РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.02.2020Справа № 910/3137/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Ломаки В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Вегера А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр

транспортної логістики» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК-Логістик»

про стягнення 2 768 441, 64 грн.,

Представники сторін:

від позивача: Косик С.І. за довіреністю б/н від 28.05.2019;

від відповідача: Колос Ю.В. за ордером серії КС № 327933 від 19.08.2019;

вільний слухач: ОСОБА_1 .

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК-Логістик» (далі - відповідач) про стягнення 2 768 441, 64 грн., з яких: 2 732 733, 65 грн. заборгованості за Договором, 35 707, 99 грн. пені. Крім того, позивач просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 41 526, 62 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на неналежне виконання відповідачем умов укладеного сторонами Договору № 03/258-2013 від 29.04.2013, в редакції додаткової угоди № 8 від 01.12.2015, про надання послуг з організації перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані послуги. Зокрема, позивач вказує на те, що відповідно до п. 3.9. Договору позивачем 30.11.2017 року було здійснено донарахування неврахованої плати за послуги, що надавалися за періоди з січня по травень 2017 року, внаслідок чого складено Коригування № 11/1 від 30.11.2017, згідно з яким сума донарахувань склала 2 659 794, 11 грн. Крім того, до суми основного боргу позивач додає заборгованість за послуги, що надавалися у грудні 2017 року, що підтверджується актом наданих послуг № 12 від 31.12.2017. Оскільки надані послуги відповідачем в повному обсязі оплачені не були, за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 3 732 733, 65 грн. та виникли підстави для нарахування пені. У зв`язку з цим позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що в період з січня по травень 2017 року здійснювалось перевезення порожніх власних вагонів після вивантаження вантажу під подальше навантаження на станції Правда, Рокувата, Кривий Ріг-Головний, Шмакове Придніпровської залізниці, що підтверджується наданими накладними, тому оплату тарифів за перевезення в експортно-імпортному сполученні відповідач здійснив у повному обсязі із застосуванням Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ним послуги, що підтверджується накладними СМГС та підписаними актами наданих послуг за період з січня по травень 2017 року. У зв`язку з цим відповідач вважає, що позивач безпідставно в односторонньому порядку списує з особового рахунку відповідача грошові кошти як за перевезення вагонів в транзитному сполученні. При цьому, оскільки за періоди з січня по травень 2017 року минуло більше шести місяців до моменту звернення з позовом 19.03.2018, позивач пропустив встановлений статтею 137 Статуту залізниць України строк позовної давності.

Рішенням господарського суду міста Києва від 05.07.2018, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2019, позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 219 035, 24 грн. заборгованості; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що акт коригування № 11/1 від 30.11.2017 не може бути належним доказом здійснення донарахування неврахованої плати за надані послуги за період з січня по травень 2017 року на суму 2 513 698, 41 грн., оскільки в ньому зазначено, що це коригування складено відповідно до акту наданих послуг № 10 від 31.10.2017 у зв`язку з уточненням наданих послуг з організації перевезення вантажів, які були надані у жовтні місяці за умовами Договору, в той час як позивачем заявлено борг за період з січня по травень 2017 року, тому підстави для стягнення з відповідача коригування провізної плати у зазначеному розмірі, а також нарахованої на цю суму пені, відсутні. Обов`язок відповідача здійснити оплату наданих послуг у грудні 2017 року у сумі 219 035, 24 грн. настав 08.02.2018 та відповідно з 09.02.2018 відбулося прострочення грошового зобов`язання, однак позивач здійснив розрахунок пені за період з 01.12.2017 по 16.01.2018, тобто до настання строку оплати цих послуг, тому в цій частині позовних вимог суди відмовили.

Постановою Верховного Суду від 25.06.2019 рішення господарського суду міста Києва від 05.07.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2019 у справі № 910/3137/18 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Скасовуючи попередні судові рішення та направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд зазначив про те, що приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний господарський суд, виходив з того, що акт коригування № 11/1 від 30.11.2017 не може бути належним доказом здійснення донарахування неврахованої плати за надані послуги за період з січня по травень 2017 року на суму 2 513 698, 41 грн., оскільки складений до акту наданих послуг № 10 від 31.10.2017 за період з 01 по 31.10.2017. В той же час, зазначивши, що цей акт підписаний, суди залишили поза увагою та не перевірили доводи відповідача, який заперечував підписання та погодження зазначеного акту відповідачем.

Крім того, Верховний Суд вказав на те, що суди не з`ясували, чи містить Договір, укладений сторонами у справі, права/обов`язки відповідача підписувати та надавати зауваження до акту коригування; який порядок визначений сторонами Договору щодо оформлення акту коригування; чи визначено Договором наслідки непідписання або ненадання заперечень стороною до акту коригування, складеного та наданого іншою стороною; чи є такий акт підставою для здійснення розрахунків та за яких умов. Таким чином, суди не дослідили Договір, не з`ясували характер та зміст правовідносин, що виникли з його умов між сторонами у справі.

При цьому, за висновками Верховного Суду, суди попередніх інстанцій не перевірили та не надали оцінки доводам позивача щодо того, що надання послуг на суму 2 768 441, 64 грн. підтверджується не тільки актом коригування № 11/1 від 30.11.2017, а й перш за все відповідними накладними, які містяться в матеріалах справи, та які судами першої та апеляційної інстанцій не досліджені та оцінка яким не надавалась. Також місцевий та апеляційний господарські суди не перевірили доводи відповідача про наявність у матеріалах справи доказів на підтвердження здійснення оплати послуг в сумі 219 035, 24 грн. на підставі акту наданих послуг № 12 від 31.12.2017 за період з 01 по 31 грудня 2017 року, про що свідчить наявний в матеріалах справи акт звірки взаємних розрахунків за Договором станом на 30.09.2018, який судами не досліджений та не перевірений.

Разом з тим, Верховний Суд зазначив, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог не висловився з приводу наявної в матеріалах справи заяви відповідача про застосування строку позовної давності. На зазначене порушення не звернув увагу і апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення суду в апеляційному порядку.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.07.2019 суддею Ломакою В.С. прийнято справу № 910/3137/18 до свого провадження, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.08.2019 року.

13.08.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано відзив на позов, відповідно до змісту якого відповідач проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що:

- відповідач правильно визначив тариф за послуги, надані у період з січня по травень 2017 року на підставі Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ним послуги, а тому позивач не мав жодних підстав самостійно, в односторонньому порядку змінювати тариф;

- коригування № 11/1 не було підписано сторонами та не могло бути підставою для списання коштів з особового рахунку відповідача у розмірі 2 659 794, 11 грн.;

- щодо вимог про стягнення заборгованості в розмірі 2 513 698, 41 грн. (без врахування пені) за послуги, надані у січні-травні 2017 року позивачем пропущена позовна давність, про застосування якої відповідачем зроблено відповідну заяву;

- наявними в матеріалах справи доказами, поясненнями позивача та підписаним сторонами актом звірки взаєморозрахунків за Договором станом на 30.09.2018 підтверджується, що відповідач оплатив послуги, надані у грудні 2017 року у розмірі 219 035, 24 грн.

Крім того, 13.08.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подані письмові пояснення з урахуванням обставин та доказів, на необхідності дослідження яких вказав Верховний Суд у постанові від 25.06.2019.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.08.2019 підготовче засідання відкладено на 17.09.2019 року.

03.09.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано заяву про поновлення пропущеного процесуального строку для подання відповіді на відзив, відповідь на відзив, а також письмові пояснення з урахуванням обставин та доказів, на необхідності дослідження яких вказав Верховний Суд у постанові від 25.06.2019 у справі № 910/3137/18.

