ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.20р. Справа № 917/1129/19

За позовною заявою Кременчуцької міської ради Полтавської області, пл. Перемоги, 2, м. Кременчук, Полтавська область, 39600,

до 1. Державної архітектурно-будівельної інспекції України, бульвар Лесі Українки, 26, м. Київ, 01133,

2. Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області Департаменту державної реєстрації, пл. Перемоги, 2, м. Кременчук, Полтавська область, 39600,

3. Фізичної особи - підприємця Михайлової Тетяни Миколаївни, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1

про визнати недійсним та скасувати реєстрацію декларацію, рішення про державну реєстрацію, Свідоцтво про право власності.

Суддя Погрібна С.В.

Секретар судового засідання Павленко С.М.

Представники сторін згідно протоколу судового засідання від 30.01.2020 р.

Обставини справи. Кременчуцька міська рада Полтавської області звернулося з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області та Фізичної особи - підприємця Михайлової Тетяни Миколаївни позовними вимогами:

- визнати недійсним та скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації - будівництва магазину роздрібної торгівлі продовольчих товарів по вул . Київській , 63-Г в м. Кременчуці Полтавської області, зареєстрованою Департаментом державно-будівельної інспекції у Полтавській області від 02.02.2015 року за № ПТ 73;

- визнати недійсним та скасувати рішення про Державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 19754242 від 03.03.2015 року, прийняте державним реєстратором Реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції;

- визнати недійсним та скасувати видане Реєстраційною службою Кременчуцького управління юстиції від 03.03.2015 року (індексний номер: 34432573) Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, відповідно до якого Михайлова Тетяна Миколаївна є власником магазину роздрібної торгівлі продовольчих товарів по вул. Київській, 63-Г Полтавської області , загальною площею 52,12 кв.м.

Ухвалою суду від 23.07.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Підготовче засідання призначено на 18.09.2019р. на 14:30 год.

13.08.2019 р. від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 8574).

19.08.2019 р. від відповідача 3 надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 8785).

30.08.2019 р. позивачем подано письмові пояснення (вх. № 9207).

Ухвалою суду від 18.09.2019р. продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та відкладено розгляд справи на 22.10.2019 р.

Ухвалою суду від 22.10.2019 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено на 21.11.2019 р. до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 21.11.2019 р. відкладено розгляд справи на 19.12.2019 р.

19.12.2019 р. розгляд справи по суті відкладено на 26.12.2019 р. на 10:30 год.

Судове засідання, призначене на 26.12.2019 р. на 11:00 год., не відбулося у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Наступне засідання призначено на 30.01.2020 р.

02.01.2020 р. від Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області надійшли письмові пояснення (вх. № 30).

Представники сторін в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду даної справи.

Судом з`ясовано обставини справи та досліджено докази.

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, суд розглядає спір за наявними матеріалами.

Позивач в обґрунтування позовних вимог вказує наступне.

До Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 03.03.2015 року внесено запис про державну реєстрацію права власності на магазин роздрібної торгівлі продовольчих товарів, розташований за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, вул. Київська, 63-г за Михайловою Тетяною Миколаївною .

Вказаний запис внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 19754242 від 03.03.20 І 5 року.

Реєстраційною службою Кременчуцького міського управління юстиції, Михайловій Тетяні Миколаївні було видане свідоцтво про право гласності на нерухоме майно, серії та номер: 34432573 від 03.03.2015 року.

Вищезазначене свідоцтво видане на підставі Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, а саме: будівництво магазину роздрібної торгівлі продовольчих товарів за адресою: Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Київська, 63-Г, зареєстрованою Департаментом державної-будівельної інспекції у Полтавській області від 02.02.2015 року за №ПТ 73 (а.с. 17).

У вищезазначеній декларації фізична особа-підприємець Михайлова Тетяна Миколаївна в якості документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою зазначила - договір оренди землі зареєстрований в управлінні Держкомзему у місті Кременчук Полтавської області від 29.12.2011 року за № 00504.

