ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2020 Справа № 904/2761/19

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Орєшкіна Е.В., Широбокова Л.П.

секретар судового засідання Мацекос І.М.

за участю представників:

від позивача: Ажмяков Р.В., посвідчення №1390 від 10.07.2007, ордер серії АЕ №1015288 від 07.02.2020, адвокат

від відповідача: Звада В.В., довіреність №45/10-129 від 07.02.2020, представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2019 у справі №904/2761/19 (суддя Назаренко Н.Г.; рішення ухвалене о 12:20 год. у місті Дніпро, повне рішення складено 13.11.2019)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест", м.Київ

до Державної установи "Софіївська виправна колонія (№45)", с.Макорти, Софіївський район, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості та штрафних санкцій в розмірі 476731,83 грн.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Державної установи "Софіївська виправна колонія (№45)" про стягнення (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) 421131,01 грн. - основного боргу, 76224,71 грн. - пені, 7372,67 грн. - трьох процентів річних, відповідно до умов договору на постачання природного газу №К-6 від 13.08.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань з оплати поставленого природного газу.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2019 у справі №904/2761/19 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державної установи "Софіївська виправна колонія (№45)" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест" суму основного боргу у розмірі 277787,61 грн., три проценти річних у розмірі 4863,19 грн., пеню у розмірі 24300,71 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 4968,79 грн.

Відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 143343,40 грн. основного боргу, 51924,00 грн. пені, трьох процентів річних у розмірі 2509,48 грн. та 4200,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Означене рішення вмотивовано неправильним нарахуванням суми заборгованості, пені і трьох процентів річних здійснених з урахуванням Додаткової угоди №6 до укладеного договору на постачання природного газу. Суд дійшов висновку про визнання неукладеною Додаткової угоди №6 та здійснив перерахунок заявлених до стягнення сум.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач (ТОВ "Екотехноінвест") звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2019 у справі №904/2761/19 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог в стягненні з відповідача 143343,40 грн. основного боргу, 51924,00 грн. пені, 3% річних у розмірі 2509,48 грн. В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

В апеляційній скарзі позивач посилається на необґрунтовану відмову судом першої інстанції в прийнятті Додаткової угоди №6 до укладеного договору на постачання природного газу.

В обґрунтування необхідності укладання Додаткової угоди №6 ТОВ "Екотехноінвест" в листі до Державної установи "Софіївська виправна колонія (№45)" посилалось на офіційну інформацію на ринку природного газу, на якому впродовж грудня 2018 і початку 2019 відбулося підвищення закупівельних цін на постачання природного газу і експертний висновок Київської Торгово-промислової палати України. За експертним висновком, що ґрунтується на прейскуранті цін НАК "Нафтогаз України", ринкова ціна газу у січні 2019 була на 30% вищою, ніж у останньому періоді постачання (грудні 2018) між позивачем і відповідачем (9325 грн.). Державна установа "Софіївська виправна колонія (№45)" не надала до запропонованого проекту Додаткової угоди №6 будь-якої інформації щодо результатів її розгляду, проте оскільки установа здійснювала споживання природного газу у січні 2019, що не було передбачено договором постачання газу №6-К, товариство вважало, що його пропозицію по укладанню Додаткової угоди №6 прийнято.

Додаткова угода є єдиним документом, що визначає умови постачання природного газу на січень 2019, оскільки сам договір не передбачає ні можливості постачання природного газу у січні 2019 (дія договору закінчується 31.12.2018), ні ліміту фінансування для проведення цієї закупівлі. На думку, позивача Додаткова угода №6 є юридичним оформленням усного договору сторін щодо продовження постачання у виняткових обставинах. Відповідач не мав правових підстав для споживання газу поза рамками Додаткової угоди №6, так як договір уже був нечинним. Визнаючи чинність Додаткової угоди, як підстави для споживання газу, відповідач зобов`язаний визнати правомірність визначеної у Додатковій угоді ціни на газ, оскільки ним вона своєчасно не оскаржувалася, а припинення споживання природного газу на знак незгоди - не здійснювалося.