Відповідно до змісту вищевказаних пояснень позивач звертає увагу на те, що факт надання відповідачу послуг з організації перевезення вантажів в період з січня по травень 2017 року підтверджується наявними в матеріалами справи актами наданих послуг, а відповідно до п. 3.9. Договору наявність підписаного акту наданих послуг не позбавляє Виконавця права здійснити донарахування неврахованої плати за надані послуги за минулі періоди, і будь-яких строків здійснення таких донарахувань не встановлено. Оскільки в процесі аналізу перевезень, платником за які виступав відповідач, виникли підстави для коригування вартості перевезення і необхідність зафіксувати цей факт у бухгалтерському обліку, позивачем було складено Коригування наданих послуг № 11/1 від 30.11.2017 на суму 2 659 794, 11 грн. Означене Коригування підписано до акту наданих послуг № 10 від 30.10.2017 за період з 01 по 31 жовтня 2017 року, оскільки на підставі п. 2.1.2., 2.1.3., 2.1.6., 3.2. Внутрішнього зобов`язання № ПР/М-11717/НЮп/017-2011/38 від 30.12.2015, переліків № 20171009 від 09.10.2017, № 20171019 від 19.10.2017, № 20171018 від 18.10.2017, позивачем саме в жовтні 2017 року відображено в особовому рахунку кошти в сумі 2 659 794, 11 грн. на підставі п. 3.9. Договору. Одночасно позивач зазначає, що Коригування було здійснено на підставі переліків, в яких зазначено ті ж самі перевізні документи, на підставі яких позивачу надавались послуги в період з січня по травень 2017 року у внутрішньому сполученні. Коригування наданих послуг № 11/1 від 30.11.2017 було направлено на адресу відповідача, однак останній його не підписав, зауважень не надіслав, а отже, відповідно до п. 3.8. Договору акт вважається підписаним сторонами саме на суму 2 513 698, 41 грн. та є підставою для стягнення коштів з відповідача. Таким чином позивач вважає, що ним правомірно на підставі п. 3.9. Договору нараховано відповідачу невраховану плату за період з січня по травень 2017 року, що відображено в Коригуванні наданих послуг № 11/1 від 30.11.2017, підписаним відповідачем без зауважень, переліку наданих послуг, виписці з особового рахунку відповідача за 17.01.2018, в якій відображено вартість наданих послуг у розмірі 2 659 794, 11 грн.

Щодо порядку оформлення Коригування позивач, посилаючись на умови п. п. 3.8., 3.9. Договору, зазначає, що оскільки положеннями Договору не передбачено порядок направлення коригування наданих послуг, то застосовується за аналогією п. 3.8. Договору, а також порядок та строки, визначені в ньому для акту коригування наданих послуг. Посилання відповідача на те, що умовами Договору не передбачено такого документу як коригування, позивач вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються усталеною судовою практикою виконання сторонами її Договору. Отже, ще до моменту підписання Коригування № 11/1 від 30.11.2017 на суму 2 659 794, 11 грн. між сторонами здійснювалось узгодження всіх умов, за яких Договір виконуватиметься, підписувались інші коригування в порядку, передбаченому п. 3.8. Договору, що підтверджує безпідставність заперечень відповідача. Тобто, в іншому випадку відповідач погоджувався із коригуванням та вважав його належним документом для зміни вартості наданих послуг за Договором, в тому числі в бік зменшення вартості перевезень. Таким чином, наслідком непідписання Коригування або ненадання заперечень стороною до коригування, складеного та наданого іншою стороною, є те, що коригування вважається затвердженим обома сторонами та є підставою для здійснення розрахунків.

Враховуючи вищевикладене позивач вважає, що ним було правомірно на підставі п. 3.9. Договору, донараховано відповідачу невраховану плату за період січень-травень 2017 року, що відображено в Коригуванні наданих послуг № 11/1 від 30.11.2017, підписаним відповідачем без зауважень, переліку наданих послуг, виписці з особового рахунку відповідача за 17.01.2018, в якій відображено вартість наданих послуг у розмірі 2 659 794, 11 грн., на підтвердження чого надані всі належні докази, а саме:

- Переліки № 20171009 від 09.10.2017, № 20171019 від 19.10.2017, № 20171018 від 18.10.2017;

- Акти наданих послуг № 001 за період з 01 по 31 січня 2017 року від 31.01.2017, № 002 за період з 01 по 28 лютого 2017 року від 28.02.2017, № 003 за період з 01 по 31 березня 2017 від 31.03.2017, № 004 за період з 01 по 30 квітня 2017 року від 30.04.2017, № 5 за період з 01 по 31 травня 2017 року від 31.05.2017, які підписані сторонами без зауважень до суми наданих послуг за накладними;

- Виписку з особового рахунку відповідача за 17.01.2018;

- Акт коригування наданих послуг № 11/1 від 30.11.2017 на суму 2 659 794, 11 грн.;

- Претензіями від 01.12.2017 № ЦТЛ-22/616 та від 31.01.2018 № ЦТЛ-22/28.

Крім того, позивач зазначає, що сплачені відповідачем у грудні 2017 року грошові кошти, враховуючи наявність заборгованості за надані послуги, правомірно списані в рахунок погашенні пені, яка згідно з п. 4.4. Договору сплачується в першу чергу. Щодо наявного в матеріалах справи Акту звірки взаєморозрахунків станом на 30.09.2018 позивач зазначає, що цей Акт не є первинним документом і не може бути основою для встановлення факту відсутності боргу. При цьому, в означеному Акті кожна із сторін зазначила свої дані, з якими не погодилась інша сторона.

Стосовно заяви відповідача про застосування строків позовної давності позивач зазначає, що передбачений статтею 137 Статуту залізниць України шестимісячний строк позовної давності не може бути застосований до спірних правовідносин, оскільки виходячи з приписів статті 316 Господарського кодексу України та статті 3 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» даний спір виник не з договору перевезення, а з договору про надання послуг, у зв`язку з чим позов пред`явлено до експедитора, а не до вантажовідправника, вантажоодержувача чи пасажира. Таким чином, на переконання позивача, застосуванню підлягає загальний строк позовної давності - три роки, який позивачем не пропущений.

Крім того, у відповіді на відзив позивач заперечує проти аргументів відповідача, викладених у відзиві на позов, посилаючись на те, що в процесі аналізу перевізних документів та маршруту власник (не належать позивачу) вагонів за період з січня по травень 2017 року, позивачем встановлено намагання відповідача здійснити перевезення вантажу за більш низьким тарифом ніж той, який він мав би сплатити за проходження вагонів транзитом через територію України. З матеріалів справи та системності вчинюваних дій вбачається, що при перевезенні документи на відправлення вагону «під навантаження» з прикордонних або припортових станцій на станцію України, складено завідомо без мети вчинення відповідної операції. Вагон, оформлений відповідачем «під навантаження» після вивантаження транзитного вантажу на прикордонних або припортових станціях, направлявся на станцію України. При цьому, фактично навантаження вагону вантажем не відбувалось, а вагон направлявся в порожньому стані у країну-власницю через прикордонні станції України, що не заперечується відповідачем. Натомість, не маючи на меті навантаження вагону вантажем, рухомий склад мав бути оформлений відповідачем як «вантаж на своїх осях» та відправлений через прикордонну станцію України в країну-власницю відразу після вивантаження транзитного вантажу на прикордонних або припортових станціях з оформленням цієї операції накладною, передбаченою Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення як транзиту. Таким чином, накладними підтверджується саме факт надання послуг, на підставі якого здійснюється нарахування за надання послуг. Дати і номера накладних, якими підтверджується, що відповідач направляв вагони під навантаження, а потім без здійснення такого навантаження перенаправляв вагони в країну-власницю, зазначені в позовній заяві та містяться в матеріалах справи. При цьому, відповідач не надав суду жодних письмових доказів, які підтверджують причини направлення вагонів під навантаження без мети здійснення зазначеної операції протягом тривалого періоду часу - з січня по травень 2017 року.

Також, позивач категорично заперечує проти твердження відповідача щодо безпідставного застосування до правовідносин норм Тарифної політики залізниць держав-учасниць СНД на перевезення вантажів у міжнародному сполученні. Так, позивачем на підставі перевізних документів проаналізовано логістику переміщення власних (не належать позивачу) вагонів в період з січня по травень 2017 року, платником за організацію перевезення яких виступав відповідач, та виявлено, що перевізні документи на відправлення вагону «під навантаження» з прикордонних або припортових станцій на станцію України складено відповідачем завідомо без мети вчинення відповідної операції. Зокрема, перед оформленням експортних накладних (згідно із СМГС), відповідачем були ще оформлені накладні на перевезення вантажу у внутрішньому сполученні. Згідно з Додатком 3 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 зі змінами, графу « 20» накладної, оформленої у внутрішньому сполученні, заповнює відповідач, і на підставі даних, внесених у графу « 20» накладної, нараховується тариф на перевезення на підставі Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язаних з ним послуг або тарифної політики залізниць держав-учасниць СНД на перевезення вантажів у міжнародному сполученні. Відповідач, з метою здійснення перевезення за більш низьким тарифом, після вивантаження транзитного вантажу на прикордонних або припортових станціях, направляв вагони на станцію України «під навантаження», зазначаючи про це у відповідних графах - графі « 15» накладних СМГС та графі « 20» накладних у внутрішньому сполученні, при цьому навантаження вагону відповідачем не відбувалось. Тобто, відповідач відображав в накладних дані, що не відповідали дійсній меті перевезення, а саме, у графі « 15» накладної СМГС «Найменування вантажу» не зазначив, що вантаж - вагон на власних осях, є «После выгрузки транзитного груза», що призвело до застосування більш меншого тарифу. У графі « 20» накладної, що оформлюється у внутрішньому сполученні, відповідач повинен був зазначити, що направляється вантаж - вагони на власних осях «Після вивантаження транзитного вантажу». В той же час, працівник станції позбавлений можливості перевірити достовірність відмітки, передбаченої пунктом 14.7. розділу ІІ Збірника тарифу, фактичній меті направлення порожнього вагону. Таким чином, графа 48 накладної СМГС і була заповнена на підставі даних, заповнених відповідачем, які не відповідали, як в подальшому було з`ясовано, меті навантаження вагонів вантажем. Отже, відповідач при оформленні накладних (для внутрішнього переміщення вантажу та накладних СМГС), з метою застосування більш низького тарифу вказав, що вагони йдуть під навантаження без наміру здійснення такого, оскільки у випадку вірного зазначення вантажу, провізна плата була б нарахована відповідачу згідно з п. 3.2. Тарифної політики залізниць держав-учасниць СНД на перевезення вантажів у міжнародному сполученні, за всю відстань перевезення по території України, а саме: окремо за відстань від прикордонної (припортової) станції до станції першого призначення (навантаження) та від цієї станції до вихідної прикордонної станції залізниць України.