Позивач стверджує, що зазначена інформація не відповідає дійсності оскільки між Кременчуцькою міською і радою Полтавської області та Фізичною особою-підприємцем Михайловою Тетяною Миколаївною був укладений договір про встановлення особистого строкового сервітуту, щодо земельної ділянки площею 92 кв.м. по вул. Київській, в районі жилого будинку № 63 для розміщення стаціонарної малої архітектурної форми -- двох зблокованих торговельних павільйонів для реалізації продовольчих товарів першої необхідності, зареєстрований в управлінні Держкомзему у місті Кременчук Полтавської області від 29.12.2011 року за №00504.

Також, в обґрунтування вимог позивач посилається на наступні докази та вказує, що 01.11.2016 року за вих. № 01-38/1989 Кременчуцькою міською радою Полтавської області до Державної архітектурно-будівельної інспекції України та Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області був направлений лист з зазначенням вищезазначеної інформації та проханням видати відповідний наказ та виключити запис про реєстрацію Декларації про готовність об`єкту до експлуатації, а саме: будівництво магазину роздрібної торгівлі продовольчих товарів по вул. Київській, 63-Г в м. Кременчуці Полтавської області, зареєстрованої Департаментом державної-будівельної інспекції у Полтавській області від 02.02.2015 року за № ПТ 73 з єдиного реєстру протягом строку та у відповідності до чинного законодавства (а.с. 28-29).

На вказаний лист Виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області отримано відповідь Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області за вих. № 1016-1.8/2422 від 14.11.2016 року, де зазначено про необхідність надання відповідних документів для проведення перевірки (а.с. 31).

25.11.2016 року до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області прибув представник Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області Тарасова Юлія Вікторівна, яка оглянула та отримала копії всіх необхідних документів для проведення відповідної перевірки, зазначених у вищевказаному листі.

14.12.2016 року за вх. № 01-38/1989 на адресу виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області надійшов лист від Державної архітектурно-будівельної інспекції України (вих. № 40-303-12/11476) в якому повідомлялось, що на період з 21.11.2016 р. по 25.11.2016 р. призначено позапланову перевірку на об`єкті, будівництва магазину роздрібної торгів. і продовольчих товарів за адресою: Полтавська обл., м. Кременчук, по вул. Київська, 63-Г (а.с. 32).

В подальшому Виконавчий комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області отримав лист від Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області від 08.02.2017 р. за вих. № 1016-1.8/289 в якому повідомляється, що будівельні роботи з будівництва магазину роздрібної торгівлі продовольчих товарів по вул. Київській, 63-Г в м. Кременчуці здійснювалися на підставі декларації про початок виконання будівельних робіт зареєстрованої Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю в Полтавській області за № ПТ 0683 від 31.10.2014 року. Також, повідомлено, що у декларації про початок виконання будівельних робіт та у декларації про готовність об`єкта до експлуатації щодо земельної ділянки зазначено договір оренди землі, зареєстрований в управлінні Держкомзему у місті Кременчук Полтавської області від 29.12.2011 року за № 00504, що не відповідає дійсності, так як між Кременчуцькою міською радою Полтавської області та ФОП Михайловою Тетяною Миколаївною був укладений договір про встановлення особистого строкового сервітуту, щодо земельної ділянки площею 92 кв.м. по вул. Київській, в районі жилого будинку № 63 для розміщення стаціонарної малої архітектурної форми - двох зблокованих торговельних павільйонів для реалізації продовольчих товарів першої необхідності.

Так, позивач стверджує, що при реєстрації декларації від 02.02.2015 року за № ПТ 73 про готовність об`єкта розташованого м. Кременчуці по вул. Київська, 63-Г до експлуатації, Департаментом державної-будівельної інспекції у Полтавській області не перевірено повноту даних, зазначених у ній (як то наявність договору оренди земельної ділянки та його реєстрація тощо), що призвело до введення в експлуатацію об`єкту нерухомості на земельній ділянці, яка не передавалась в користування або у власність замовнику, а отже позовні вимоги Кременчуцької міської ради щодо скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації підлягають задоволенню.