Скаржник вказує, що судом не повністю досліджені обставини справи, що призвело до безпідставного відмовлення в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Враховуючи положення ч. 1 ст. 692 ЦК України і п. 3.2.1 договору, товариство вважає, що Акт приймання-передачі природного газу за січень 2019 до договору є підтвердженням поставки природного газу у січні 201947,827 тис. куб. м на загальну суму 582532,86 грн.

Позивач не згодний із задоволенням судом клопотання відповідача про зменшення пені і зазначає, що суд мав врахувати, що сума пені нарахована згідно умов укладеного договору не є "значно" чи "надмірно" великою. Крім того, договором передбачено ставку пені у меншому розмірі, ніж обмежений законодавством розмір, що свідчить, що нарахована пеня не є надмірною. Відповідачем не доведено, що позивач не зазнав збитків, у зв`язку з простроченням оплати.

Відповідач (ДУ "Софіївська виправна колонія (№45)") у відзиві на апеляційну скаргу вважає зазначені в апеляційній скарзі доводи безпідставними і необґрунтованими.

Установа вважає безпідставними посилання позивача щодо відсутності у відповідача правових підстав для споживання природного газу у січні 2019 з огляду на нечинність договору постачання, оскільки п. 10.5 договору передбачено, що відповідно до ст. 36 Закону "Про публічні закупівлі" дія договору продовжується на строк, достатній для завершення опалювального сезону у січні 2019 року в обсязі, що не перевищує 20% суми, визначеної у договорі.

Враховуючи ч. 1 ст. 627 ЦК України і умови п. 10.3. договору відповідач вказує на безпідставність посилань позивача на непідписану установою Додаткову угоду №6. В порядку ст. 188 ГК України позивач не звертався до господарського суду з позовом про визнання Додаткової угоди №6 до договору укладеною.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.12.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2019 у справі №904/2761/19; розгляд справи призначено в судовому засіданні на 13.01.2020 о 11:30 год.

13.01.2020 за клопотанням позивача і у зв`язку з неявкою представників сторін апеляційний розгляд справи було відкладено на 10.02.2020 о 11:30 год.

За результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції в судовому засіданні 10.02.2020 прийнято постанову, з проголошенням вступної та резолютивної частини.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено наступні обставини.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест" (Постачальник) і Державною установою "Софіївська виправна колонія (№45)" (Споживач) укладено договір постачання природного газу №К-6 від 13.08.2018 (далі договір, а.с.12-14), за умовами якого Постачальник зобов`язався забезпечувати поставку природного газу по предмету: ДК 021:2015, код 09123000-7 - природний газ з послугами транспортування магістральними трубопроводами споживачу для його власних потреб (споживання), а Споживач зобов`язався приймати природний газ та своєчасно оплачувати його вартість відповідно до умов цього договору.

Пунктом 2.1. договору визначено, що поставка природного газу здійснюється протягом періоду споживання у жовтні-грудні 2018 року, виходячи із нижчезазначеного помісячного обсягу та розподілу споживання: у жовтні - 15 тис. м куб., листопаді - 40 тис. м куб., грудні - 60 тис. м куб., ІV квартал 2018 - 115 тис. м куб.

Відповідно до пункту 2.2. договору допускається зменшення або перевищення місячних обсягів споживання природного газу у поточному місяці, встановлених у пункті 2.1. в розмірі до 5%. У випадку перевищення/зменшення споживання місячних обсягів газу більше ніж на 5%, Споживач зобов`язується узгодити це з Постачальником до 15 числа місяця поставки газу (в довільній формі, поштою, факсом тощо) до 12-00 годин. У випадку зменшення планового обсягу газу у поточному місяці здійснюється на підставі листа споживача узгодженого з оператором ГРМ.

В пунктах 3.2., 3.2.1. договору сторонами передбачено, що передача обсягів газу від Постачальника Споживачеві у відповідному місяці оформлюється актом приймання-передачі газу, який стає невід`ємною частиною цього договору. Акт приймання-передачі газу за поточний місяць складається Постачальником на підставі отриманих від Споживача даних до 5 числа місяця, наступного за місяцем споживання у 2 примірниках і служить підставою для визначення вартості обсягу фактично спожитого газу в місяці споживання та розрахунків сторін за цим договором.

