ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2020 р. Справа№ 925/642/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Євсікова О.О.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача - Яремчук Р.А.,

від відповідача - Мусійчук Т.В.,

від третьої особи - не з`явились,

розглянувши апеляційну скаргу

Родниківської сільської ради

на рішення Господарського суду Черкаської області від 14.11.2019 (повний текст рішення складено 20.11.2019)

у справі №925/642/19 (суддя Васянович А.В.)

За позовом Родниківської сільської ради

до Уманської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1

про визнання незаконним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У 2019 році Родниківська сільська рада звернулась до Господарського суду Черкаської області з позовом до Уманської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення. (з урахуванням заяви про зміну предмета позову, а.с. 61-62).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що земельна ділянка площею 5.708 га кадастровий номер :02:007:0032 знаходиться в адміністративних межах Родниківської сільської ради, однак спірним рішенням передано земельну ділянку площею 5.708 га кадастровий номер :02:007:0032 в оренду Уманською міською радою з перевищенням своїх повноважень, оскільки міська рада має повноваження щодо розпорядження земельними ділянками лише тими, які віднесено до земель у межах населеного пункту, а передача земель інших адміністративних одиниць є незаконним.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 14.11.2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріали справи не містять доказів того, що саме позивач є власником або землекористувачем спірної землі з кадастровим номером :02:007:0032, і що остання є комунальною власністю територіальної громади села Родниківка та знаходиться в адміністративних межах села.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Родниківська сільська рада подала до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 14.11.2019 року.

Одночасно з апеляційною скаргою Родниківська сільська рада звернулася з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зокрема скаржник зазначає, що наявність технічної документації по встановленню зовнішньої і міської межі міста Умань, розроблено Уманською дільницею Черкаського об`єднаного бюро технічної інвентаризації в 1966 році, яка затверджена тільки рішенням виконкому Черкаської обласної ради депутатів трудящих №470 від 15.07.1966 року, не є фактом встановлення межі м. Умань. Отже на думку позивача ухвалюючи рішення від 08.04.2014 року №5.16-52/6, Уманська міська рада перевищила свої повноваження, щодо розпорядження землями, які розташовані за межами населеного пункту м. Умані і відноситься до земель іншої адміністративної одиниці - Родниківської сільської ради.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2020 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Євсіков О.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 року відновлено Родниківській сільській раді строк для подання апеляційної на рішення Господарського суду Черкаської області від 14.11.2019 року у справі №925/642/19, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Родниківської сільської ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 14.11.2019 року у справі №925/642/19, зупинено дію рішення Господарського суду Черкаської області від 14.11.2019 року у справі №925/642/19 та призначено розгляд справи на 13.02.2020 року.

27.01.2020 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив відмовити у задоволення апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні 13.02.2020 року представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник відповідача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 08 квітня 2014 року Уманською міською радою було прийнято рішення за №5.16-52/6 "Про затвердження документації із землеустрою, надання земельних ділянок у власність та у користування", згідно якого, зокрема, було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості): для обслуговування оздоровчої бази "Зміна" площею 5, 7708 га за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 (кадастровий номер :02:007:0032) за рахунок земель комунальної власності Уманської міської ради, які перебували в користуванні ОСОБА_2 та віднесені до категорії земель рекреаційного призначення, строком на 10 років. (а.с. 79).

Однак, звертаючись з даним позовом, позивач зазначав, що земельну ділянку площею 5.708 га кадастровий номер: :02:007:0032 передано в оренду Уманською міською радою з перевищенням своїх повноважень, оскільки первинно дану землю відводили за рішенням Уманської районної ради народних депутатів із землекористування с. Родниківка.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, як це визначено статтею 3 Земельного кодексу України.

Згідно зі ст. ст. 13, 19 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч.1 ст. 21 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Частиною 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Згідно з приписами ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Колегія суддів звертає увагу, що в даному випадку передусім підлягає встановленню наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо спірної земельної ділянки, а також підтверджений факт порушення (невизнання або оспорювання) цього права на земельну ділянку.

У доказ порушення свого права позивач до позовної заяви надає рішення виконавчого комітету Черкаської обласної ради депутатів трудящих №470 від 15 липня 1966 року "Про затвердження меж міських земель міста Умані". (а.с. 21).

Окрім цього в матеріалах також є Положення про порядок перетворення, обліку, найменування і реєстрації населених пунктів, а також вирішення деяких інших адміністративно-територіальних питань в Українській РСР. (а.с. 22-28).

Позивач також посилається на лист Державного комітету України по земельних ресурсах від 18 жовтня 2004 року №14-22-6/8940 в якому було рекомендовано позивачу для врегулювання межового спору між Родниківською сільською радою та Уманською міською радою затвердити проект землеустрою щодо встановлення меж та зміни межі міста Умань з урахуванням технічної документації. (а.с. 29-30).