Оскільки, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно із видачею свідоцтва про право власності було здійснено Реєстраційною службою Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області з урахуванням документу (декларації), який містив недостовірні дані, в зв`язку із чим Михайлова Тетяна Миколаївна набула право власності на відповідне нерухоме майно, позивач просить суд вимоги в частині скасування рішення про Державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) та скасування Свідоцтва про право власності, також задовольнити.

Відповідач-1 стверджує, що враховуючи достатність відомостей зазначених ФОП Михайловою Т.М. у поданій нею декларації, підстави для направлення її на доопрацювання були відсутні, тому 02.02.2015 року за № ПТ 72 вона була зареєстрована. Під час реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації відповідач 1 діяв в порядок та спосіб встановлений законодавством.

Відповідач-2 в своїх поясненнях зазначає, що 02 березня 2015 року до Реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції було подано заяву про реєстрацію права власності на магазин роздрібної торгівлі продовольчих товарів, що розташований за адресою: м. Кременчук, вулиця Київська, 63-Г від гр. Михайлової Тетяни Миколаївни . На підтвердження вищевказаного реєстратором було сформовано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) за №10437452, на якій заявниця власноручно поставила підпис.

До вказаної заяви були подані оригінали та копії наступних документів:

- технічний паспорт від 25.02.2015 р., виданий Товариством з обмеженою відповідальністю «Бюро технічної інвентаризації міжрегіональне»»;

- декларація ПТ 73 від 02.02.2015 року, видана Департаментом державно-будівельної інспекції у Полтавській області;

- свідоцтво про присвоєння поштової адреси №2039 від 11.12.2014р., видане Управлінням містобудування та архітектури виконавчого комітету Кременчуцької міської ради;

- договір про встановлення особистого сервітуту від 12.12.2011р., укладений між Кременчуцькою міською радою та Михайловою Тетяною Миколаївною .

Відповідно до п. 49 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 17.10.2013р. №868 (в редакції від 01.01.2015р. чинній на момент реєстрації), визначено, що у разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудовані чи реконструйовані об`єкти нерухомого майна заінтересованою особою є замовник будівництва, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об`єкт нерухомого майна заявник подає:

- документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку;

- документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

- технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

- документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

03.03.2015 року державним реєстратором реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області Боруцою (Кондратьєвою) Тетяною Миколаївною було здійснено державну реєстрацію права власності на спірний магазин та сформовано свідоцтво про право власності за №34432573 та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень.

Так, на думку відповідача-2, Державним реєстратором була здійснена державна реєстрація на підставі документів, визначених законодавством, яке було чинним на момент реєстрації.

Відповідач-3, в свою чергу заперечуючи проти позову, посилається на наступне.

З метою здійснення підприємницької діяльності Михайловою Т.М. було прийнято рішення про будівництво на земельній ділянці по вул. Київській у м. Кременчуці, в районі житлового будинку № 63 у м. Кременчуці, право користування якої належить їй на підставі зазначеного договору сервітуту, магазину роздрібної торгівлі.

28.10.2013 року за №28-06/1256/33 Виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради було видано Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки № 92, для об`єкта - будівництво магазину роздрібної торгівлі продовольчих товарів, по вул. Київській у м. Кременчуці, в районі житлового будинку № 63. Замовник ФОП Михайлова Т.М.

11.12.2014 року Розпорядженням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради №339-Р було присвоєно незавершеному будівництву, магазину роздрібної торгівлі продовольчих товарів адресу: м. Кременчук, вулиця Київська, буд. 63-Г.

02.02.2015 року, Департаментом ДАБІ у Полтавській області прийнято Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, а саме: будівництво магазину роздрібної торгівлі продовольчих товарів по вул. Київська, буд. 63-Г в м. Кременчуці.

При реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 02.02.2015 року, програмне, комп`ютерне забезпечення не давало можливості внести дані договору сервітуту, лише договору оренди. Оскільки іншої можливості провести реєстрацію не було, в розділ 111 було внесено інформацію про документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою, а саме: договір оренди землі. Дата укладення договору та номер реєстрації в Управлінні Держкомзему є ідентичними з датою і номером договору сервітуту.