Згідно з пунктом 4.1. договору встановлено, що ціна за спожитий природний газ у жовтні - грудні 2018 року за 1000 куб. м, з урахуванням тарифів на його транспортування магістральними трубопроводами становить 8478,00 грн. з урахуванням ПДВ:

- податок на додану вартість у розмірі 20% складає 1 413,00 грн.;

- загальна вартість всього обсягу поставки складає 974970,00 грн. з урахуванням ПДВ, ПДВ 162495,00 грн.

Ціна газу, розрахована відповідно до пунктів 4.1. цього договору, є обов`язковою для сторін з дати набрання нею чинності. Визначена на її основі вартість газу буде застосована сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за газ згідно з умовами договору (пункт 4.2. договору).

В пункті 4.3. договору встановлено, що розрахунковий період за договором становить один місяць - з 9.00 години першого дня місяця до 9.00 години першого для наступного місяця включно. Місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу на загальну кількість реалізованого газу. Загальна сума вартості договору складається з місячних сум вартості договірних обсягів постачання газу Споживачеві.

Сторонами в пунктах 5.1., 5.2. договору погоджено, що оплата газу здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами у національній валюті на розрахунковий рахунок Постачальника шляхом 100% оплати до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. В платіжних дорученнях Споживач повинен обов`язково вказувати номер договору, дату його підписання, призначення платежу. За наявності заборгованості у Споживача за даним договором Постачальника зараховує кошти, що надійшли від Споживача, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по даному договору, незалежно від вказаного в платіжному дорученні призначення платежу (п. 5.2. договору).

Згідно з пунктом 10.1. договір вступає в силу з моменту підписання і діє в частині поставок газу до 21.12.2018 року, а в частині розрахунків - до повного їх закінчення.

За пунктом 10.3. договору всі зміни до цього договору оформлюються письмовими додатковими угодами, що стають невід`ємною частиною договору і мають переважаючу силу над положеннями договору.

Відповідно до пункту 10.5. договору згідно ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" від 25.12.2015 №922-VІІІ дія договору поставки природного газу може продовжуватися на строк, достатній для закінчення опалювального сезону у січні 2019 року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі.

15.10.2018 сторонами до договору було укладено і підписано Додаткову угоду №2 (а.с.47), якою пункти 2.1. і 4.1. договору були викладені в новій редакції:

п.2.1. Поставка природного газу здійснюється протягом періоду споживання у жовтні-грудні місяці 2018 року, виходячи із нижчезазначеного обсягу: у жовтні - 13,4 тис. м куб., листопаді - 36,69 тис. м куб., грудні - 53 тис. м куб., ІV квартал -103,09 тис. м куб.;

п.4.1. Ціна за спожитий природний газ у жовтні-грудні 2018 за 1000 куб. м З урахуванням тарифів на його транспортування магістральними трубопроводами становить 9325,80 грн. з урахуванням ПДВ;

- податок на додану вартість у розмірі 20% складає 1554,3 грн.;

- загальна вартість всього обсягу поставки складає 961405,20 грн. з урахуванням ПДВ 160234,20 грн. (а.с.47).

Додатковою угодою до договору №5 від 24.01.2019 (а.с.48) сторони узгодили, що керуючись положеннями частини 5 ст. 36 Закону України від 25.12.2015 року №922 - VІІ "Про публічні закупівлі" та пункту 10.5 Договору на постачання природного газу від 13.08.2018 № К-6 та виконання зобов`язань щодо закупівлі товару в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної у договорі, відповідно до затверджених у встановленому порядку на цю мету видатків, а саме 168237,43 грн. з урахуванням ПДВ 28039,57 грн.

Сторони змінили пункт 2.1. договору та погодили, що поставка природного газу у січні 2019 складає: у січні 18,04 тис. м куб., лютому -, березні -, всього 18,04 тис. м куб. (а.с.48).

За твердженням постачальника у січні 2019 ним було поставлено споживачу 47,827 тис. куб. м на загальну суму 582532,86 грн., що оформлено Актом приймання-передачі природного газу, який підписаний лише постачальником (а.с.15).

На підтвердження обсягів спожитого газу споживачем постачальник надав звіт про надходження та розподіл природного газу замовника послуг транспортування №2 від 12.02.2019 і акт наданих послуг з розподілу природного газу №ДГП89000524 від 31.01.2019 (а.с.16-18).

