СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2020 р. Справа № 922/2726/19

Cхідний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого (доповідача): судді: при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: від позивача: від відповідача 1: від відповідача 2: від відповідача 3: від третьої особи:Стойка О.В. Попков Д.О., Пушай В.І. Склярук С.І. Єгоров С.Г. - за ордером (адвокат); Не з`явився; Не з`явився; Не з`явився; Шестопалов С.М. - особисто;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Шестопалова Сергія Михайловича с.Рогозянка, Харківська область

на рішення господарського суду Харківської області
від26.11.2019р.
у справі № 922/2726/19 (суддя Присяжнюк О.О.)
за позовом: до відповідачів:Фізичної особи - підприємця Васильченко Лариси Володимирівни м.Харків 1.Великобурлуцької районної Державної адміністрації Харківської області смт.Великий Бурлук, Харківська область 2.Державного реєстратора прав на нерухоме майно Великобурлуцької РДА Марченко Іллі Леонідовича смт.Великий Бурлук, Харківська область 3.Державного реєстратора прав на нерухоме майно Великобурлуцької РДА Кривошея Віталія Олександровича смт.Великий Бурлук, Харківська область
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні Відповідача: про Фізичної особи - підприємця Шестопалова Сергія Михайловича с.Рогозянка, Харківська область скасування реєстрації
ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року до господарського суду звернулась Фізична особа - підприємець Васильченко Лариса Володимирівна м.Харків (далі -Позивач) з позовом до Великобурлуцької районної Державної адміністрації Харківської області смт.Великий Бурлук, Харківська область (далі - Відповідач 1), Державного реєстратора прав на нерухоме майно Великобурлуцької РДА Марченко Іллі Леонідовича смт.Великий Бурлук, Харківська область(далі - Відповідач 2), Державного реєстратора прав на нерухоме майно Великобурлуцької РДА Кривошея Віталія Олександровича смт.Великий Бурлук, Харківська область (далі - Відповідач 3) в якому просила суд визнати протиправними і скасувати рішення про державну реєстрацію суборенди земельної ділянки, індексний номер: 29958054 від 08.06.2016 15:17:27 державного реєстратора Марченко І.Л. Великобурлуцької районної державної адміністрації, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 48528521 від 05.09.2019 09:49:42 Державного реєстратора прав на нерухоме майно Великобурлуцької РДА Кривошей Віталія Олександровича (з урахуванням заяви про зміну предмету позову а.с. 189-199 т. 1).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.08.2019 залучено до участі у справі Третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - Фізичну особу - підприємця Шестопалова Сергія Михайловича с.Рогозянка, Харківська область (далі - Третя особа).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 26.11.2019р. позовні вимоги задоволені у повному обсязі. Витрати по сплаті судового збору покладено на Відповідачів порівну.

Третя особа, не погодившись із прийнятим рішенням, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати спірне рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх вимог заявник скарги зазначив, що судом першої інстанції не встановлено об`єктивно всі обставини справи та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- суд не вирішив питання щодо його права, яке виникло на підставі Договору суборенди ;

- Позивач, прийнявши спадщину у вигляді права оренди на спірну земельну ділянку, також успадкувала і обов`язки, які виникли між Третьою особою та попереднім Орендарем;

- судом не досліджувалось питання наявності правовідносин, які існують між Позивачем та Третьою особою стосовно права оренди на спірну земельну ділянку.

На адресу суду від Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечував проти доводів апеляційної скарги. Зокрема, зазначав, що заявником апеляційної скарги не наведено жодної норми Господарського процесуального кодексу України, яка була порушена судом першої інстанції, а питання наявності спірних правовідносин між Позивачем та Третьою особою вже було досліджено Верховним Судом в межах справи №820/854/18.

Відповідачі не скористались правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Представник Третьої особи у судовому засіданні 10.02.2020 підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник Позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав рішення суду законним та обґрунтованим.

Представники Відповідачів не з`явились, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи.

Колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників Відповідачів, які не скористались своїми правами, передбаченими статтею 42 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду підлягає залишенню без змін, однак з урахуванням мотивів, наведених в цій постанові, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини:

- укладення 24.03.2006р. між Відповідачем 1 (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) Договору оренди земельної ділянки строком на 49 років (п. 8 Договору);

- укладення 18.11.2010 між ОСОБА_1 (орендар) та Третьою особою (суборендар) Договору суборенди земельної ділянки, що знаходиться в користуванні орендаря згідно з договором оренди від 24.03.2006.

- успадкування права на оренду земельної ділянки, що було надано ОСОБА_1 , Васильченко Лариси Володимирівни (Позивач у справі), що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09.10.2012, посвідченого державним нотаріусом Марченко Н.І.;

- укладення 23.09.2015 між Відповідачем 1 та Позивачем Додаткової угоди до Договору оренди земельної ділянки від 24.03.2006, зареєстрованого у Харківській регіональній філії Державного підприємство Центр державного земельного кадастру за № 03, відповідно до якої внесено зміни у договір від 24.03.2006 та зазначено орендарем земельної ділянки Васильченко Ларису Володимирівну .