25.02.2015 року Михайловою Т.М. було виготовлено технічний паспорт на об`єкт - магазин роздрібної торгівлі продовольчих товарів по вул. Київська, буд. 63-Г. Загальна площа об`єкту становить 55,12 кв.м. Згідно Декларації - вважати закінчений будівництвом об`єкт до експлуатації.

03.03.2015 року Михайловій Т. М . було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме: магазин роздрібної торгівлі продовольчих товарів, за адресою: м. Кременчук, вул. Київська, буд. 63-Г загальною площею 52,12 кв.м. Індексний номер: 34432573. Право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом від 03.03.2015 року.

14.06.2016 року Михайлова Т.М. звернулась до Кременчуцької міської ради з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у м. Кременчуці (у користування із земель комунальної власності), для експлуатації та обслуговування магазину роздрібної торгівлі продовольчими товарами по вул. Київська, буд. 63-Г. Зазначена заява була прийнята та зареєстрована, про що свідчить штамп на бланку заяви.

Вказана заява Михайлової Т.М. , в порушенням вимог статті 123 Земельного кодексу України, була проігнорована, на неї не надано жодної відповіді та станом на сьогоднішній день, не розглянута і жодного рішення не прийнято.

Відповідач стверджує, що позивач знаючи мету отримання земельної ділянки в користування, погоджуючи всі необхідні юридичні дії, передбачаючи подальше використання земельної ділянки Михайловою Т.М. для розміщення магазину роздрібної торгівлі продовольчих товарів, недобросовісно використовує свої владні повноваження з метою обмеження права власності особи на об`єкт нерухомості.

На думку відповідача-3 жодних правових підстав вважати приміщення магазину продовольчих товарів, який належить Михайловій Т.М. , самочинним будівництвом не має, оскільки об`єкт будувався на земельній ділянці, яка була надана саме для цієї мети та з наявністю всіх необхідних дозвільних документів. Підстави для скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 02.02.2015 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно - магазин роздрібної торгівлі продовольчих товарів за адресою: м. Кременчук, вул. Київська, буд. 63-Г, загальною площею 52,12 кв.м., Індексний номер: 34432573 - відсутні.

Господарське судочинство здійснюється на підставі основних засад, які зазначені в частині 3 статті 2 ГПК України. Однією з них є принцип змагальності сторін. Зміст цього принципу розкривається зокрема в положеннях частини 3 статті 13, частині 1 статті 74, частинах 1-3 статті 80 ГПК України, та полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши обставини та дослідивши надані документальні докази, суд встановив, 12.12.2011 року між ФОП Михайловою Тетяною Миколаївною та Кременчуцькою міською радою було укладено договір про встановлення особистого строкового сервітуту, який був зареєстрований в управлінні Держкомзему у м. Кременчук від 29.12.2011 року за № 00504 (а.с. 21-22).

Предметом договору сервітуту є особистий строковий сервітут, встановлений виключно Набувачу на земельну ділянку в м. Кременчуці, на якій буде розміщуватись та використовуватись для провадження підприємницької діяльності стаціонарна мала архітектурна форма (пункт 1.1. Договору).

Відповідно до статті 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Строк дії земельного сервітуту, що встановлюється договором між особою, яка вимагає його встановлення, та землекористувачем, не може бути більшим за строк, на який така земельна ділянка передана у користування землекористувачу.

Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.

Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Згідно статті 100 Земельного кодексу України Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (землекористувачем) земельної ділянки.

Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Згідно п.п. 1.2., 1.3. Договору, об`єктом сервітуту за цим договором, є земельна ділянка в м. Кременчуці, яка знаходиться по вул. Київській, в районі житлового будинку №63 площею 92 кв.м., згідно схеми прив`язки стаціонарної малої архітектурної форми.