Постачальником виставлено споживачу на оплату поставленого природного газу рахунки: №62 від 07.02.2019 на суму 582532,86 грн. з ПДВ і №62 від 08.02.2019 на суму 168237,43 грн. з ПДВ (а.с.21-22).

Відповідно до копії поштового фіскального чеку від 03.06.2019 постачальником на адресу споживача була направлена претензія №198-19 від 03.06.2019 (а.с.24,25), в якій у зв`язку з відсутністю оплати за поставлений природний газ у грудні 2018 і січні 2019 постачальник вимагав погасити заборгованість у сумі 421131,01 грн. та за порушення умов оплати перерахувати пеню у сумі 47587,80 грн.

Оскільки сума заборгованості споживачем погашена не була, постачальник звернувся з відповідним позовом до господарського суду.

Спірні правовідносини виникли з приводу поставки позивачем та відповідно споживання відповідачем природного газу у певний період, а саме у січені 2019 року.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За статтею 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями частини другої статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 2 Розділу II Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496 (надалі Правила) визначено, що постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

Відповідач з сумою заборгованості погодився частково, вважає, що при розрахунку суми заборгованості позивач повинен був виходити з погодженого сторонами у Додатковій угоді №5 до договору обсягу поставленого природного газу і ціни газу.

Позивач при визначені суми заборгованості виходив з проекту Додаткової угоди №6 до договору, в якій пункт 4.1. пропонувалось викласти в наступній редакції: "4.1. ціна за спожитий природний газ у жовтні - грудні 2018 за 1000 куб. м, з урахуванням тарифів на його транспортування магістральними трубопроводами становить 12180,00 грн. з урахуванням ПДВ: - податок на додану вартість у розмірі 20% складає 2030,00 грн." (а.с.88).

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про неможливість визнати укладеною Додаткову угоди №6 до договору та врахувати її умови.

Порядок внесення змін до укладених договорів наведений у статті 188 Господарського кодексу України. Відповідно до частин 1-4 цієї статті зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до частини першої статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (стаття 654 Цивільного кодексу України).

Як вбачається зі змісту вищенаведеного пункту 10.3. договору сторонами не передбачено внесення змін до договору в односторонньому порядку, а отже зміни договору повинні бути погоджені сторонами.

Враховуючи, що відповідачем не було підписано додаткової угоди та не було направлено відповіді у встановлений законом строк, Додаткова угода №6 не є укладеною. В свою чергу, позивач як заінтересована особа не скористався своїм правом на визнання угоди укладеною в судовому порядку.

Згідно з частинами першою, другою статті 14 Цивільного кодексу України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Право сторін вільно визначати умови договору може бути обмежено тільки тими випадками, коли актом цивільного законодавства передбачено обов`язковість положень цього акту для сторін договору і сторони не вправі відступити від їх положень.

Відповідно до пунктів 6.2.1, 6.2.2. договору Постачальник зобов`язався виконувати умови договору. Забезпечувати постачання природного газу до пунктів призначення на умовах та в обсягах, визначених договором на постачання природного газу, за умови дотримання дисципліни споживання природного газу та розрахунків за нього.

За приписами частини четвертої статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

Наведені положення враховані сторонами і у пункті 10.1.1. договору, яким встановлено, що умови договору про закупівлю не відрізняються від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, визначеного у підпункті 2: "зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі".

Посилаючись на експертний висновок Київської торгово-промислової палати у Додатковій угоді №6 позивач в порушення умов договору збільшив ціну за газ до 12180,00 грн. за 1000 куб. м, що на 30,6% більше ціни тендерної пропозиції. Експертний висновок Київської торгово-промислової палати не є підставою для зміни договору і укладання додаткової угоди.

За встановлених обставин суд першої інстанції правильно прийняв до уваги розрахунок заборгованості відповідача, який проведений з урахуванням Додаткової угоди №5 від 24.01.2019 і погодився з доводами відповідача, що заборгованість за спожитий природний газ у січні 2019 повинна бути визначена за ціною 9325,80 грн., встановленою Додатковою угодою №2 від 05.10.2018.