Стосовно доводів відповідача про відсутність судових рішень про визнання спірних правочинів недійсними, позивач зазначає, що відповідач після вивантаження вантажу повинен був відправити вагони через прикордонну станцію України в країну- власниць відразу після вивантаження транзитного вантажу та оформити відповідну накладну СМГС на перевезення вагону з прикордонних або припортових станцій у країну-власницю через прикордонні станції України (транзитного перевезення). Таким чином, відповідач здійснив комплекс дій шляхом направлення вагонів «під навантаження» (при цьому навантаження не здійснювалось) та оформлення відповідної накладної на відправлення власних вагонів з прикордонних та припортових станцій «під навантаження» на станції України і накладної СМГС (імпорт-експорт) на відправлення власних вагонів як «вантаж на своїх осях» зі станції України через прикордонну станцію України в країну-власницю, оскільки оплата таких послуг є значно нижчою, ніж оплата послуг, якби рухомий склад був відразу оформлений як «вантаж на своїх осях» та відправлений через прикордонну станцію України в країну-власниць відразу після вивантаження транзитного вантажу. За таких обставин позивач вважає, що вищезазначене в сукупності свідчить про удаваність правочину - накладної на відправлення власних вагонів з прикордонних та припортових станцій «під навантаження» на станції України та накладної СМГС (імпорт-експорт) на відправлення власних вагонів як «вантаж на своїх осях» зі станції України через прикордонну станцію України в країну-власницю. Замість удаваних правочинів для відправлення власних вагонів в країну-власницю належало оформити накладну СМГС на перевезення вагону з прикордонних або припортових станцій у країну-власницю через прикордонні станції України) транзитного перевезення). На думку позивача, вищевикладене свідчить що укладення удаваних правочинів, в порушення принципів господарювання, призвело до штучного заниження собівартості перевезення, платником за які є відповідач на підставі Договору. При цьому, ціна для транзитного перевезення порожніх вагонів встановлюється Тарифною політикою залізниць держав-учасниць СНД на перевезення вантажів у міжнародному сполученні. Отже, до перевезень, що відбулись на підставі накладних в період з січня по травень 2017 року позивачем правомірно застосовано п. 3.2. тарифної політики залізниць держав-учасниць СНД на перевезення вантажів у міжнародному сполученні. Таким чином, на переконання позивача, в даній справі не потребується додаткового судового рішення про визнання договорів недійсними, а суд має право самостійно вирішити питання про удаваність правочину.

Водночас, позивач звертає увагу суду на те, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження причин направлення вагонів під навантаження без мети здійснення зазначеної операції протягом тривалого періоду з січня по травень 2017 року.

Також, позивач зазначає, що доводи відповідача щодо начебто порушення позивачем порядку врегулювання спорів між сторонами, про що свідчить спочатку списання грошових коштів з рахунку відповідача, а вже потім направлення претензії, є безпідставними, оскільки умовами п. 2.2.2. Договору передбачено обов`язок Замовника здійснювати попередню оплату за послуги. Посилаючись на п. 5.1. роз`яснення президії Вищого господарського суду України № 04-5/601 від 29.05.2002 позивач зазначає, що оскільки Коригування № 11/1 від 30.11.2017 на суму 2 659 794, 11 грн. є підписаним без зауважень, то вказана сума була списана правомірно. Претензія № ЦТЛ-22/616, в якій повідомлялося про наявність заборгованості в сумі 2 659 794, 11 грн. була направлена 01.12.2017 року. В подальшому, враховуючи наявність заборгованості у відповідача за надані послуги та відсутність на рахунку відповідача коштів, позивачем на адресу відповідача направлялась претензія № ЦТЛ-22/28 від 31.01.2018, в якій позивач просив відповідача погасити заборгованість у розмірі 219 035, 24 грн. за надані послуги у період з 01.12.2017 по 17.01.2018 року. Таким чином, враховуючи той факт, що послуги сплачуються відповідачем на умовах передоплати, позивачем правомірно здійснено списання коштів з подальшим направленням претензії.

Також позивач заперечує проти розміру витрат на правничу допомогу в сумі 254 000, 00 грн., оскільки такі витрати є необґрунтованими та не підтверджені жодними доказами.

16.09.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подані заперечення щодо аргументів позивача, викладених у відповіді на відзив, відповідно до змісту яких відповідач вказує на те, що доводи позивача стосовно удаваності накладних є виключно припущеннями позивача, які не підтверджені жодними доказами і не стосуються предмета спору. Також відповідачем зазначає, що з огляду на приписи ч. ч. 2, 3 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України та враховуючи те, що суд розглядає справу у межах позовних вимог (про стягнення боргу), суд позбавлений права самостійно виходити за межі позовних вимог, а право суду на визнання правочину недійсним обмежено лише однією підставою - невідповідність правочину закону (а не удаваність правочину) за умови, що позивач довів неможливість включення відповідної позовної вимоги до позовної заяви. Оскільки позивачем не заявлялася вимога про визнання правочинів (накладних) удаваними, то суд у даній справі не може визнати правочини (накладні) удаваними. При цьому, відповідач зазначає, що правові підстави для визнання правочинів удаваними відсутні, оскільки умисел на вчинення удаваного правочину, який приховує інший правочин, має бути характерним для обох сторін удаваного правочину, проте позивач посилається на те, що лише відповідач (одна сторона) мав якусь іншу мету вчинення правочину. Відповідач зазначає, що позов в цілому ґрунтується на апелюванні позивача до транспортних накладних, кожна з яких є окремим договором перевезення, при цьому, накладні є чинними та позивачем не оскаржувались. Окрім того, доводи позивача щодо удаваності правочинів та складення відповідачем перевізних документів завідомо без мети вчинення відповідної операції є лише припущенням і не ґрунтуються на жодних доказах, зокрема судових рішеннях. Відтак, в силу приписів ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України саме позивач повинен довести належними та допустимими доказами, що відповідач не мав мети вчинення певних операцій, проте такі докази позивачем надані не були.

Стосовно Коригування № 11/1 від 30.11.2017 відповідач наголошує, що з боку відповідача таке коригування не підписувалось та не погоджувалось, що вбачається із самого Коригування, на якому відсутній підпис представника відповідача. У зв`язку з цим такий документ не може бути підставою для списання коштів з особового рахунку відповідача.

Щодо порядку погодження Коригування відповідач зазначає, що виходячи з приписів частини 1 статті 8 та частини 1 статті 14 Цивільного кодексу України чинним законодавством України не передбачено можливість застосування аналогії договору (умов договору), якщо сторони не врегулювали у договорі певні цивільні правовідносини, у зв`язку з чим твердження позивача про застосування у даному випадку за аналогією п. 3.8. Договору не відповідає чинному законодавству. Посилання позивача на інші коригування не заслуговують на увагу, оскільки вони не стосуються предмета спору і такі коригування були підписані з боку відповідача.

Також відповідач вважає безпідставними твердження позивача про те, що Коригування № 11/1 від 30.11.2017 підписано на підставі п. п. 2.1.2., 2.1.3., 2.1.6., 3.2. Внутрішнього зобов`язання № ПР/М-11717/НЮп/017-2011/38 від 30.12.2015, оскільки таке зобов`язання є внутрішнім документом позивача, укладеним між його внутрішніми підрозділами, у зв`язку з чим не може встановлювати підстави для донарахування грошових зобов`язань для відповідача.