Постановою Автозаводського суду міста Кременчука Полтавської області від 27.03.2013 р. у справі № 524/1938/13-а за позовом Михайлової Т.М. до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області та Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області зобов`язано Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Кременчуцької міської ради видати Михайловій Т.М. містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки площею 92 кв.м на будівництво магазину роздрібної торгівлі по вул. Київській, в районі житлового будинку № 63в м. Кременчуці (а.с. 38-40).

28.10.2013 року за № 28-06/1256/33 Виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради було видано Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки №92, для об`єкта - будівництво магазину роздрібної торгівлі продовольчих товарів (а.с. 35-36).

11.12.2014 року Розпорядженням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради №339-Р було присвоєно незавершеному будівництву, магазину роздрібної торгівлі продовольчих товарів таку адресу: м. Кременчук, вул. Київська, 63-Г.

02.02.2015 року, Департаментом ДАБІ у Полтавській області прийнято Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, а саме: будівництво магазину роздрібної торгівлі продовольчих товарів по вул. Київська, 63-Г в м. Кременчуці.

При реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 02.02.2015 року було внесено інформацію про документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою, а саме: договір оренди землі. Дата укладення договору та номер реєстрації в Управлінні Держкомзему є ідентичними з датою і номером договору сервітуту (а.с. 17-19).

25.02.2015 року Михайловою Т.М. було виготовлено технічний паспорт на об`єкт - магазин роздрібної торгівлі продовольчих товарів по вул. Київська, 63-Г. Загальна площа об`єкту становить 55,12 кв.м. (а.с.26).

03.03.2015 року Михайловій Т.М . було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме: магазин роздрібної торгівлі продовольчих товарів, за адресою: м. Кременчук, вул. Київська, 63-Г, загальною площею 52,12 кв.м. Індексний номер: 34432573. Право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом від 03.03.2015 року (а.с. 20).

14.06.2016 року Михайлова Т.М. звернулась до Кременчуцької міської ради з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у м. Кременчуці (у користування із земель комунальної власності), для експлуатації та обслуговування магазину роздрібної торгівлі продовольчими товарами по вул. Київська, 63-Г (а.с. 16).

Рішення стосовно вказаної заяви не прийнято. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

При прийнятті рішення судом враховано наступне.

За положеннями статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 51 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчий комітет міської ради є її виконавчим органом, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, міського голови її виконавчий комітет здійснює свої повноваження по сформуванню нового складу виконавчого комітету.

Виконавчий комітет ради утворюється у складі відповідно міського голови, заступника (заступників) міського голови, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету, а також керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, інших осіб. Міська рада утворює у складі виконавчого комітету ради орган з питань містобудування та архітектури.

Очолює виконавчий комітет міської ради відповідно міський голова.

Виконавчий комітет є підзвітним і підконтрольним раді, що його утворила, а з питань здійснення ним повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольним відповідним органам виконавчої влади.

Одним із основних завдань виконавчого комітету є виконання Конституції та законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, рішень міської ради; взаємодія з іншими органами влади і місцевого самоврядування.

Положеннями частин 1, 2 статті 36 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено, право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням або зареєстрованою декларацією про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що належать до I - III категорій складності, підключення об`єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт. Реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт проводить орган державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі протягом п`яти робочих днів з дня надходження декларації.

Відповідно до частини 4 статті 36 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" інспекції державного архітектурно-будівельного контролю повертають декларацію про початок виконання будівельних робіт замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації.

Порядком виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 р. № 466 (що діяла на момент прийняття декларації про початок робіт) визначено, що підготовчі роботи - роботи з підготовки земельної ділянки, влаштування огородження будівельного майданчика та знесення будівель і споруд, порушення елементів благоустрою в межах відведеної земельної ділянки, вишукувальні роботи, роботи із спорудження тимчасових виробничих та побутових споруд, необхідних для організації і обслуговування будівництва, улаштування під`їзних шляхів, складування будівельних матеріалів, підведення тимчасових інженерних мереж, а також з винесення інженерних мереж та видалення зелених насаджень.