Виходячи з погодженого в Додатковій угоді №5 обсягу поставки природного газу -18,04 тис. м куб і сплаченої відповідачем 14.02.2019 суми 168237,43 грн., сума заборгованості складає 277787,61 грн.:

47,827 (обсяг поставленого і спожитого газу в січні 2019 за розрахунком позивача, визначеного Додатковою угодою №6) - 18,04 (обсяг поставленого і спожитого газу в січні 2019 за розрахунком відповідача, погодженого Додатковою угодою №5) = 29,787 тис. м куб.

29,787 х 9325,8 = 277787,61 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 76224,71 грн. - пені і 7372,67 грн. - трьох процентів річних.

За частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виконання цивільних обов`язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства (частина третя статті 14 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (частина перша статті 216 Господарського кодексу України)

За частиною другою статті 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій, зокрема як штрафні санкції.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.2. договору передбачено, що у разі несплати або несвоєчасної сплати за спожитий газ у строки, зазначені в п. 5.1. даного договору, Споживач сплачує на користь Постачальника пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості, за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення основної суми заборгованості, судом першої інстанції здійснено перерахунок суми пені за період з 11.02.2019 по 10.08.2019 та правильно встановлено, що стягненню підлягають 48601,42 грн.

Вказана сума була зменшена судом за клопотанням відповідача на 50%.

Згідно з частиною першою статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту наведених норм слідує, що при вирішенні питання про зменшення неустойки, суд повинен встановити співрозмірність неустойки невиконаному зобов`язанню відповідачем та врахувати інтереси обох сторін.

Задовольняючи клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки місцевий господарський суд врахував його важкий фінансовий стан як бюджетної установи, яка є неприбутковою і повністю фінансується за рахунок коштів Державного бюджету за загальним та спеціальним фондами, є розпорядником коштів 3-го ступеню і обслуговується через орган Державного казначейства України.

За повідомленням відповідача у зазначені законодавством строки - до 24.01.2019, позивачем не було надано жодних тендерних пропозицій по оголошеній 08.01.2019 закупівлі природного газу в електронній системі закупівель ПРОЗОРО. За результатами аукціону по вказаній закупівлі серед 4 учасників торгів переможцем визнано ТОВ "Укртранссервіс-груп", що в подальшому при укладенні договору закупівлі газу з новим постачальником унеможливлювало проведення розрахунків з позивачем через органи Держказначейства.

Бюджетні видатки в 4-му кварталі 2018 року на оплату природного газу для Державної установи "Софіївська виправна колонія (№45)" здійснювались в розмірах, і достатніх для оплати лише 70-80% спожитого обсягу газу в умовах постійного зростання його ціни та необхідністю дотримання температурного режиму у житлових приміщеннях для засуджених-інвалідів відповідно до ст. 115 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Судом також взято до уваги нетривале порушення відповідачем договірних зобов`язань і той факт, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому збитків внаслідок прострочення сплати суми заборгованості за поставлений природний газ.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не доведено наявність обставин для зменшення розміру відповідальності.

Таким чином, місцевим господарським судом оцінено, чи є даний випадок винятковим, враховано інтереси сторін, причини неналежного виконання зобов`язання. Отже, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для вирішення спору та правомірно застосував законодавчо регламентоване право щодо зменшення розміру пені, цим самим забезпечивши баланс майнових інтересів обох сторін та стягнув пеню у сумі 24300,71 грн.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на встановлене судом першої інстанції неналежне виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленого позивачем природного газу, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком Господарського суду Дніпропетровської області щодо наявності підстав для нарахування 3% річних на суму простроченого грошового зобов`язання у відповідності до вимог частини 2 статті. 625 Цивільного кодексу України

Встановивши правильний розмір суми заборгованості, суд першої інстанції здійснив перерахунок 3% річних, що підлягають стягненню за період з 11.02.2019 по 11.09.2019 і є правильним у сумі 4863,19 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й об`єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати в сумі 4450,00 грн. на оплату судового збору, понесені позивачем у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника (апелянта) у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2019 у справі №904/2761/19 - залишити без змін.

Судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 14.02.2020.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя Л.П. Широбокова