При цьому, відповідач зазначає, що надані позивачем переліки не містять відомостей, які б підтверджували правомірність донарахування відповідачу неврахованої плати за період з січня по травень 2017 року. Окрім того, переліки не є первинними документами, а є узагальненням даних, викладених у первинних документах (накладних). Накладні, в свою чергу, містять тариф за послуги перевезення, який був сплачений відповідачем у повному обсязі. Відтак, переліки не підтверджують і не можуть підтверджувати правомірність донарахування плати, що відображена у первинних документах (накладних), на основі яких складені переліки. Надані позивачем акти наданих послуг за період з січня по травень 2017 року лише підтверджують факт надання послуг, але ж ніяк не правомірність донарахування відповідачу плати за період з січня по травень 2017 року на підставі Коригування № 11/1. Виписка з особового рахунку відповідача не є належним доказом на підтвердження правомірності донарахування відповідачу неврахованої плати за період з січня по травень 2017 року, оскільки в ній відображено кошти у розмірі 2 659 794, 11 грн. на підставі Коригування № 11/1 від 30.11.2017, тобто випискою підтверджується, що до моменту незаконного відображення позивачем на особовому рахунку відповідача штучно створеної заборгованості на підставі Коригування, жодні розбіжності між сторонами були відсутні.

Крім того, відповідач зазначає, що твердження позивача про те, що спір між сторонами ґрунтується не на договорі перевезення, а на договорі про наданні послуг і позов пред`явлено до експедитора, є безпідставними, оскільки виходячи зі змісту спірних правовідносин позивач за плату надає відповідачу послуги з перевезення вантажу, а відповідач ці послуги оплачує, отже, за своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором перевезення.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.09.2019 на підставі частини 3 статті 177 Господарського процесуального кодексу України продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 22.10.2019 року, відмовлено у задоволенні клопотання позивача про поновлення процесуального строку для подання відповіді на відзив, продовжено позивачу процесуальний строк для подання відповіді на відзив до 03.09.2019 року, запропоновано позивачу надати розгорнутий та обґрунтований розрахунок, а відповідачу - контррозрахунок вартості наданих позивачем у січні-травні, грудні 2017 послуг на підставі складених сторонами залізничних накладних за Договором № 03/258-2013 від 29.04.2013 з посиланням на первинні документи (в т.ч. здійснені відповідачем часткові оплати).

30.09.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача надано клопотання про долучення до матеріалів справи розрахунків вартості наданих послуг, зокрема, розрахунку вартості наданих послуг за період з січня по травень 2017 року, відповідно до якого позивач вказує на те, що:

- тариф, стягнутий по Збірнику тарифів (наказ Міністерства транспорту та зв`язку України «Про затвердження Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги та Коефіцієнтів, що застосовуються до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги» № 317 від 26.03.2009, складає 1 277 494, 50 грн., ПДВ - 12 260, 30 грн., додаткові збори - 150 112, 10 грн., всього стягнуто по Збірнику тарифів з ПДВ 1 439 866, 90 грн.;

- перерахунок по Тарифній політиці Залізниць - держав учасниць Співдружності Незалежних Держав на перевезення вантажів у міжнародному сполученні на 2017 фрахтовий рік, введеній в дію наказом Міністерства інфраструктури України від 14.11.2016 № 399, без ПДВ - 3 937 288, 35 грн.;

- всього необхідно стягнути без ПДВ - 2 659 794, 11 грн.

У клопотанні про долучення до матеріалів справи розрахунків позивач вказує на те, що предметом позову є правомірність донарахування плати у залежності від курсування вагонів. На підставі п. п. 2.1.2., 2.1.3., 2.1.6., 3.2. Внутрішнього зобов`язання № ПР/М-11717/НЮп/017-2011/38 від 30.12.2015, переліків № 20171009 від 09.10.2017, № 20171019 від 19.10.2017, № 20171018 від 18.10.2017 позивачем відображено в особовому рахунку філії «ЦТЛ» ПАТ «Укрзалізниця» кошти у розмірі 2 659 794, 11 грн. Дану суму, керуючись п. 3.9. Договору, позивач 30.11.2017 відобразив в особовому рахунку відповідача. В Коригуванні № 11/1 до акту наданих послуг від 30.11.2017, підписаного без зауважень відповідачем, допущено технічну помилку та вказано, що коригування складено до акту наданих послуг № 10 від 31.10.2017, тоді як коригування вартості наданих послуг проведено до актів № № 001, 002, 003, 004, 5 за січень-травень 2017 року. Станом на 30.11.2017 року на особовому рахунку відповідача обліковувались кошти у розмірі 68 268, 00 грн., у зв`язку з чим за відповідачем виникла дебіторська заборгованість в сумі 2 591 526, 11 грн., на яку відповідно до п. 4.4. Договору нараховано пеню.

Також, позивачем було надано розрахунок вартості наданих послуг у грудні 2017 року, відповідно до якого у грудні 2017 року відповідачу були надані послуги на загальну суму 219 035, 24 грн.

В подальшому, за твердженням позивача, 08.12.2017 року відповідачем на особовий рахунок були перераховані кошти в сумі 50 419, 04 грн., з яких 6 757, 31 грн. зараховано у рахунок сплати пені, а 43 661, 73 грн. - у рахунок погашення основного боргу, у зв`язку з чим дебіторська заборгованість склала 2 666 551, 42 грн. Після наданні послуг 08.12.2017 року на суму 37 166, 00 грн., дебіторська заборгованість відповідача збільшилась до 2 703 717, 42 грн., на яку було нараховано пеню відповідно до п. 4.4. Договору. 11.12.2017 року відповідачем на особовий рахунок було перераховано кошти в сумі 37 166, 00 грн., з яких сплачено пеню у розмірі 3 000, 03 грн. та 34 165, 97 грн. основного боргу, внаслідок чого дебіторська заборгованість склала 2 669 551, 45 грн. після надання послуг 16.12.2017 року на суму 3 716, 60 грн., дебіторська заборгованість відповідача збільшилась до 2 673 268, 05 грн., на яку нараховано пеню. 18.12.2017 року відповідачем на особовий рахунок було перераховано кошти в розмірі 3 716, 60 грн., з яких частково погашено пеню у розмірі 3 716, 60 грн. Після надання послуг 29.12.2017 року на суму 44 599, 20 грн., дебіторська заборгованість відповідача збільшилась до 2 717 867, 25 грн., на яку нараховано пеню. За результатами надання 01.01.2018 року послуг на суму 14 866, 40 грн. дебіторська заборгованість збільшилась і склала 2 732 733, 65 грн., на яку нараховано пеню. Станом на 16.01.2018 року дебіторська заборгованість склала 2 732 733, 65 грн., сума пені, з урахуванням часткових оплат, - 35 707, 99 грн. 05.02.2018 року в рахунок відповідача надійшли кошти в сумі 57 457, 58 грн. та 2 008, 02 грн., які були списані в рахунок погашення заборгованості та пені.

Одночасно, позивач звертає увагу на те, що зазначена оплата за лютий місяць 2017 року здійснювалась за надані послуги в грудні місяці 2017, року, тобто відповідачем порушено п. 2.2.1. Договору яким визначено, що послуги оплачуються на умовах передоплати.

11.10.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подані письмові пояснення від 10.10.2019 щодо вартості наданих та оплачених послуг у січні-травні, грудні 2017 року, в яких відповідачем викладено контраргументи щодо здійснених позивачем розрахунків.

Зокрема, відповідач вказує на те, що позивач всупереч змісту накладних (відомостей накладних стосовно тарифу перевезення) незаконно та безпідставно донараховує тариф, посилаючись на пункти 2.1.2., 2.1.3., 2.1.6., 3.2. Внутрішнього зобов`язання № ПР/М-11717/НЮп/017-2011/38 від 30.12.2015 (внутрішнього документа позивача), яке не має жодного відношення до спірних правовідносин, оскільки є лише внутрішнім документом позивача, укладеним між його внутрішніми підрозділами, і яке не може встановлювати підстави для здійснення донарахування грошових зобов`язань для відповідача. Також відповідач зазначає, що посилання позивача на переліки № 20171009 від 09.10.2017, № 20171019 від 19.10.2017, № 20171018 від 18.10.2017 як на підставу здійснення донарахування тарифу є неспроможними, оскільки такі переліки не є первинними документами, а є узагальненням даних, викладених у первинних документах (накладних), які не містять відомостей що підтверджують обґрунтованість та правомірність донарахування відповідачу неврахованої плати (тарифу) за період з січня по травень 2017 року. Таким чином, на думку відповідача, надані позивачем розрахунки суперечать змісту оформлених сторонами накладних.

В свою чергу, відповідач надав контррозрахунок вартості наданих послуг за період з січня по травень 2017 року, згідно з яким виходячи із вказаних у залізничних накладних відомостей, загальна вартість наданих послуг за цей період складає 1 439 866, 90 грн., які оплачені відповідачем у повному обсязі, а даний спір стосується фактично незаконного одностороннього перегляду тарифу з боку позивача вже після надання послуг, які суперечать складеним сторонами накладним. Стосовно послуг, наданих у грудні 2017 року відповідач зазначає, що вартість наданих послуг за цей період складає 219 035, 24 грн., і в цій частині він погоджується з розрахунками позивача.

