ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.02.2020 Справа № 905/2194/19

Господарський суд Донецької області у складі

судді Фурсової С.М.,

при секретарі судового засідання Корецькій А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» (93403, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, а/с 98; )

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АСКО-Донбас Північний» (84205, Донецька область, місто Дружківка, вулиця Соборна, будинок №37; )

про стягнення 20 021,31 гривень, -

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

С У Т Ь С П О Р У

До Господарського суду Донецької області надійшла позовна заява Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АСКО-Донбас Північний» про стягнення 20 021,31 гривень, з яких: 13 431,08 гривень заборгованість, 4 412,92 гривень пені, 603,17 гривень 3% річних, 1 574,14 гривень інфляційних втрат.

Позов обґрунтований тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №80 від 04.11.2003 щодо своєчасної оплати теплової енергії за останнім утворилась заборгованість, позивачем нараховані пеня, 3% річних, інфляційні втрати.

Ухвалою суду від 23.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі №905/2194/19. Визначено дату судового засідання для розгляду справи по суті на 23.01.2020. Встановлено строк сторонам для подання до суду заяв по суті справи.

Шляхом направлення листа №905/2194/19 від 28.12.2019 учасників справи повідомлено, що у зв`язку з перебуванням судді Фурсової С.М. з 20.01.2020 по 24.01.2020 на навчанні в Національній школі суддів України, підготовче засідання, призначене на 23.01.2020 об 11:20 год., відбудеться 28.01.2020 об 11:20 год.

На адресу суду 15.01.2020 від представника відповідача на виконання ухвали суду надійшов відзив у справі з доказами направлення останнього позивачу. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач зазначив, що з 01.12.2006 спірне приміщення було переведено на автономне опалення, а тому він не може вважатись індивідуальним споживачем. Також, вказував на неправомірність застосування позивачем обсягу 2,57Гкал/рік, оскільки в робочому проекті системи автономного опалення визначено тепловіддачу стояків на рівні 0,932 Гкал/опалювальний період.

Від позивача на адресу суд 27.01.2020 надійшла відповідь на відзив. Позивач стверджує, що навіть за відсутності укладеного між сторонами письмового договору про надання житлово-комунальних послуг, відповідач не звільнений від обов`язку зі сплати фактично спожитих житлово-комунальних послуг, а зміна власника будівлі не змінює технічні характеристики об`єкта нерухомості, тому доводи відповідача є необґрунтованими. Крім того, відповідачем підписана Додаткова угода №1 від 25.03.2008 до договору №80 від 04.11.2003, за змістом якої з посиланням на акт про автономне опалення від 01.12.2006 визначено обсяг споживання теплової енергії по АДРЕСА_1 на рівні 2,570 Гкал/рік.

Ухвалою суду від 28.01.2020 відкладено розгляд справи по суті на 18.02.2020.

У судове засідання 18.02.2020 представники сторін не з`явились, про причини неявки суду не повідомили.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд -

В С Т А Н О В И В

Рішенням Господарського суду Луганської області від 05.12.2013 у справі №913/2858/13, стягнуто з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «АСКО - Донбас Північний» в особі Сєвєродонецької філії Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «АСКО - Донбас Північний» на користь Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» заборгованість за опалювальний сезон 2012-2013 років.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 14.02.2017 у справі №913/1333/16, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 10.04.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 08.08.2017, стягнуто з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «АСКО - Донбас Північний» в особі Сєвєродонецької філії Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «АСКО - Донбас Північний» на користь Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» заборгованість за опалювальні сезони 2014-2015, 2015-2016 роки.

Згідно ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,).

Отже, рішення Господарського суду Луганської області у справі №913/2858/13 від 05.12.2013 та у справі №913/1333/16 від 14.02.2017 мають преюдиціальне значення, а встановлені ними факти повторного доведення не потребують.

Так, вказаними рішеннями були встановлені наступні обставини.

04.11.2003 між Державним підприємством «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» (далі - Енергопостачальна організація, позивач) та Закритим акціонерним товариством Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» в особі Сєвєродонецької філії, яке в подальшому перейменоване на Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» (далі - Споживач, відповідач) був укладений договір № 80 про постачання теплової енергії в гарячій воді, за умовами п.1 якого, Енергопостачальна організація прийняла на себе зобов`язання постачати Споживачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а Споживач зобов`язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п.2.1 теплова енергія постачається Споживачу у вигляді гарячої води на такі потреби: - опалення та вентиляцію в період опалювального сезону; - гаряче водопостачання протягом року в приміщення за адресою: вул. Пар. Комуни, 37, загальною площею 141,7 м2.

Пунктом 10.1 договору сторони передбачили, що цей договір набуває чинності з 23.06.2003 та діє до 23.06.2004.