Відповідно до вказаного Порядку орган державного архітектурно-будівельного контролю протягом п`яти робочих днів з дня надходження до нього декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації, та здійснює дії щодо внесення інформації, зазначеної у декларації, до реєстру.

Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів визначається постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 "Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів".

02.02.2015 року, Департаментом ДАБІ у Полтавській області прийнято Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, а саме: будівництво магазину роздрібної торгівлі продовольчих товарів по вул. Київська, 63-Г в м. Кременчуці.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Акти, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність) можуть бути оскаржені до суду відповідно до статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 надав конституційне тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України. Так, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України "Про архітектурну діяльність" для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Положеннями частини 5 статті 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що органи державного архітектурно-будівельного контролю здійснюють контроль за виконанням підготовчих та будівельних робіт.

За змістом статті 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

В процесі такого контролю відповідні органи наділені повноваженнями, зокрема, реєструвати або повертати на доопрацювання декларацію про початок будівельних робіт (стаття 36 Закону, в редакції, чинній станом на початок будівництва), реєструвати або повертати декларацію про готовність об`єкта до експлуатації (стаття 39 Закону).

Згідно з пунктом 1 Положення про державну архітектурно-будівельну інспекцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 липня 2014 року № 294 (далі - Положення), ДАБІ є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Відповідно до пункту 3 цього Положення основними завданнями ДАБІ є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, зокрема, здійснення державного контролю та нагляду за дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил; виконання дозвільних та реєстраційних функцій у будівництві, ліцензування у визначених законодавством випадках.

Згідно з частиною 1 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції, чинній на момент прийняття декларації) Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до I - III категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Положеннями частини 4 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції, чинній на момент прийняття прийнято декларації), визначено, що прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об`єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів.

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації (частина 5 статті 39 Закону).

Відповідно до частини 6 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції, чинній на момент прийняття прийнято декларації) Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю повертають декларацію про готовність об`єкта до експлуатації замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації.

Як встановлено судом, 02.02.2015 року Департаментом ДАБІ у Полтавській області на ім`я замовника ФО-П Михайлова Т.М. без будь-яких зауважень та недоліків, а також порушень містобудівного законодавства було зареєстровано Декларацію № ПТ 73 про готовність об`єкта до експлуатації магазину роздрібної торгівлі продовольчих товарів по вул. Київська, 63-Г в м. Кременчуці.

З вказаної декларації вбачається, що декларація про початок будівельних робіт, зареєстровано в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Полтавської області 31.10.2014 р. № ПТ83.

Здійснюючи повноваження з контролю, посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю мають право проводити перевірки, під час яких: мають безперешкодний доступ до місць будівництва об`єктів та до об`єктів, що підлягають обов`язковому обстеженню; у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видають обов`язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або зупинення підготовчих та будівельних робіт, тощо.

Проте, маючи зазначену вище компетенцію щодо проведення контролю дотримання вимог будівельного законодавства, Департаментом ДАБІ у Полтавській області зареєстрував декларації про початок виконання ФО-П Михайловій Т.М. будівельних робіт та про готовність об`єкту до експлуатації, не виявивши при цьому будь-яких порушень містобудівного законодавства з боку заявника. Крім того, після реєстрації декларації про початок будівництва органи державного архітектурно-будівельного контролю мали можливість повністю перевірити відомості, зазначені у відповідній декларації та у випадку виявлення недостовірних в ній даних - реалізувати свою компетенцію з контролю.

Виникненню права власності у ФО-П Михайлова Т.М., виходячи з національної системи регулювання підстав та порядку набуття такого права на новостворене нерухоме майно, слугувала та передувала активна участь в такому процесі держави в особі відповідних органів архітектурно-будівельного контролю, які спочатку надали дозвіл на будівництво, процес якого вони були уповноважені контролювати, а потім прийняли до експлуатації закінчений після будівництва об`єкт. В зв`язку з чим, враховуючи, що право власності на об`єкт нерухомості ФО-П Михайлова Т.М. в результаті проведення державними органами законодавчих процедур, то відповідальність за такі дії (навіть якщо припустити, що вони були проведені з помилкою) не може покладатися на відповідача 3, який розраховував на належність та легітимність таких процедур.