Також відповідач зазначає, що твердження позивача про те, що Коригування підписано без зауважень з боку відповідача спростовуються змістом самого Коригування, з якого вбачається, що підпис напроти графи «представник замовника» відсутній, в першому абзаці не вказано жодної інформації щодо представника Замовника.

При цьому, відповідач посилається на те, що Коригування відноситься до наданих послуг по організації перевезення вантажів у жовтні 2017 року, про що зазначено в самому коригуванні, тоді як посилання позивача на допущену технічну посилку не заслуговують на увагу, оскільки в Коригуванні в трьох різних місцях по тексту є вказівки саме на акт наданих послуг № 10 від 31.10.2017 та період надання послуг - саме жовтень.

Стосовно оплати наданих послуг відповідач вказує на те, що згідно з випискою з особового рахунку відповідача від 17.01.2018, станом на 30.11.2017 року на особовому рахунку значився поточний залишок в сумі 68 268, 00 грн., тобто до здійснення позивачем Коригування № 11/1 від 30.11.2017 заборгованості у відповідача не було. Разом з тим, у зв`язку з неправомірним та безпідставним відображенням коштів в сумі 2 659 794, 11 грн. згідно із Коригуванням позивача, на особовому рахунку відповідача почало відображатися невід`ємне значення балансу, в той час як за відсутності такого списання, на рахунку відповідача обліковувалися б кошти в сумі 68 268, 00 грн., які б мали бути зараховані в рахунок оплати послуг за грудень 2017 року. Крім того, у грудні 2017 року відповідачем було здійснено оплату наданих послуг у загальному розмірі 150 767, 24 грн., що разом із наявним залишком в сумі 68 268, 00 грн. складають оплату наданих позивачем у грудні 2017 року послуг в сумі 219 035, 24 грн.

У підготовчому засіданні 22.10.2019 року представником позивача заявлено клопотання про розгляд справи з урахуванням розумних строків.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.10.2019 підготовче засідання відкладено на 06.11.2019 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.11.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/3137/18 до судового розгляду по суті на 11.12.2019 року.

У судовому засіданні 11.12.2019 оголошено перерву до 14.01.2020 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.01.2020 змінено найменування позивача з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

У судовому засіданні 14.01.2020 оголошено перерву до 29.01.2020 року.

15.01.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано заяву про розподіл судових витрат в порядку частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

29.01.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано заперечення щодо заяви відповідача про розподіл судових витрат.

У судовому засіданні 29.01.2020 року представником відповідача оголошено заяву про поворот виконання рішення господарського суду міста Києва від 25.07.2018 у справі № 910/3137/18 в порядку статті 333 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 29.01.2020 оголошено перерву до 04.02.2020 року.

Представник позивача у судовому засіданні 04.02.2020 року заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 04.02.2020 року проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 04.02.2020 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.04.2013 року між позивачем (Виконавець) та відповідачем (Замовник) було укладено Договір (в редакції Додаткової угоди № 8 від 01.12.2015) (т. 1 а.с. 38-46), предметом якого є організація перевезення вантажів залізничним транспортом та проведення Замовником розрахунків із Виконавцем за надані нею послуги з перевезення вантажів у вагонах, які в автоматизованому банку даних парку вантажних вагонів не мають ознаки "УТЛЦ" (надалі - вагонах), порожніх вагонів, а також інші послуги, пов`язані з зазначеними перевезеннями по території України.

Відповідно до пункту 2.2.1 Договору Замовник зобов`язується здійснювати попередню оплату тарифу та додаткових послуг наданих замовнику, згідно з умовами цього договору, Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги (далі - Збірник тарифів), Статуту залізниць України (далі - Статут), Правил перевезення вантажів, калькуляцій регіональних філій ПАТ «Укрзалізниця» по наданню послуг Замовнику за вільними тарифами.

На виконання умов Договору Замовнику надано код платника.

За умовами пункту 2.2.2 Договору Замовник зобов`язується здійснювати попередню оплату за послуги, пов`язані з організацією перевезень вантажів, що замовлені замовником, шляхом перерахування коштів у сумах, що відповідають обсягу замовлених послуг (з урахуванням режиму роботи банківських установ, але не менше ніж середньодобове нарахування протягом 3 (трьох) діб, що склалося за поточний місяць) на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання Виконавця № 8905 у ТВБВ № 10026/01 філії Головного управління по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк", МФО 322669, код за ЄДРПОУ №40123465 та забезпечувати своєчасне надходження коштів на зазначений рахунок Виконавця.

Відповідно до пункту 2.2.4 Договору Замовник зобов`язується проводити оплату за надані послуги, пов`язані з організацією перевезень вантажів та інші послуги, пов`язані з перевезеннями вантажів, які замовлені Замовником, відповідно до розділу 3 Договору.

Замовник зобов`язаний забезпечувати належне оформлення перевізних документів із зазначенням коду платника 9800067 (пункт 2.2.5. Договору).

Згідно з пунктом 3.7 Договору Виконавець надає Замовнику не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним, акти наданих послуг та виписки з особового рахунку за звітний місяць. Виписки з особового рахунку відображають облік коштів, перерахованих Замовником на виконання цього Договору, та коштів, витрачених Замовником на оплату послуг, наданих Виконавцем. При цьому у виписці відображаються дати утворення і розміри заборгованості та пені.

Пунктом 3.8 Договору передбачено, що акти наданих послуг та виписки з особового рахунку оформлюються сторонами щомісяця, не пізніше останнього дня звітного місяця. Замовник протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання акту наданих послуг зобов`язаний надіслати Виконавцю підписаний акт наданих послуг або підписати акт наданих послуг із зауваженнями. У випадку підписання акту наданих послуг із зауваженнями між Замовником та Виконавцем здійснюється перевірка наданих послуг та за результатами перевірки проводиться коригування, яке відображається в наступних актах. У випадку, якщо акт наданих послуг не підписаний Замовником протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня їх складання без письмового обґрунтування - акт наданих послуг вважається затвердженим обома Сторонами.

Відповідно до пункту 3.9 Договору наявність підписаного акту наданих послуг не позбавляє Виконавця права здійснити донарахування неврахованої плати за надані послуги за минулі періоди.

Згідно з пунктом 4.4 Договору у разі виникнення заборгованості за надані послуги з організації перевезення вантажів, Замовник сплачує пеню в розмірі однієї облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми боргу за кожний день прострочення платежу до моменту повного погашення заборгованості, але не більше шести місяців від дня виникнення заборгованості. Моментом виникнення заборгованості у Замовника є дата фактичного надання Виконавцем послуг за цим Договором за умови відсутності грошових коштів на особовому рахунку Замовника. Із сум грошових коштів, перерахованих Замовником для виконання грошового зобов`язання за цим Договором, Виконавцем у першу чергу погашається пеня, у другу чергу - основна сума боргу, а залишок коштів зараховується як попередня оплата. Сторони домовились, що стягнення пені здійснюється в межах загального строку позовної давності, встановленого для стягнення заборгованості за надані послуги.

Відповідно до пункту 9.1 Договір набирає чинності з дати підписання та діє до 29.02.2016, а в частині проведення розрахунків за надані послуги, пов`язані з перевезенням вантажів до повного здійснення розрахунків. Якщо жодна із сторін не звернулася письмово за один місяць до закінчення дії договору з пропозицією до інших сторін про припинення його дії, то цей договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік.