Відповідно до п.10.2 договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. Припинення дії договору не звільняє споживача від обов`язку повної сплати спожитої теплової енергії.

Враховуючи викладене, договір продовжував свою дію відповідно на кожний наступний рік, починаючи з 2004 року.

25.03.2008 між ОСОБА_1 (Продавець) та Закритим акціонерним товариством Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» в особі Сєвєродонецької філії, яке в подальшому перейменоване в Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний»(відповідач, Покупець) був укладений договір №1015 купівлі-продажу нежилого приміщення, згідно п.п.1, 2 якого, Продавець зобов`язався передати нежиле приміщення у власність Покупця, а Покупець зобов`язався прийняти нежиле приміщення і сплатити за нього обговорену грошову суму. Предметом цього договору є нежиле приміщення, розташоване в АДРЕСА_1, загальною площею 248,8 кв.м.

25.03.2008, у зв`язку з придбанням відповідачем нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, між сторонами була підписана Додаткова угода №1 від 04.11.2003 про зміну і доповнення договору №80, якою сторони змінили п.2.2 договору та виклали його в наступній редакції: Енергопостачальна організація поставляє споживачу в період з 25.03.2008 до 25.03.2009 теплову енергію в гарячій воді в приміщення за адресою: АДРЕСА_2 в межах Qрік=57 Гкал/рік з максимальним тепловим навантаженням ЕQ=0,0283 Гкал/год, в тому числі: а) на опалення Qо = 0,0240 Гкал/год; б) на гаряче водопостачання на ГВП за середньогодинним тепловим навантаженням Qгв = 0,0043 Гкал/год, Qгв год = 0,0018 Гкал/год; АДРЕСА_1 в межах Qрік-2570 Гкал/рік (згідно акта про автономне опалення від 01.12.2006).

Спірне приміщення відповідача розташоване на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1.

Як зазначає позивач, даний житловий будинок обладнаний системою централізованого опалення, яка в свою чергу гідравлічно та теплотехнічно об`єднана з транзитними стояками та трубопроводами, які проходять нежитловим приміщенням відповідача, що разом становить єдину систему централізованого опалення житлового будинку АДРЕСА_1.

Частиною 1 ст.26 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що проектування, будівництво, реконструкція об`єктів у сфері теплопостачання здійснюються на основі схем теплопостачання, державних будівельних норм та нормативно-правових актів на проведення будівельних робіт.

Питання відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води в багатоквартирних житлових будинках регулюється, зокрема, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 та Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №4 від 22.11.2005 року (далі - Порядок) (в редакції на час надання дозвільних документів на відключення, коли передбачалось відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення).

Відповідно до п.2.4.1 Порядку разом з проектом індивідуального (автономного) теплопостачання надаються: проектні рішення щодо опалення місць загального користування у будинку; технічні рішення з розрахунками щодо реконструкції існуючої системи теплопостачання: перенесення транзитних стояків, їхня ізоляція, можливе перекладання розподільних трубопроводів, стояків, заміна дросельних діафрагм, елеваторів, теплолічильників тощо; теплові навантаження місць загального користування; розраховані теплові навантаження будинку; технічні рішення з перерахунку та заміни внутрішньобудинкових систем газо- та електропостачання (залежно від типу нагрівачів).

По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП (додаток 4) і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження (п.2.6 Порядку).

Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання (п.2.7 Порядку).

До набуття у власність відповідачем зазначеного вище нежитлового приміщення попереднім власником було здійснено з дотриманням вимог діючого законодавства, відключення даного приміщення від мереж централізованого опалення.

Так, 01.12.2006 за участю головного інженера кПас «Ритм», представника монтажної організації ПП «Зодіак-МТ», представника виконавця послуг - ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ», та власником нежитлового приміщення або ПП «Подкуйко» (магазин Пивовар №5), було складено та підписано Акт про відключення квартири (нежилого приміщення, секції, під`їзду, будинку; від внутрішньобудинкових мереж центрального опалення і гарячого водопостачання (ЦО і ГВП) за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, в акті зазначено, що в приміщеннях квартири знаходиться 59,69 м опалювальних стояків з тепловіддачею ізольованих стояків згідно проекту 2,570 Гкал на рік.

06.09.2012 відповідач звернувся до позивача з листом №13/09, в якому повідомив про те, що має бажання припинити дію договору про постачання теплової енергії в гарячій воді №80 від 04.11.2003, а також просив провести ізоляцію стояків, які розташовані у приміщенні страхової компанія або вивести їх за межі приміщення за адресою: АДРЕСА_1, м. Сєвєродонецьк.