Також в матеріалах справи наявний лист Черкаського обласного головного управління земельних ресурсів від 24 липня 2006 року №Д-3/6-14 щодо інформації площі земель міста Умані та Уманського району. (а.с. 31).

Позивач також посилається на лист Черкаського обласного головного управління земельних ресурсів від 21 серпня 2004 року №10944/5 про те, що рішення стосовно встановлення межі міста Умань ВР України не приймалось. (а.с. 32).

Окрім цього позивачем надано довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями станом на 31 грудня 2015 року (Уманський район в адміністративних межах Родниківської сільської ради та м. Умань) та станом на 01 січня 2016 року. (а.с. 33-35).

В матеріалах справи також наявне рішення виконкому Уманської районної ради народних депутатів №60 від 05 березня 1985 року "Про відведення земельної ділянки Уманському піонерському табору "Зміна" під існуючу територію, яким спірна земельна ділянка відводилась в 1985 році відповідно до проекту відведення земельної ділянки площею 5,60 га Уманському піонерському табору "Зміна" під існуючу територію із землекористування учбово - дослідного господарства "Родниківка" с. Родниківка Уманського району Черкаської області. (а.с. 36).

Окрім цього в матеріалах справи наявний висновок виконкому Черкаської обласної ради народних депутатів від 22 березня 1985 року №4844/01 "По матеріалах відведення земельної ділянки Уманському піонерському табору "Зміна", та затверджено розпорядженням Ради Міністрів Української РСР від 26 червня 1985 року №377-Р. (а.с. 37).

Й наостанок позивач додає до позовної заяви державний акту на право постійного користування землею серії ІІ-ЧР №002855 виданий Уманському аграрному університету. (а.с. 38-40).

Крім того в матеріалах справи наявний Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:007:0032. (а.с. 80).

Так, відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

У свою чергу згідно зі ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать, зокрема, землі оборони. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Статтями 153, 155 Земельного кодексу України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених Земельним кодексом України та іншими законами України. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Статтею 79-1 ЗК України визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється:

у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;

шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають:

а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності;

б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Отже зі змісту ст. 83 Земельного кодексу України вбачається що у комунальній власності можуть перебувати не лише землі, які знаходяться в межах відповідного населеного пункту.

Статтею 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Згідно ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування врегульовано ст. 123 ЗК України.

Відповідно до ст. 193 Земельного кодексу України державний земельний кадастр - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Державний земельний кадастр є основою для ведення кадастрів інших природних ресурсів.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про Державний земельний кадастр» ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Держателем Державного земельного кадастру є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Адміністратором Державного земельного кадастру є державне підприємство, що належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, і здійснює заходи із створення та супроводження програмного забезпечення Державного земельного кадастру, відповідає за технічне і технологічне забезпечення, збереження та захист відомостей, що містяться у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

Згідно з ст. 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012, який набрав чинності з 01.01.2013 відбулося розмежування земель державної та комунальної власності. Згідно з пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону у державній власності залишаються, зокрема, розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності; які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; які належать до земель оборони. Пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону визначено, що з дня набрання ним чинності землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

У разі якщо межі сіл, селищ, міст не встановлені відповідно до вимог статей 174, 175 та 176 Земельного кодексу України, визначення меж земель державної та комунальної власності здійснюється з урахуванням меж населених пунктів, зазначених у Державному земельному кадастрі.

Отже, в матеріалах справи наявний Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер :02:007:0032 зі змісту якого вбачається, що державна реєстрація спірної земельної ділянки відбулася 20.06.2007 року та те, що спірна земля відноситься до комунальної власності, а власником є Уманська міська рада.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено наявних будь-яких прав на земельну ділянку з кадастровим номером :02:007:0032 на день подання позову, а тому й не доведено наявного порушення його прав у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи не містять доказів, що саме позивач є власником або землекористувачем спірної землі з кадастровим номером :02:007:0032, і що остання є комунальною власністю територіальної громади села Родниківка та знаходиться в адміністративних межах села.

З огляду на вище викладене, колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено порушення його прав, а місцевим господарським судом було повно та всебічно досліджено матеріали справи.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Черкаської області від 14.11.2019 року прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Родниківської сільської ради задоволенню не підлягає.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано позивачу вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Родниківської сільської ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 14.11.2019 року у справі №925/642/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 14.11.2019 року у справі №925/642/19 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Черкаської області від 14.11.2019 року у справі №925/642/19

4. Повернути до Господарського суду Черкаської області матеріали справи №925/642/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 14.02.2020 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

О.О. Євсіков