Передане в користування за договором сервітуту тверде покриття, є нічим іншим ніж земельною ділянкою, а саме частиною земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Тобто отримавши в користування земельну ділянку, відповідач 3, вважав, що отримав її від виконавчого органу місцевого самоврядування у належний та легітимний спосіб завдяки владної участі таких органів, тому наслідки недотримання органами місцевого самоврядування особливого порядку передання земельної ділянки в оренду мають покладатися саме на них.

Відтак, Департаментом ДАБІ у Полтавській області, перевіривши та зареєструвавши декларацію № ПТ 83 про початок виконання будівельних робіт та декларацію № ПТ 73 про готовність об`єкта до експлуатації, погодила, що будівництво та прийняття до експлуатації об`єкту здійснювалося без будь-яких порушень вимог законодавства.

03.03.2015 року Михайловій Т.М. було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме: магазин роздрібної торгівлі продовольчих товарів, за адресою: м. Кременчук, вул. Київській, 63-Г, загальною площею 52,12 кв.м. Індексний номер: 34432573. Право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом від 03.03.2015 року (а.с. 20).

Зміст положень статті 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" кореспондує, що для усунення можливості зловживання правом на перевірки, сукупність заходів, які здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю за додержанням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил можуть здійснюватися лише під час виконання відповідними суб`єктами підготовчих та будівельних робіт.

Тобто за загальним правилом такі перевірки можливі щодо тих об`єктів, які знаходяться в процесі будівництва.

Виключенням із цього загального правила є виявлення факту самочинного будівництва у зв`язку з чим, такі перевірки можуть стосуватися й збудованого об`єкту.

Разом з тим, після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання, та виключає можливість віднесення такого об`єкту до самочинного в силу його узаконення. А відтак, не може визнаватись законною перевірка контролюючого органу такого об`єкта та акти, оформлені за результатами державного архітектурно-будівельного контролю.

Таким чином, після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпала свою дію фактом виконання, в зв`язку з чим, оскаржуваною у справі декларацією будь-які права або охоронювані законні інтереси позивача не порушуються, а скасування реєстрації такої декларації не буде нести будь-яких правових наслідків. Сам факт реєстрації такої декларації та отримання свідоцтва на право власності на підставі неї виключає можливість віднесення спірного об`єкту нерухомого майна до самочинного в силу його узаконення, в зв`язку з чим вимога позивача про скасування декларації задоволенню не підлягає.

Щодо доводів позивача в частині скасування рішення про Державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування Свідоцтва про право власності суд зазначає наступне.

Право власності ФО-П Михайлової Т.М. на об`єкт (магазин роздрібної торгівлі продовольчих товарів, за адресою: м. Кременчук, вул. Київській, 63-Г, загальною площею 52,12 кв.м.) становить "майно", яке підпадає під захист статті 1 Першого протоколу до Конвенції (див., mutatismutandis, рішення від 24 червня 2003 року у справі "Стреч проти Сполученого Королівства", заява N 44277/98, пункти 32 - 35).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що викладена, зокрема, у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 916/641/18 та постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 927/849/17 свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права, і не породжує, не змінює і не припиняє певні права та обов`язки, тобто не є правочином.

Свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Чинність документа, в даному випадку свідоцтва є показником, який характеризує його юридичну силу, тобто якщо правова підстава (правочин), у зв`язку з якою був виданий документ, визнана недійсною, то такий правочин не породжує у його сторін прав, а відтак свідоцтво, як посвідчувальний документ, втрачає свою юридичну силу, і не може підтверджувати право, яке вже відсутнє.

Відповідно до статті 41 Конституції України держава гарантує належне забезпечення захисту права власності на нерухоме майно, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно з приписами статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статей 317, 319 Цивільного кодексу України, саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Згідно статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом; примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток, з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 325 Цивільного кодексу України фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Згідно з положеннями статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Вищезазначеними нормами встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, за якою право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не передбачена законом.

Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не передбачено законом, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності передбачає його законність і добросовісність.

Згідно з статтею 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною першою статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У практиці ЄСПЛ (рішення у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, "Щокін проти України" від 14.10.2010, "Серков проти України" від 07.07.2011, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23.11.2000, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати стосовно сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

В рішенні Європейського суду з прав людини "Зеленчук та Цицюра проти України" від 22.05.2018 р. зазначено, що перша і найважливіша вимога статті 1 Протоколу №1 до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державної влади у безперешкодне користування своїм майном повинно бути законним: друге речення першого абзацу дозволяє позбавлення майна тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням власності шляхом забезпечення дотримання "законів". Більш того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, властивий всім статтям Конвенції. Принцип законності передбачає, що відповідні положення національного законодавства є досить доступними, точними і передбачуваними в їх застосуванні.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.

Втручання держави у право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду". Втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, якою необхідно досягти, та засобами, які застосовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар".

В питаннях оцінки "пропорційності" Європейський суд з прав людини, як і в питаннях наявності "суспільного", "публічного" інтересу, також визнає за державою достатньо широку "сферу розсуду", за виключенням випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах (рішення в справах "Спорронґ і Льоннорт проти Швеції", "Булвес" АД проти Болгарії"). Таким чином, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини майнове право особи може бути припинено, зокрема у разі, якщо цього потребують загальні інтереси суспільства.

Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Відповідно до цієї статті слід оцінювати три критерії на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним (нормативний акт повинен бути доступним та передбачуваним); чи переслідує воно легітимну мету, тобто вчинене в інтересах суспільства (має "суспільний", "публічний" інтерес); чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном шляхом обмеження прав) пропорційним визначеним цілям - чи забезпечено справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини.

Суд перевіряє відповідність втручання вимогам цієї статті, встановлюючи, по-перше, наявність майна в розумінні Конвенції, по-друге, наявність втручання у право заявника мирно володіти майном, по-третє, підстави виправданості втручання, зазначені вище.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 12 червня 2019 року № 916/1986/18.

В момент оформлення права власності за ФО-П Михайлової Т.М. на об`єкт (магазин роздрібної торгівлі продовольчих товарів, за адресою: м. Кременчук, вул. Київській, 63-Г, загальною площею 52,12 кв.м.) не існувало жодних обставин та підстав для відмови їй у реєстрації її права власності на об`єкт.

З огляду на зазначене, а також беручи до уваги презумпцію правомірності набуття права власності, зважаючи на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази незаконності набуття ФО-П Михайловою Т.М. права власності на об`єкт (магазин роздрібної торгівлі продовольчих товарів, за адресою: м. Кременчук, вул. Київській, 63-Г, загальною площею 52,12 кв.м.), в зв`язку з чим позовні вимоги Кременчуцької міської ради щодо скасування права власності за зазначеною особою становлять втручання позивача у право ФО-П Михайлова Т.М. на мирне володіння своїм майном, передбачене Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та задоволенню не підлягають.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Представник відповідача-3 у відзиві на позов просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

Позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (стаття 261 Цивільного кодексу України).

Частиною третьою статті 267 зазначеного Кодексу передбачена можливість застосування позовної давності лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові, як це визначено частиною четвертою статті 267 Цивільного кодексу України.

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права або охоронюваного законом інтересу особи.

Тобто, правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права, а відтак і обґрунтованості позовних вимог.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, необхідно з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду.

Таким чином, правила спливу позовної давності суд не застосовує, оскільки судом встановлено, що позивач не довів належними і допустимими доказами порушення права держави (суспільства), що і слугує підставою для відмови у позові, а тому у суду відсутні підстави для відмови у позові у зв`язку з пропущенням строку позовної давності.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмовляє у їх задоволенні в повному обсязі.

Згідно статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до приписів статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 209, 210, 232, 233, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (через Господарський суд Полтавської області).

Повне рішення складено 11.02.2020 р.

Суддя Погрібна С.В.