Як вбачається з матеріалів справи, за період з січня по травень 2017 року відбулося перевезення у вагонах № № 60384526, 62970827, 60131620, 61202644, 52927746, 63189237, 64077373, 61629457, 56106123, 59377853, 65622672, 61337200, 61655551, 54693239, 68046507, 67192401, 56083249, 60504024, 61637526, 67760306, 59398578, 64848401, 62844543, 62352174, 61549754, 62378872, 62801188, 66428368, 53092441, 56831399, 61275939, 60425378, 56175656, 61753018, 55831390, 52498888, 63426456, 60219706, 612027776, 55770259, 57853723, 63360333, 60308301, 61860920, 54057062, 60356417, 63420012, 61545422, 61343125, 57948762, 61041224, 61113304, 62105580, 61495644, 60348448, 63481519, 57949828, 64223126, 60568953, 61214417, 63026173, 56066525, 62350582, 62685607, 56020050, 61690558, 55545115, 63847255, 55989990, 60190600, 54065461, 60813672, 60315140, 54470646, 52498268, 60583333, 60200268, 61056628, 59016642, 63578280, 61089074, 56792138, 65117574, 60695970, 61337812, 61263968, 64145105, 61651303, 55639496, 60085016, 61768651, 64347065, 55728042, 63848017, 52828019, 62494836, 61909735, 61322624, 55970198, 60104411, 61942082, 61166757, 64439219, 61202909, 52828621, 60697273, 61903142, 61263208, 61553731, 60331026, 52969367, 57940603, 63857478, 60061843, 61053914, 63381511, 62020342, 60079068, 61845186, 53251617, 54065339, 56218761, 619910780, 62020342, 60079068, 6862921, 60070463, 61267886, 62755988, 68678762, 60820032, 65315723, 61046017, 60459666, 53167433, 59399840, 55767446, 60121316, 61810602, 59709154, 61890752, 6446487, 60394871, 57561375, 59380899, 59380410, 57965487, 64086266, 57935850, 61675732, 62893433, 61465076, 61048435, 64239106, 63882278, 55585566, 63583835, 62370622, 57916108, 61580700, 62936489, 60208709, 61690673, 60240454, 60291465, 635543458, 60890381, 62709910, 64932619, 63440382, 60818481, 56245236, 61929915, 63216352, 53654976, 52170495, 54759360, 55013338, 63312607, 61910675, 62797600, 61790222, 60075678, 55567044, 61343935, 60092822, 60152873, 60180759, 61575080, 55770317, 64067010, 56688393, 60054988, 62972518, 60414729, 63978365, 62236724, 62264213, 60442613, 61690780, 62517529, 59289702, 61351961, 62035852 на підставі накладних №№ 26649351, 22660021, 41179029, 473318464, 22846978, 22854382, 41781337, 47916838, 228599517, 22866854, 41781337, 47916846, 22859517, 41781337, 47916879, 22781848, 2281925, 841825936, 47916846, 22859494, 41725936, 47916838, 22859517, 22860990, 41825936, 47916846, 22860990, 41839192, 47939053, 22860990, 41839192, 47939038, 22859517, 41781337, 47916879, 22744748, 09826, 47453741, 22770644, 06814, 47513544, 22866438, 43721, 45405594,22753372, 22760080, , 47481320, 227553353, 22760014, , 47595897, 22753372, , 47513718, 22753353, , 47529938, 22596206, 40755043, 47243084, 22530274, 22557909, 40996803, 47214218, 22645001, 40856031, 47214168, 22652445, 40861981, 47214085, 22645001, 40856031, 47214184, 22617502, 22648704, 40996803, 47214192, 22626055, 96353875, 46675146, 22643178, 14668, 47213657, 22643034, 14670, 47213764, 22651729, 14665, 47214044, 22652081, 14662, 47213913, 22643100, 14667, 47213756, 22643233, 14669, 47214127, 22653820, 16211, 47213749, 22652101, 14663, 47213640, 22653782, 16213, 47214259, 22653770, 16210, 47213830, 22653747, 16209, 47214010, 22653685, 16212, 47213723, 22653600, 16215, 47213806, 22653565, 16214, 47214234, 22652858, 16254, 47213863, 22652818, 16255, 47214135, 22653833, 16208, 47213673, 22647870, 47213905, 22647895, 16253, 47214242, 22647526, 16429, 47214077, 22647568, 16428, 47214051, 22647741, 16424, 47213814, 22647633, 16426, 47213954, 22647709, 16425, 47213996, 22647604, 16427, 47214143, 22667573, 16458, 47214069, 22667548, 16459, 47213897, 22667518, 16460, 47214267, 22647797, 16422, 47213822, 22647816, 16423, 47214291, 22647780, 16421, 47213921, 22647702, 16457, 47214036, 22647722, 16461, 47214226, 22647139, 15760, 47283833, 22647384, 15762, 47283635, 22647255, 15761, 47283718, 22647537, 15763, 47283494, 22654105, 14821, 47283858, 22653198, 17371, 47243415, 22652937, 17370, 47243423, 22652900, 17369, 47243431, 22652686, 17368, 47243449, 22628357, 09773, 47213681, 22639015, 40876864, 47213947, 22689046, 96388876, 47213889, 22689117, 96388875, 47213707, 22718575, 16297, 47213632, 22718528, 16298, 47213939, 22665697, 17364, 47243480, 22665630, 17367, 47243456, 22665681, 17365, 47243472, 22665668, 17366, 47243464, 22665655, 17363, 47243498, 22689202, 96388528, 47283908, 22692248, 09777, 22692259, 09779, 47283312, 22692272, 09778, 47283288, 22680160, 17268, 47283999, 22680190, 17269, 47283338, 22703337, 17266, 47283874, 22703355, 17265, 47283742, 22680211, 17270, 47283395, 22680278, 17267, 47283932, 22703417, 17263, 47283536, 22703418, 17264, 47283650, 22703443, 17262, 47283551, 22692804, 17277, 47283320, 22692750, 17280, 47283676, 22692740, 17279, 47283569, 22692729, 17272, 47283668, 22692722, 17275, 47283940, 22692704, 17274, 47283882, 22692699, 17273, 47283767, 22692695, 17276, 47284005, 22692688, 17271, 47283544, 22692456, 17281, 47283783, 22692667, 17278, 47283478, 22703342, 17375, 47243373, 22703306, 17373, 47243399, 22703282, 17372, 47243407, 22703323, 17374, 47243381, 22717920, 17971, 47243670, 22717707, 17974, 47243704, 22717912, 17967, 47243621, 22717903, 17966, 47243613, 22717893, 17965, 47243605, 22717925, 17972, 47243688, 22717864, 17970, 47243662, 22717817, 17975, 47243027, 22717800, 17973, 47243696, 22717758, 17976, 47243019, 22717931, 17969, 47243654, 22717876, 17968, 47243639, 22698633, 18029, 47243209, 22698600, 18030, 472443191, 22711002, 34187229, 25278, 47283809, 22709038, 05638, 47283361, 22717054, 09808, 47283692, 22708829, 09804, 47283965, 22717054, 09810, 47283460, 09811, 47283528, 22717054, 09809, 47283593, 22708829, 09812, 47283916, 22708829, 09803, 47284039,09807, 47283791, 22732955, 43511, 47283973, 43510, 47284021, 22727040, 05803, 47130299, 22728120, 05810, 47283726, 22728026, 05807, 47283346, 22728142, 05809, 47283841, 22728167, 05808, 47283353, 22718522, 96391326, 47243506, 22718496, 96391325, 47283890, 22720582, 96391328, 47351358, 22720600, 22720624, 96391327, 47351374, 22718445, 96391336, 47351382, 22718417, 96391337, 47351366, 22718349, 96391338, 47351432, 22734199, 96391372, 47351390, 22734158, 96391371, 47351424, 22679842, 18024, 47243, 22679870, 18023, 47243274, 22679933, 18022, 47243282, 22679970, 18033, 47243118, 22680041, 18021, 47243316, 22680092, 18034, 47243126, 22680115, 18035, 47243134, 22680298, 18020, 47243332, 22680319, 18019, 47243340, 22680360, 18032, 47243092, 22680444, 18,37, 47243159, 22680525, 18038, 47243183, 22680565, 18078, 47243175, 22680600, 18036, 47243142, 47243142, 22675532, 18027, 47243225, 22679757, 18026, 48243233, 22679803, 18025, 47243241, 22692768, 18799, 47385711, 22724306, 41267279, 47283700, 22724306, 41267279, 47289520, 22724306, 41267279, 47283627, 22724306, 41267279, 47283486, 22724306, 41267279, 47283817, 22733012, 22766084, 41304247, 47283577, 22733198, 22742306, 41305384, 47283684, 22742051, 41304247, 47283403, 22742051, 41304247, 47283957, 22742051, 41304247, 47284013, 23075386, 28971, 47050786, 22726760, 19477, 47814728, 22725134, 19467, 47889886, 22725259, 19466, 47889886, 22725372, 19465, 47889886, 22728160, 19469, 22727957, 19468, 47889886, 22745410, 19464, 47904891, 22745594, 20961, 45145984, 22745249, 20965, 45145984, 22745132, 20964, 45145984, 22745047, 20963, 45145984, 22744962, 20962, 45145984, 22744796, 20279, 47855614, 22749113, 23833, 46135349, 22749222, 23832, 46135349, 23248018, 15958, 45146644, 23232760, 15941, 47989504, 23232741, 15942, 47989504, 23248582, 15884, 47947106, 15883, 47947106, 23232695, 15945, 47989504, 23232703, 15944, 47989504, 23232962, 15943, 47989504, 22614955, 40731523, 46423398, що підтверджується актами наданих послуг № 001 за період з 1 по 31 січня 2017 року від 31.01.2017 (т. 1 а.с. 112), № 002 за період з 1 по 28 лютого 2017 року від 28.02.2017 (т. 1 а.с. 113), № 003 за період з 1 по 31 березня 2017 року від 31.03.2017 (т. 1 а.с. 114), № 004 за період з 1 по 30 квітня 2017 року від 30.04.2017 (т. 1 а.с. 115), № 5 за період з 1 по 31 травня 2017 року від 31.05.2017 (т. 1 а.с. 116).

