101. ОСОБА_99

102. ОСОБА_100

103. ОСОБА_101

104. ОСОБА_102

105. ОСОБА_103

106. ОСОБА_104

107. ОСОБА_105

108. ОСОБА_106

109. ОСОБА_107

110. ОСОБА_108

111. ОСОБА_109

112. ОСОБА_110

113. ОСОБА_111

114. ОСОБА_112

115. ОСОБА_113

116. ОСОБА_114

117. ОСОБА_115

118. ОСОБА_116

119. ОСОБА_117

120. ОСОБА_118

121. ОСОБА_119

122. ОСОБА_120

123. ОСОБА_121

124. ОСОБА_122

125. ОСОБА_123

126. ОСОБА_124

127. ОСОБА_125

128. ОСОБА_126

129. ОСОБА_127

130. ОСОБА_128

131. ОСОБА_129

132. ОСОБА_130

133. ОСОБА_131

134. ОСОБА_132

135. ОСОБА_133

136. ОСОБА_134

137. ОСОБА_135

138. ОСОБА_136

139. ОСОБА_137

140. ОСОБА_138

141. ОСОБА_139

142. ОСОБА_140

143. ОСОБА_141

144. ОСОБА_142 ;

145. ОСОБА_143 ;

146. ОСОБА_144

про: спростування майнових дій боржника

в межах справи № 910/12257/13

За заявою ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно - інвестиційна компанія "Інтербудінвест"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Інтербудінвест", Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна фірма "АВМ", Дочірнього підприємства "Фінансова компанія "Інтербудінвест", про спростування майнових дій боржника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2018 у справі № 910/12257/13 позовну заяву ОСОБА_1 про спростування майнових дій боржника в межах справи № 910/12257/13 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Інтербудінвест" з урахуванням заяв про зміну предмету позову від 18.10.2017, від 24.10.2017, від 14.02.2018, задоволено повністю. Спростовано майнову дію по передачі Об`єкту незавершеного будівництва, розташованого за будівельною адресою: м. Київ, Святошинський район, проспект Перемоги, 131, а саме: житлового будинку - секція № 1 - вартістю 33 699 600,00 грн. підземного паркінгу - вартістю 2 260 800, 00 грн., офісного центру (секція Г) - вартістю 2 438 400, 00 грн. від Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Інтербудінвест" (ідентифікаційний код 32799609) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна фірма "АВМ" (ідентифікаційний код 38090593) на підставі Акту приймання-передачі об`єкту незавершеного будівництва, розташованого за будівельною адресою - проспект Перемоги, 131 у Святошинському районі м. Києва від 07.12.2012 року. Визнано право власності на 78% будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва недобудованого житлового будинку, розташованого за будівельною адресою: м. Київ, Святошинський район, проспект Перемоги, 131 (секція № 1) за Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Інтербудінвест". Визнано право власності на 100% будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва недобудованих вбудовано-прибудованих торговельних та офісних приміщень і автомобільного паркінгу, розташованих за будівельною адресою: м. Київ, Святошинський район, проспект Перемоги, 131 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Інтербудінвест". Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна фірма "АВМ" повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Інтербудінвест" документи, які були передані за Актом № 1 передачі дозвільної документації на будівництво комплексу житлового будинку № 1 з вбудованими приміщеннями, підземного паркінгу та офісного центру по проспекту Перемоги 131 в Святошинському районі м. Києва від 27 березня 2013 p.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна фірма "АВМ" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить долучити до матеріалів справи №910/12257/13, договір доручення №2/Д/12 від 22.04.2012, договір передоручення №1/П/12 від 25.04.2012, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2018 у справі №910/12257/13.

Крім того, апелянт звернувся з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження у зв`язку із обставинами непереборної сили, в якому просив визнати причини пропуску строку на апеляційне оскарження поважними та поновити ТОВ "Інвестиційно-будівельна фірма "АВМ" пропущений строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 06.06.2018.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2020 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна фірма "АВМ" передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді: Отрюха Б.В., суддів:Остапенка О.М., Грека Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна фірма "АВМ" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2018 у справі №910/12257/13 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна фірма "АВМ" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2018 у справі №910/12257/13 залишено без руху. Попереджено Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна фірма "АВМ", що у випадку не усунення у встановлений термін недоліків стосовно подання заяви про поновлення строку з зазначенням поважності причин пропуску такого строку - у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

Згідно частини 3 статті 260 Господарського процесуального кодексу України протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною 4 статті 260 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

23.01.2020 та 27.01.2020 через відділ документального забезпечення суду Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Вест" надійшли клопотання про відмову у відкритті.