Суд зазначав, що враховуючи умови п.10.1 та п.10.2 договору №80 від 04.11.2003, договір припинився з 24.06.2013.

Позивач листом №16-6/1218 від 17.10.2012 повідомив, що у відповідь на зазначений вище лист про припинення дії договору №80 від 04.11.2003, ним було направлено для укладення новий проект договору про постачання теплової енергії від 24.09.2012. Що стосується прохання про ізоляцію стояків або виведення їх за межі приміщення, позивач зазначив, що він не є власником внутрішньобудинкових мереж та не виконує роботи пов`язані з ними.

25.12.2014 позивач звернувся до відповідача (лист №08-06-472 від 25.12.2014) з пропозицією укласти типовий договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, який передбачений Правилами №630, направивши на адресу відповідача відповідний проект договору, проте останній ухилився від його укладення.

У зв`язку з фактичним постачанням теплової енергії, на ім`я відповідача було відкрито особовий рахунок №6696, на якому обліковується нарахування під час надання опалення, здійснені споживачем оплати, наявна заборгованість, а також інша інформація.

З представлених суду документів слідує, що позивач неодноразово звертався до відповідача з листами №16-6/1218 від 17.10.2012, №08-06-472 від 25.12.2014 з пропозиціями укласти договір.

Проте, відповідач договір з позивачем не уклав.

Водночас, відсутність договору, укладеного між сторонами, не є підставою для звільнення відповідача від оплати заборгованості з поставленої відповідачу теплової енергії, оскільки згідно з ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, а також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є фактичне постачання теплової енергії та її отримання відповідачем.

За приписами ст.173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються законами України «Про засади функціонування ринку електричної енергії України» та «Про електроенергетику».

Згідно зі ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до п.2 ч.3 ст.16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за винятком часу перерв, зокрема, міжопалювалого періоду для систем опалення.

Пунктом 5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити послуги з теплопостачання виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 30.10.2013 у справі №6-59цс13.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобов`язанням.

Відповідно до ст.218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Недійсність договору з теплопостачання у зв`язку з недодержанням юридичними особами письмової форми законом не встановлена, а тому зобов`язання, що виникли між Державним підприємством Сєвєродонецька теплоелектроцентраль та Приватним акціонерним товариством Страхова компанія «АСКО - Донбас Північний» в особі Сєвєродонецької філії Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «АСКО - Донбас Північний» є дійсними і їх виконання повинне здійснюватися у відповідності до норм цивільного законодавства.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25.11.2014 у справі №3-184гс14.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) - ст. 610 Цивільного кодексу України.

Відповідно до приписів ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), якщо строк (термін), виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.

Відповідно до п.1.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв`язку і підприємством зв`язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред`явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення. Оскільки згаданою статтею 530 ЦК України не визначена форма пред`явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв`язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез`явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред`явленою.

Як слідує з матеріалів справи, протягом опалювальних сезонів 2016-2017, 2017-2018, 2018-2019 років відповідачу було поставлено теплову енергію на загальну суму 213 431,08 гривень, що підтверджується, зокрема, наявними в матеріалах справи рахунками-актами про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (т.1, а.с. 44-79).

Вартість 1 Гкал теплової енергії, що поставлялась відповідачу, складала:

- з 01.10.2016 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1429,43 гривень (без ПДВ) відповідно до постанови НКРЕКП України «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП» від 29.09.2016 № 1757.

- з 02.12.2016 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1780,97 гривень (без ПДВ) відповідно до постанови НКРЕКП України «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП» від 02.12.2016 № 2126.

- з 24.02.2017 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1792,58 гривень (без ПДВ) відповідно до постанови НКРЕКП України «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП» від 01.02.2017 № 151.

- з 12.10.2018 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 2067,74 гривень (без ПДВ) відповідно до наказу «Про застосування тарифів на теплову енергію для бюджетних та інших споживачів» від 17.10.2018 № 137 та рішення «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її транспортування та постачання на 2018 рік для категорій: населення, бюджетні установи та інші споживачі м. Сєвєродонецька, яких обслуговує ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ»» від 10.10.2018 № 750.

- з 01.01.2019 (тариф, для потреб інших споживачів (крім населення) - 1635,40 гривень (без ПДВ) відповідно до наказу «Про застосування тарифів на теплову енергію для бюджетних та інших споживачів» від 08.01.2019 № 01 та рішення «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її транспортування та постачання для категорій: населення, бюджетні установи та інші споживачі м. Сєвєродонецька, яких обслуговує ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ»» від 28.12.2018 № 1031 (т.1, а.с. 39-43).