Відповідачем означені акти підписані з розбіжностями.

У клопотанні про долучення до матеріалів справи розрахунків позивач вказує на те, що такі розбіжності стосуються інших перевезень (накладних), ніж ті, що складають предмет позову. Наведене підтверджується наявними в матеріалах справи листами відповідача № 1-06/315 від 06.04.2017 (т. 8 а.с. 75-99), № 1-06/157 від 09.02.2017 (т. 8 а.с. 34-54), № 1-06/397/1 від 10.05.2017 (т. 8 а.с. 100-108), № 1-06/499 від 08.06.2017 (т. 8 а.с. 109-122), № 1-06/226/1 від 07.03.2017 (т. 8 а.с. 55-74), з яких вбачається, що відповідач не погоджується із застосуванням до перевезень (накладних), наведених у листах, коефіцієнту відповідно до класу вантажу, який зазначено в накладних. Зокрема, в цих листах наведені інші накладні та інші номери вагонів, ніж ті, що містяться в матеріалах справи, тоді як предметом позову у даній справі є правомірність донарахування плати в залежності від курсування вагонів.

Як стверджує позивач, керуючись пунктом 3.9. Договору, на виконання пункту 2.3.2. Договору, відповідачу було направлено для узгодження Коригування наданих послуг № 11/1 від 30.11.2017 на суму 2 659 794, 11 грн. (т. 1 а.с. 117), який з боку відповідача підписаний без зауважень.

Факт направлення Коригування відповідачу підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком від 27.12.2017 (т. 1 а.с. 118).

За твердженнями позивача, підставою для здійснення перерахунку стало те, що оскільки фактично відповідачем здійснено перевезення вагонів у транзитному сполученні, то застосуванню підлягають норми Тарифної політики залізниць держав-учасниць СНД на перевезення вантажів у міжнародному сполученні.

Оскільки відповідач всупереч приписів пункту 3.8. Договору не надав письмових зауважень до Коригування, позивач зазначає, що у відповідача виник обов`язок з оплати наданих послуг в сумі 2 659 794, 11 грн., з яких 68 268, 00 грн. було списано за рахунок кредитового сальдо станом на 21.11.2017 року, та сплачено кошти у період з 08.12.2017 року по 18.12.2017 року в сумі 77 827, 70 грн., внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 2 513 698, 41 грн.

Крім того, на виконання умов Договору позивач надав відповідачу послуги з організації перевезення вантажів у грудні 2017 року на загальну суму 219 035, 24 грн.:

- у вагоні № 57429888 відповідно до накладної № 35440858 на суму 3 472, 44 грн. (т. 1 а.с. 48);

- у вагонах № № 63190466, 63190656, 63190771, 63190912, 63010219, 63190847, 63190854, 63190706, 63190953, 63190433, 63190904, 63190888, 63190821, 63190839, 63190524, 63190532, 63190664, 63190748, 63190870, 63190755, 63190334, 63190359, 63190367, 63010664, 63190482, 63190672, 63190680, 63190714, 63190383, 63190409, 63190417 на підставі накладних № № 46263, 46264, 46265, 46266, 46267, 46268, 46270, 46271, 46272, 46273, 46274, 46275, 46276, 46277, 46278, 46279, 46280, 46281, 46282, 46283, 46284, 46285, 46286, 46287, 46288, 46289, 46290, 46291, 46292, 46293, 46294 (т. 1 а.с. 50-80) на загальну суму 115 214, 60 грн.;

- у вагонах № № 63190581, 63010656, 63190920, 63190789, 63190813, 63190946, 63190375, 63190540, 63190557, 63190573 на підставі накладних № № 46269, 46295, 46296, 46297, 46298, 46299, 46300, 46301, 46302, 46303 (т. 1 а.с. 82-91) на загальну суму 37 166, 00 грн.;

- у вагоні № 63190425 відповідно до накладної № 47462 (т. 1 а.с. 93) на суму 3 716, 60 грн.;

- у вагонах № № 63190813, 63010656, 63010185, 63190607, 63009963, 63010466, 63010383, 63010516, 63010524, 63190631, 63010177, 63190615 відповідно до накладних № № 48698, 48699, 48984, 48989, 48991, 48992, 48993, 48985, 48986, 48987, 48988, 48990 (т. 1 а.с. 95-106) на загальну суму 44 599, 20 грн.;

- у вагонах № № 63009955, 63010029, 63010607, 63190730 відповідно до накладних № № 49478, 49479, 49480, 49477 (т. 1 а.с. 108-111) на загальну суму 14 866, 40 грн.,

про що складено акт наданих послуг № 12 за період з 1 по 31 грудня 2017 року від 31.12.2017 на суму 219 035, 24 грн. (т. 1 а.с. 119).

Факт направлення вищевказаного Акту відповідачу підтверджується описом вкладення у цінний лист, фіскальним чеком від 26.01.2018 та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з трек-номером 285 (т. 1 а.с. 120).

При цьому, позивачем нараховано пеню за несвоєчасну оплату наданих послуг, яка з урахуванням часткового погашення складає 35 707, 99 грн.

Позивач направив відповідачу претензію № ЦТЛ-22/616 від 01.12.2017 (т. 1 а.с. 122), відповідно до якої просив перерахувати кошти у сумі 2 659 794, 11 грн. у семиденний строк з дати отримання претензії. Вказану претензію відповідач отримав 12.12.2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з трек-номером 061 (т. 1 а.с. 123).

Крім того. позивач направив відповідачу претензію № ЦТЛ-22/28 від 31.01.2018 (т. 1 а.с. 125), відповідно до якої просив погасити заборгованість у сумі 219 035, 24 грн за надані послуги у період з 01.12.2017 по 17.01.2018, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією фіскального чеку № 9152 від 02.02.2018 (т. 1 а.с. 128).

Оскільки заборгованість в сумі 2 732 733, 65 грн. (2 513 698, грн. за період з січня по травень 2017 року + 219 035, 24 грн. за грудень 2017 року) відповідачем у добровільному порядку оплачена не була, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Згідно з наданим позивачем розрахунком ціни позову (т. 1 а.с. 29-35) несплачена сума за надані послуги в період з січня по травень 2017 року складає: 2 659 794, 11 грн. - 68 268, 00 грн. (кредитове сальдо станом на 21.11.2017) - 77 827, 70 грн. (сума сплачених відповідачем коштів за період з 08.12.2017 по 18.12.2017 в рахунок погашення основної суми боргу) = 2 513 698, 41 грн., а несплачена сума за надані послуги у грудні 2017 року складає 219 035, 24 грн. Крім того, сума несплаченої пені станом на 16.01.2018 складає: 49 181, 93 грн. (сума пені з 01.12.2017 року по 16.01.2018 року) - 13 473, 94 грн. (сума сплачених відповідачем коштів за період з 08.12.2017 по 18.12.2017 в рахунок погашення пені.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором перевезення, оскільки обов`язок по оплаті спірних послуг ґрунтується не лише на умовах Договору надання послуг, але й також і на умовах договорів перевезення (залізничних накладних), за якими відповідач виступає платником послуг з перевезення, тому спір у справі є саме таким, що випливає з перевезення вантажів залізницею.

На виконання вказівок Верховного Суду, викладених у п. п. 8.7., 8.8. постанови від 25.06.2019, судом досліджено чи містить Договір, укладений сторонами у справі, права/обов`язки відповідача підписувати та надавати зауваження до акта коригування; який порядок визначений сторонами Договору щодо оформлення акта коригування; чи визначено Договором наслідки непідписання або ненадання заперечень стороною до акта коригування, складеного та наданого іншою стороною; чи є такий акт підставою для здійснення розрахунків та за яких умов.

Так, відповідно до пункту 2.2.1 Договору Замовник зобов`язується здійснювати попередню оплату тарифу та додаткових послуг наданих замовнику, згідно з умовами цього договору, Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги (далі - Збірник тарифів), Статуту залізниць України (далі - Статут), Правил перевезення вантажів, калькуляцій регіональних філій ПАТ «Укрзалізниця» по наданню послуг Замовнику за вільними тарифами.