Разом з цим, 31.01.2020 через відділ документального забезпечення суду Північного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-Будівельна фірма «АВМ» надійшла заява на поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому представник зазначив, що апелянт усунув недоліки та направив копію апеляційної скарги всім учасникам провадження та зазначив інші підстави поважності пропуску строку звернення із апеляційною скаргою, на підтвердження надано в якості доказів, лист Державної прикордонної служби України від 14.10.2014 року №12/3-7104, ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24.10.2014, лист Оболонського управління поліції в місті Києві від 28.10.2019 №Т-4948/125/51/04-2019, постанову про закриття кримінального провадження від 23.05.2018 року, лист Дніпровського управління поліції ГУ НП у м. Києві від 09.10.2019 року, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 21.12.2019 р. №.

Розглянувши та вирішуючи зазначене клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-Будівельна фірма «АВМ» про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 06.06.2018 р. у справі № 910/12257/13, апеляційний господарський суд виходить з такого.

За загальним правилом частини першої статті 119 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до положень статті 256 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення; учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

У свою чергу частиною другою статті 261 ГПК України передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки; 2) йропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

За правовими позиціями Верховного Суду, у випадку пропуску строку апеляційного оскарження підставами для розгляду апеляційної скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами), тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій. Дотримання строків оскарження судового рішення є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними (зокрема, постанова Верховного Суду від 20.04.2018 р. № 822/2337/17).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність (постанова Верховного Суду від 14.02.2018 р. у справі № 754/9100/14-ц).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема, для дотримання правил судової процедури, і це не є порушенням права на справедливий суд (зокрема, рішення ЄСПЛ від 12.07.2007 р. у справі «Станков проти Болгарії»); такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 р. у справі «Перетяка та Шереметьев проти України»); норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності; зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ від 28.03.2006 р. у справі «Мельник проти України»).

Крім наведеного Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» вказав також, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Держави вправі встановлювати правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі (рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства», «Креуз проти Польщі»).

У рішенні від 03.04.2008 р. у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що право на справедливий розгляд судом, гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має розумітися у світлі верховенство права, зазначеного в преамбулі Конвенції; одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остачочності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру. Стосовно відновлення провадження через значний період часу шляхом поновлення строку на ординарне апеляційне оскарження Суд зазначив, що правова система багатьох країн- членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Якщо ж строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. При цьому вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Зважаючи на наведені законодавчі приписи, правові висновки Верховного Суду та позиції Європейського суду з прав людини, суд, оцінюючи викладені ТОВ «ІБФ «АВМ» причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 06.06.2018 р. за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходить з такого.

Щодо посилання апелянта на нібито неотримання ними оскаржуваної ухвали суду, то відповідно до частин першої, третьої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до названого Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

З відомостей сайту згаданого Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що оскаржувана ухвала Господарського суду міста Києва від 06.06.2018 р. зареєстрована в цьому Реєстрі 13.06.2018 р. та оприлюднена 14.06.2018 р.

Таким чином, з 14.06.2018 р. до дня подання апеляційної скарги 28.12.2019 р. ТОВ «ІБФ «АВМ» мало можливість ознайомитись з оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції. Проте суду не надано логічного та зрозумілого пояснення тому, що перешкоджало Заявникові та його представникам ознайомлюватись з оскаржуваною ухвалою суду та своєчасно подати належно оформлену апеляційну скаргу протягом передбаченого частиною першою статті 256 ГПК України десятиденного строку на подання такої скарги.

Аналогічна позиція наведена, зокрема, в ухвалі Верховного Суду від 24.01.2020 р. у справі № 761/29472/19.

Крім того, несвоєчасне вручення (одержання) копії оскаржуваного рішення (ухвали) суду могло бути підставою для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження лише у разі, якщо така апеляційна скарга була б подана не пізніше річного строку з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення (частина друга статті 261 ГПК України).

При цьому суд виходить з того, що зазначений у частині другій статті 261 ГПК України річний строк є присічним і не застосовується лише у двох випадках, вказаних у тій же нормі (зокрема, постанова Верховного Суду від 19.09.2019 р. у справі № 922/1775/16).

Наведеною нормою частини другої статті 261 ГПК України як виняток застосування згаданого річного строку передбачено лише два випадки, а саме: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Як вбачається з матеріалів справи та, зокрема, оскаржуваної ухвали Господарського суду міста Києва від 06.06.2018 р., ТОВ «ІБФ «АВМ» є учасником (Відповідачем) справи за позовом ОСОБА_1 про спростування майнових дій боржника у межах справи № 910/12257/13 про банкрутство ТОВ «БІК «Інтербудінвест», відтак був залученим до розгляду цієї справи.

