РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.02.2020Справа № 910/15220/19

Суддя Господарського суду міста Києва ДЖАРТИ В. В., розглянувши без виклику (повідомлення) представників сторін у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова фірма "Рудь"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Санді Груп"

про стягнення 3 788,29 грн,

Без повідомлення (виклику) представників учасників справи,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова фірма "Рудь" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Санді Груп" про стягнення 3 788,29 грн, з яких 3 330,00 грн складає основна заборгованість за договором та 458,29 грн - сума нарахованої пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором поставки № 2099 від 30.10.2015 в частині своєчасної та в повному обсязі сплати за отриманий товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2019 відкрито провадження у справі № 910/15220/19 за вищезазначеною позовною заявою та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання), сторонам визначено строки для надання відзиву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив.

Позивач та відповідач належним чином були повідомлені про відкриття провадження у справі, про що свідчить, наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення № 323 та № 331 з відміткою про вручення ухвали від 04.11.2019 про відкриття провадження у справі № 910/15220/19 08.11.2019 та 15.11.2019 відповідно.

20.11.2019 до канцелярії суду представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив про здійснення оплати в повному за товар, отриманий за договором поставки № 2099 від 30.10.2015, на підтвердження чого надав платіжне доручення № 1620 від 29.10.2019 на суму 6 600,00 грн.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Беручи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2019, не подав до суду відповіді на відзив, тому останній не скористався наданими йому процесуальними правами, у зв`язку із чим за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.10.2015 між Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова фірма "Рудь" (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Санді Груп" (відповідач, покупець) укладено Договір поставки № 2099 (надалі - Договір), відповідно до якого постачальник зобов`язався за окремими замовленнями покупця поставляти останньому продукти харчування (далі - Товар), а покупець зобов`язався приймати Товар та оплачувати його вартість постачальнику на умовах, визначених у Договорі.

У розділі 2 Договору сторони погодили, що поставка Товару у кількості та асортименті визначених у окремих замовленнях покупця здійснюється за рахунок та транспортом постачальника на адресу, зазначену у замовленні покупця протягом 24 годин після отримання та підтвердження замовлення. Фактичною датою поставки Товару є дата приймання Товару і підписання товарно-транспортної накладної.

Ціни на Товар вказуються у прас-листах та Специфікаціях постачальника; вартість поставленого Товару оплачується покупцем за цінами, зазначеними постачальником у товарно-транспортній накладній (пункти 3.1, 3.2 Договору).

Відповідно до пунктів 3.3, 3.4 Договору оплата вартості поставленого Товару здійснюється покупцем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника або внесенням коштів готівкою в касу постачальника відповідно до чинного законодавства України протягом 14 календарних днів з дати поставки партії Товару. При перерахуванні постачальнику коштів покупець у платіжному дорученні зобов`язаний вказати номер накладної і найменування Товару, за який здійснюється оплата.

У пункті 5.2 Договору сторони погодили, що у випадку недотримання строків оплати, вказаних у пункті 3.3 Договору покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Договір набирає чинності з дати його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2015. Якщо жодна зі сторін 15 календарних днів до закінчення строку дії Договору не повідомить письмово іншу сторону про своє бажання припинити його дію, Договір вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік на тих же умовах (пункт 8.1 Договору).

На виконання умов Договору позивачем в період з 09.05.2019 по 17.05.2019 на адресу відповідача було здійснено поставку Товару на загальну суму 3 330,00 грн згідно товарно-транспортних накладних, належним чином засвідчені копії яких долучено до позовної заяви, а саме:

- № 60094 від 09.05.2019 на суму 1 110,00 грн,

- № 64795 від 17.05.2019 на суму 2 220,00 грн.

За твердженням позивача, відповідач свій обов`язок щодо здійснення оплати за отриманий Товар не виконав, що призвело до звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача 3 300,00 грн заборгованості та 458,29 грн пені.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до частини 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Покупець, згідно приписів статті 692 ЦК України, зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини 3 статті 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

За правилом статті 610 ЦК України порушення зобов`язання - це його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Укладений сторонами договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Згідно частини 1 статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У поданому відзиві відповідач зазначив про погашення ним заборгованості за спірними накладними, на підтвердження чого надано платіжне доручення та непідписаний позивачем примірник акту звірки розрахунків.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що надане відповідачем платіжне доручення не може бути належним доказом сплати заборгованості в сумі 3 300,00 грн за товар отриманий саме за товарно-транспортними накладним № 60094 від 09.05.2019 та № 64795 від 17.05.2019 з наступних підстав.

У пункті 3.4 Договору сторони визначили, що при перерахуванні постачальнику коштів покупець у платіжному дорученні зобов`язаний вказати номер накладної і найменування Товару, за який здійснюється оплата.

Згідно пункту 3.7. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Судом також враховано, тривалість відносин за Договором між позивачем та відповідачем, що передбачають неодноразове здійснення поставки Товару та той факт, що, відповідно до наданого платіжного доручення, відповідачем було сплачено суму, яка не відповідає заявленій до стягнення сумі боргу, а в призначенні платежу відсутні обов`язкові до зазначення номери накладних та найменування товару, за які здійснюється оплата.

З системного аналізу наведеного вище суд не вбачає здійснення відповідачем оплати заборгованості саме за Товар отриманий до Договором відповідно до накладних № 60094 від 09.05.2019 та № 64795 від 17.05.2019

З огляду на встановлені судом обставини справи, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова фірма "Рудь" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Санді Груп" 3 300,00 грн заборгованості за поставлений Товар згідно накладних № 60094 від 09.05.2019 та № 64795 від 17.05.2019.

Окрім суми основної заборгованості позивач просить суд стягнути з відповідача 488,29 грн пені, нарахованої згідно пункту 5.2 Договору за період з 24.06.2019 по 23.10.2019 за прострочення оплати Товару отриманого за накладною м

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як встановлено судом вище розмір пені за недотримання строків оплати Товару погоджено сторонами у пункті 5.2.Договору, а саме - подвійна облікова ставка НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання зобов`язання

З матеріалів справи вбачається, що строк оплати за Товар за накладною від 09.05.2019 № 60094 настав 23.05.2019, а за накладною від 17.05.2019 № 64795 - 31.05.2019.

При здійсненні перевірки наданого позивачем розрахунку заявленої до стягнення суми пені, судом враховано, що при вирішенні спору суд не може виходити за межі заявлених позовних, а отже перевірка нарахованої суми пені здійснена за період, визначений позивачем.

За результатами перевірки судом встановлено, що наданий позивачем розрахунок пені є вірним і стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 488,29 грн пені та недотримання строків оплати Товару, нараховані за визначені позивачем періоди.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 статті 78 ГПК України визначено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

При цьому, суд відзначає, що відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, доказів здійснення в повному обсязі оплати за отриманий Товар суду не надав.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд задовольняє позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова фірма "Рудь" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Санді Груп" про стягнення 3 788,29 грн.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до приписів статті 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись статтями 73-80, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова фірма "Рудь" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Санді Груп" про стягнення 3 788,29 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Санді Груп" (03150, місто Київ, Голосіївський район, вулиця Велика Васильківська, будинок 72, поверх 4; ідентифікаційний код 39832280) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова фірма "Рудь" (03179, місто Київ, Святошинський район, проспект Перемоги, будинок 148/1; ідентифікаційний код 32106398) 3 300,00 грн (три тисячі триста гривень 00 копійок) основного боргу, 488,29 грн (чотириста вісімдесят вісім гривень 29 копійок) пені та судовий збір у розмірі 1 921,00 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня 00 копійок).

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