Рішення про початок та закінчення опалювального сезону, відповідно до приписів п.5 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, приймаються виконавчими органами відповідних сільських, селищних та міських рад або місцевими державними адміністраціями виходячи з кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації, нормами санітарного законодавства та іншими нормативними документами.

Копії відповідних рішень виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради про початок/закінчення опалювального сезону №537 від 11 жовтня 2016 року, №184 від 06 квітня 2017 року, №516 від 18 жовтня 2017 року, №217 від 06 квітня 2018 року, №752 від 10.10.2018 року, №379 від 26.03.2019 року наявні в матеріалах справи (т.1, а.с. 44-46).

Факт постачання теплової енергії до житлового будинку, в якому знаходиться нежитлове приміщення відповідача, підтверджується Актами про включення теплоустановок №0094 від 27 жовтня 2016 року, №0094 від 25 жовтня 2017 року, №0094 від 11 листопада 2018 року (т.1, а.с. 47).

Відповідачу у спірному періоді з жовтня 2016 року по квітень 2019 року щомісяця (у жовтні - грудні 2016 року, січні - березні, листопаді - грудні 2017 року, січні - березні, листопаді - грудні 2018 року, січні - квітні 2019 року) направлялись рахунки, які є одночасно актами передавання - приймання (надання послуг з централізованого опалення), та які, у розумінні ст. 530 ЦК України, є вимогою про сплату боргу.

З метою досудового врегулювання спору, відповідачу неодноразово надсилалися претензії щодо оплати заборгованості за спожиту теплову енергію: №08-14-72 від 16 березня 2017 року, №08-14-185 від 20 червня 2017 року, №08-14-323 від 07 червня 2018 року, №08-14-171 від 24 червня 2019 року.

Відповідач доказів оплати наданих послуг суду не надав.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 13 431,08 гривень за період з жовтня 2016 року по квітень 2019 є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за період з 25.12.2018 по 31.08.2019 в сумі 4 412,92 гривень суд зазначає наступне.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як передбачено п.10 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Згідно з вимогами ст.1 Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» №686-ХІУ від 20.05.1999 суб`єкти підприємницької діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу (постанова Верховного Суду України від 16 квітня 2013 року у справі №3-6гс13).

Відповідно до пп.1 п.1 розділу ІІ Нормативні строки пересилання поштових відправлень Нормативів і Нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом міністерства інфраструктури України №958 від 28.11.2013, нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку) складають: місцевої Д+2, пріоритетної Д+1, де Д-день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання. При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в п.1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Відповідно до п.1.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування за законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діяла до 15.12.2017) господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

З урахуванням викладеного вище, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування пені, судом встановлено, що розрахунок є арифметично вірним, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується решти вимог позивача, а саме в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 603,17 гривень за період з 29.11.2016 по 31.08.2019 та інфляційних втрат у сумі 1 574,14 гривень за період з грудня 2016 року по серпень 2019 року, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши поданий розрахунок трьох відсотків річних господарським судом встановлено, що він є арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо стягнення інфляційних втрат.

Згідно з пунктом 6 Методики розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженої Наказом Державного комітету статистки України від 27 липня 2007 року №265 індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції обчислюється виходячи з суми боргу, що мав місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

У пунктах 3.1, 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» роз`яснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Дослідивши поданий розрахунок інфляційних втрат, господарським судом встановлено, що позивачем не враховано вище вказані положення тому не вірно визначено кінцеву дату періоду нарахування.

За здійсненим господарським судом перерахунком, виконаним за допомогою програми інформаційно-пошукової системи «ЛІГА Закон» розмір інфляційних втрат становить 1 588,05 гривень.

Відповідно до ч.2 ст.237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у заявленому розмірі 1 574,14 гривень.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 96, 129, 165, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р I Ш И В

Позовні вимоги Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АСКО-Донбас Північний» про стягнення 20 021,31 гривень, з яких: 13 431,08 гривень заборгованість, 4 412,92 гривень пені, 603,17 гривень 3% річних, 1 574,14 гривень інфляційних втрат - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АСКО-Донбас Північний» (84205, Донецька область, місто Дружківка, вулиця Соборна, будинок №37; ) на користь Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» (93403, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, а/с 98; ) 13 431,08 гривень заборгованості, 4 412,92 гривень пені, 603,17 гривень 3% річних, 1 574,14 гривень інфляційних втрат, а також 1 921,00 гривень судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 18.02.2020 складено та підписано повний текст рішення.

Позивач: Державне підприємство «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» (93403, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, а/с 98; )

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія АСКО-Донбас Північний» (84205, Донецька область, місто Дружківка, вулиця Соборна, будинок №37; )

Суддя С.М. Фурсова