- реєстрації права оренди спірної земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав 19.04.2016 за Позивачем на 49 років, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 84712403 від 10.04.2017(а.с. 52-54);

- проведення 08 червня 2016 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно Великобурлуцької районної державної адміністрації Марченко І.Л., державної реєстрації права суборенди земельної ділянки, індексний номер: 29958054 від 08.06.2016 15:17:27 за Договором суборенди від 18.11.2010. укладеного між ОСОБА_1 . та Третьою особою;

- проведення державним реєстратором прав на нерухоме майно Великобурлуцької РДА Кривошей Віталієм Олександровичем повторної реєстрації права суборенди земельної ділянки за Третьою особою (індексний номер 48528521 від 05.09.2019 09:49:42).

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на те, що дії державного реєстратора Марченко І.Л. щодо проведення державної реєстрації права суборенди земельної ділянки, індексний номер 29958054 від 08.06.2016 15:17:27 за Договором від 18.11.2010 та проведення повторної державної реєстрації суборенди земельної ділянки, індексний номер 48528521 від 05.09.2019 09:49:42 державним реєстратором Кривошеєм В.О. є незаконними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим просив їх скасувати.

Відповідач 1 заперечував проти позовних вимог, посилаючись на те, що державний реєстратор Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області Марченко Л.І. діючи в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, перевіривши надані документи і встановивши, що вони відповідають законодавству України і не містять заборон для реєстрації передбачених ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», 08 серпня 2016 року здійснив державну реєстрацію речового права, а саме Договору суборенди земельної ділянки листопада 2010 року.

Відповідач 2 правом на подання відзиву на позов не скористався.

Відповідач 3 у відзиві проти позовних вимог заперечив, зазначивши, що даний спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки Позивач набула право оренди не як підприємець, а як фізична особа. Також стверджував, що дійсно Законом "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" чітко врегульовано питання скасування державної реєстрації, однак технічна можливість його виконання - відсутня. У зв`язку з чим, дотримуючись інтересів Третьої особи, враховуючи, що рішення суду скасовано, державним реєстратором було прийнято рішення про державну реєстрацію іншого речового права через нову реєстрацію.

Третя особа в суді першої інстанції також не скористалась правом висловити правову позицію щодо предмету спору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачі, приймаючи вказані рішення, порушили вимоги чинного законодавства, зокрема Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" щодо встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Предметом позову є вимоги про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію суборенди земельної ділянки.

Оскаржуючи зазначене рішення господарського суду, Третя особа вважає, що судом не вирішено спір про його право, яке виникло на підставі Договору суборенди.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, судова колегія зазначає наступне.

Правовідносини сторін з приводу оренди (суборенди) земельної ділянки регулюються нормами Земельного Кодексу, Закону України «Про оренду землі» в редакції, що діяла на відповідний момент.

Як встановлено судом першої інстанції, 24.03.2006 між Відповідачем 1 (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено Договір оренди земельної ділянки па території Андріївської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, площею 20,6605 га, з них: під пасовищами - 9,2783 га, під господарським шляхами - 0,3080 га, дамба - 0,0335 га, під болотами - 0,6583 га, водне дзеркало - 9,9425 га, сіножаті - 0,4399 га, терміном на 49 років.

Також, 18 листопада 2010 року між ОСОБА_1 (орендар) та Третьою особою (суборендар) укладено Договір суборенди земельної ділянки, що знаходиться в користуванні орендаря згідно з договором оренди від 24.03.2006.

За змістом п.36 Договору оренди, його дія припиняється, зокрема, у разі смерті орендаря (фізичної особи). Наведене узгоджується з положеннями статті 31 Закону України "Про оренду землі" у відповідній редакції.

Встановлено, що ОСОБА_1 , орендар за Договором оренди, помер 13.01.2012 року, отже дія Договору оренди припинилася, починаючи із зазначеної дати.

Щодо Договору суборенди на зазначену земельну ділянку від 18.11.2010 року, то в силу вимог його п.4.5п/п б, ч.4 ст.8 Закону України «Про оренду землі» його дія також припинилася через припинення Договору оренди. Також в силу вимог п.4.3 Договору суборенди, ст.8 ч.5 Закону України «Про оренду землі», до зазначеної дати 13.01.2012 року право суборенди Третьої особи на спірну земельну ділянку за Договором суборенди навіть не виникло, оскільки цей Договір не був зареєстрований у передбаченому законом порядку.

Обставини фактичного виконання Третьої особою умов Договору суборенди не входять до предмету дослідження в межах даної справи та не впливають на оцінку правовідносин сторін в межах предмету заявлених позовних вимог.

Дійсно, право оренди земельної ділянки площею 20,6605 га для рибогосподарських потреб, що розташована на території Андріївської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, що було надано померлому за Договором оренди від 24.03.2006 року, успадкувала його сестра - Позивач у справі, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.10.2012р. (а.с. 47 т. 1) та на підставі ч.1 ст.7 зазначеного Закону.