Стосовно нібито неповідомлення ТОВ «ІБФ «АВМ» про розгляд зазначеної справи суд виходить з того, що відповідно до положень частин третьої, сьомої статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. При цьому учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За частиною першою статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що судові повідомлення та оскаржувана ухвала були надіслані Господарським судом міста Києва на адресу ТОВ «ІБФ «АВМ», яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме (04070, м. Київ, вул. Верхній Вал, 72, ).

Також, слід зазначити, що розгляд даної справи неодноразово відкладався у зв`язку із неявкою учасників, в тому числі ТОВ «ІБФ «АВМ».

В матеріалах справи наявні ряд поштових повернень від ТОВ «ІБФ «АВМ», на яких зазначено причини повернення "виїхали".

Таким чином, надіслання судом процесуальних документів на адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у разі відсутності повідомлення особою іншої адреси для направлення поштової кореспонденції, є належним виконанням приписів процесуального закону щодо надсилання судових рішень учасниками справи.

Зазначена обставина давала суду першої інстанції підстави розглядати заяву ОСОБА_1 по суті.

ТОВ «ІБФ «АВМ» не доведено суду, що ними було вжито заходів щодо виконання передбаченого статтею 120 ГПК України процесуального обов`язку повідомити суд про зміну свого місцезнаходження, а відтак судові повідомлення вважаються врученими в розумінні наведеної вище частини сьомої статті 120 ГПК України.

Стосовно посилання ТОВ «ІБФ «АВМ» на пропуск строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 06.06.2018 р. внаслідок виникнення обставин непереборної сили, суд виходить з того, що непереборною силою є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності (частина друга статті 218 Господарського кодексу України).

Згідно з положеннями статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються торгово- промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами за зверненням суб`єкта господарської діяльності. Такими форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

В якості таких обставин непереборної сили ТОВ «ІБФ «АВМ» наведено те, що керівник цього Товариства ОСОБА_145 , починаючи з 04.10.2014 р. і до 08.11.2019 р., був відсутнім на території України через політичні переслідування із погрозою його вбивства та перебуванням його у розшуку, проте доказів таких переслідувань та погроз суду не надано, так само як і вжиття названою фізичною особою передбачених національним законодавством та міжнародно-правовими актами заходів на захист від цих переслідувань і погроз.

Крім того, суд виходить з того, що ОСОБА_145 як фізична особа та ТОВ «ІБФ «АВМ» як юридична особа є різними суб`єктами правовідносин, остання є учасником справи, в межах якої подано апеляційну скаргу. Проте апелянтом не доведено шляхом подання належних і допустимих доказів того, яким чином власні особисті проблеми фізичної особи ОСОБА_145 вплинули на припинення/зупинення господарської діяльності ТОВ «ІБФ «АВМ» як юридичної особи, перешкодили цьому Товариству як юридичній особі реалізовувати права та обов`язки суб`єкта господарської діяльності, зокрема й прав у відповідному судовому процесі.

Відповідно до частини другої статті 42 ГПК України учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (статті 13, 74 ГПК України).

Зважаючи на усе наведене вище, суд дійшов до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення клопотання ТОВ «ІБФ «АВМ» від 28.12.2019 р. (29.01.2020 р.) про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 06.06.2018 р. у справі за позовом ОСОБА_1 про спростування майнових дій боржника у межах справи № 910/12257/13 про банкрутство ТОВ «БІК «Інтербудінвест», оскільки апеляційна скарга на названу ухвалу суду першої інстанції подана ТОВ «ІБФ «АВМ» більш ніж через 1 рік 5 місяців після прийняття цієї ухвали суду, тобто після спливу передбаченого частиною другою статті 261 ГПК України максимального річного строку оскарження такої ухвали, та апелянтом не надано суду належних і допустимих доказів наявності саме в діяльності ТОВ «ІБФ «АВМ» (а не будь-якої іншої фізичної чи юридичної особи) обставин, що згідно з названою нормою ГПК України могли бути підставою для незастосування цього присічного строку і поновлення строку оскарження.

Керуючись статтями 234, 256, 258, 261 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ» у відкритті апеляційного провадження у справі №910/12257/13.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ» (04070, м. Київ, вул. Верхній Вал, 72, ) на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2018 у справі №910/12257/13 з доданими до неї документами повернути апелянту.

3. Матеріали справи №910/12257/13 повернути до Господарського суду міста Києва.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді О.М. Остапенко

Б.М. Грек