Вимогами ч.ч.3,2 ст.16 Закону «Про оренду землі», передбачений порядок укладення договору оренди землі, за змістом якого укладення договору оренди земельної ділянки може бути здійснено на підставі цивільно-правового договору або в порядку спадкування.

Позивач, набувши право оренди на спірну земельну ділянку в порядку спадкування, звернулася до Відповідача 2 щодо реалізації зазначеного права та на підставі розпорядження голови Великобурлуцької РДА від 18.08.2015 року №199 між сторонами укладено Додаткову угоду від 23.09.2015 року до Договору оренди від 24.03.2006р., за змістом якої Позивач отримала статус орендаря на умовах зазначеного Договору.

Зазначена Додаткова угода не визнана недійсною в передбаченому законом порядку, отже, уклавши цю Угоду, що містить посилання на умови Договору оренди від 24.03.2006 року, сторони в такій формі уклали новий договір оренди спірної земельної ділянки.

За змістом ст.17 Закону в редакції, що діяла на момент укладення відповідної додаткової угоди, об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Право оренди Позивачки на підставі зазначеної угоди зареєстровано нею 19.04.2016 року, згідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.33).

Доводи заявника апеляційної скарги, що таким чином дію Договору оренди від 24.03.2006 року було продовжено із заміною орендаря - протирічать вищенаведеним вимогам закону України «Про оренду землі» та вимогам Договору оренди.

За таких обставин, доводи заявника апеляційної скарги про порушення його права суборенди та не дослідження з цього приводу обставин справи є безпідставними, оскільки Договір суборенди припинив свою дію в силу припинення Договору оренди.

Встановлено, що 08.06.2016 державним реєстратором сектору з питань державної реєстрації речових прав Великобурлуцької районної державної адміністрації Марченко І.Л. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 29958054.

Також встановлено, що 05.09.2019 року державним реєстратором сектору з питань державної реєстрації речових прав Великобурлуцької районної державної адміністрації Кривошеєм В.О. прийнято рішення про повторну державну реєстрацію суборенди земельної ділянки, індексний номер :48528521 від 05.09.2019 09:49:42.

Відповідно до пункту 1, 2 частини третьої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції від 01.01.2016р.), державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Такий обов`язок узгоджується із закріпленими частиною першою статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" засадами державної реєстрації прав, зокрема гарантуванням державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження (пункт 1).

Пунктом 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 встановлено, що розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Отже, до повноважень державного реєстратора входить дослідження документів на предмет їх відповідності вимогам законодавства, визначення факту виникнення в заявника речового права на нерухоме майно або ж його обтяження, а також встановлення відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно.

Державний реєстратор у силу свого правового статусу має обов`язок з виконання в повному обсязі усіх залежних від нього дій задля надання учасникам обороту нерухомості державних гарантій охорони та захисту їх прав на нерухомість. Ця обставина, у свою чергу, має позитивно впливати на весь оборот об`єктів нерухомого майна й захищеність прав його учасників, оскільки мінімізує ризики державної реєстрації прав на нерухоме майно або їх обтяжень з помилками.

Тобто, державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобов`язаний перевірити, зокрема, інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав у тому числі з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації, зокрема повинен запитувати інформацію про наявність чи відсутність державної реєстрації у органів, що здійснювали таку реєстрацію до 1 січня 2013 року.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним судом України в постанові від 29.09.2015 № 21-760а15.

Одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну земельну ділянку суперечить засадам офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно, є порушенням чинного законодавства та інтересів позивача, за яким право оренди земельної ділянки зареєстровано первинно та не припинялося.

Аналогічний висновок міститься і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №823/378/16.

Разом із тим, в порушення вимог законодавства України, державними реєстраторами речових прав при проведенні державної реєстрації речового права вказаної земельної ділянки належним чином не перевірено наявність права оренди на дану земельну ділянку за Позивачем, внаслідок чого неправомірно здійснено повторну реєстрацію договору оренди одних і тих самих земельних ділянок, що є недопустимим.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а висновки суду першої інстанції правомірними.

Судова колегія вважає безпідставними доводи апелянта щодо неправильного застосування місцевим господарським судом норм процесуального права при розгляді питання підвідомчості даного спору господарському суду, оскільки по даному спору вже існує висновок Касаційного Адміністративного Суду у складі Верховного Суду з цього приводу.

Враховуючи наведене, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Харківської області від 26.11.2019 у справі № 922/2726/19 ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на Третю особу.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Шестопалова Сергія Михайловича с.Рогозянка, Харківська область - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 26.11.2019 у справі №922/2726/19 - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції покласти на Фізичну особу - підприємця Шестопалова Сергія Михайловича с.Рогозянка, Харківська область.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано 17.02.2020.

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя Д.О. Попков

Суддя В.І. Пушай