За умовами пункту 2.2.2 Договору Замовник зобов`язується здійснювати попередню оплату за послуги, пов`язані з організацією перевезень вантажів, що замовлені замовником, шляхом перерахування коштів у сумах, що відповідають обсягу замовлених послуг (з урахуванням режиму роботи банківських установ, але не менше ніж середньодобове нарахування протягом 3 (трьох) діб, що склалося за поточний місяць) на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання Виконавця № 8905 у ТВБВ № 10026/01 філії Головного управління по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк", МФО 322669, код за ЄДРПОУ №40123465 та забезпечувати своєчасне надходження коштів на зазначений рахунок Виконавця.

Відповідно до пункту 2.2.4 Договору Замовник зобов`язується проводити оплату за надані послуги, пов`язані з організацією перевезень вантажів та інші послуги, пов`язані з перевезеннями вантажів, які замовлені Замовником, відповідно до розділу 3 Договору.

Згідно з пунктом 3.7 Договору Виконавець надає Замовнику не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним, акти наданих послуг та виписки з особового рахунку за звітний місяць. Виписки з особового рахунку відображають облік коштів, перерахованих Замовником на виконання цього Договору, та коштів, витрачених Замовником на оплату послуг, наданих Виконавцем. При цьому у виписці відображаються дати утворення і розміри заборгованості та пені.

Пунктом 3.8 Договору передбачено, що акти наданих послуг та виписки з особового рахунку оформлюються сторонами щомісяця, не пізніше останнього дня звітного місяця. Замовник протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання акту наданих послуг зобов`язаний надіслати Виконавцю підписаний акт наданих послуг або підписати акт наданих послуг із зауваженнями. У випадку підписання акту наданих послуг із зауваженнями між Замовником та Виконавцем здійснюється перевірка наданих послуг та за результатами перевірки проводиться коригування, яке відображається в наступних актах. У випадку, якщо акт наданих послуг не підписаний Замовником протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня їх складання без письмового обґрунтування - акт наданих послуг вважається затвердженим обома Сторонами.

Відповідно до пункту 3.9 Договору наявність підписаного акту наданих послуг не позбавляє Виконавця права здійснити донарахування неврахованої плати за надані послуги за минулі періоди.

Таким чином, з аналізу умов укладеного між сторонами Договору вбачається, що передбачивши право позивача у разі наявності підписаного акту наданих послуг здійснити донарахування неврахованої плати за надані послуги за минулі періоди, сторони не визначили прав/обов`язків відповідача підписувати та надавати зауваження саме до акта коригування, не визначили порядку оформлення сторонами акта коригування, як і не визначили наслідки непідписання або ненадання заперечень стороною до акта коригування, складеного та наданого іншою стороною.

Не містять таких умов і Правила розрахунків за перевезення вантажів, затверджені наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000.

Пунктом 2.5 Правил розрахунків за перевезення вантажів встановлено, що платник згідно з договором у порядку передоплати перераховує на рахунок розрахункового підрозділу кошти для оплати перевезень і додаткових послуг.

Відповідно до п. 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів розрахунковий підрозділ веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг. Облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису). Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.

Згідно із п. 2.10 Правил розрахунків за перевезення вантажів всі спірні питання з розрахунків за перевезення вантажів і додаткових послуг платники регулюють безпосередньо з станціями, які нараховували платежі, і розрахунковими підрозділами, що провадили розрахунки. У разі недосягнення домовленості спірні питання вирішуються в претензійно-позовному порядку.

Якщо платник підписує відомості плати за користування вагонами і контейнерами, накопичувальні картки тощо із запереченнями, зауваженнями чи застереженням, залізниця не має права списувати спірні суми із попередньої оплати; в такому разі спір має врегульовуватись платником безпосередньо зі станціями, які нарахували платежі, і ТехПД, що провадить розрахунки, і у разі недосягнення домовленості стягнення коштів вирішується в претензійно-позовному порядку за позовом залізниці (п. 5.1 роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею", із змінами і доповненнями, внесеними роз`ясненням президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008 № 04-5/225).

Разом з цим, частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами частин 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищевикладені положення чинного законодавства, з огляду на передбачене пунктом 3.9. Договору право позивача навіть у разі наявності підписаного акту наданих послуг здійснити донарахування неврахованої плати за надані послуги за минулі періоди, суд вважає, що в даному випадку позивач має право здійснити коригування вартості наданих послуг та нарахувати плату за надані послуги, яка не була врахована у підписаних актах, однак лише за наявності для цього відповідних правових підстав.

При цьому, саме по собі коригування (донарахування неврахованої плати), за відсутності погодження такого коригування з боку платника (відповідача), не надає позивачу безумовного права здійснювати списання коштів з особового рахунку відповідача, як і не є безумовною підставою для виникнення у відповідача обов`язку здійснити оплату донарахованих послуг.

Водночас, суд не приймає до уваги доводи позивача в частині того, що оскільки умовами Договору не передбачено порядку направлення коригування наданих послуг, то застосовується за аналогією пункт 3.8. Договору, а також порядок та строки, визначені в ньому для Акту коригування наданих послуг, оскільки цим пунктом Договору передбачено лише порядок оформлення актів наданих послуг, а не порядок донарахування позивачем неврахованої плати за надані послуги за минулі періоди на підставі пункту 3.9. Договору.

Таким чином, за висновком суду, якщо позивач здійснив коригування (донарахування вартості наданих послуг), яке з боку відповідача не узгоджено, даний спір передається на вирішення суду, який, в свою чергу, повинен, зокрема, перевірити наявність достатніх правових підстав для донарахування неврахованої плати та правильність здійсненого позивачем розрахунку.

Отже, з`ясувавши характер та зміст правовідносин, що виникли з його умов між сторонами у справі та перевіривши правомірність здійсненого позивачем Коригування № 11/1 від 30.11.2017 на суму 2 659 794, 11 грн. за надані у період з січня по травень 2017 року послуги, суд зазначає наступне.

Так, обґрунтовуючи правомірність застосування до спірних перевезень п. 3.2. тарифної політики залізниць-учасниць СНД на перевезення вантажів у міжнародному сполученні, позивач вказує на те, що ним на підставі перевізних документів проаналізовано логістику переміщення власних (не належать позивачу) вагонів в період з січня по травень 2017 року, платником за організацію перевезення яких виступав відповідач, та виявлено, що перевізні документи на відправлення вагону «під навантаження» з прикордонних або припортових станцій на станцію України складено відповідачем завідомо без мети вчинення відповідної операції. Зокрема, перед оформленням експортних накладних (згідно із СМГС), відповідачем були ще оформлені накладні на перевезення вантажу у внутрішньому сполученні. Згідно з Додатком 3 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 зі змінами, графу « 20» накладної, оформленої у внутрішньому сполученні, заповнює відповідач, і на підставі даних, внесених у графу « 20» накладної, нараховується тариф на перевезення на підставі Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язаних з ним послуг або тарифної політики залізниць держав-учасниць СНД на перевезення вантажів у міжнародному сполученні. Відповідач, з метою здійснення перевезення за більш низьким тарифом, після вивантаження транзитного вантажу на прикордонних або припортових станціях, направляв вагони на станцію України «під навантаження», зазначаючи про це у відповідних графах - графі « 15» накладних СМГС та графі « 20» накладних у внутрішньому сполученні, при цьому навантаження вагону відповідачем не відбувалось. Тобто, відповідач відображав в накладних дані, що не відповідали дійсній меті перевезення, а саме, у графі « 15» накладної СМГС «Найменування вантажу» не зазначив, що вантаж - вагон на власних осях, є «После выгрузки транзитного груза», що призвело до застосування більш меншого тарифу. У графі « 20» накладної, що оформлюється у внутрішньому сполученні, відповідач повинен був зазначити, що направляється вантаж - вагони на власних осях «Після вивантаження транзитного вантажу». В той же час, працівник станції позбавлений можливості перевірити достовірність відмітки, передбаченої пунктом 14.7. розділу ІІ Збірника тарифу, фактичній меті направлення порожнього вагону. Таким чином, графа 48 накладної СМГС і була заповнена на підставі даних, заповнених відповідачем, які не відповідали, як в подальшому було з`ясовано, меті навантаження вагонів вантажем. Отже, відповідач при оформленні накладних (для внутрішнього переміщення вантажу та накладних СМГС), з метою застосування більш низького тарифу вказав, що вагони йдуть під навантаження без наміру здійснення такого, оскільки у випадку вірного зазначення вантажу, провізна плата була б нарахована відповідачу згідно з п. 3.2. Тарифної політики залізниць держав-учасниць СНД на перевезення вантажів у міжнародному сполученні, за всю відстань перевезення по території України, а саме: окремо за відстань від прикордонної (припортової) станції до станції першого призначення (навантаження) та від цієї станції до вихідної прикордонної станції залізниць України.

Однак, суд вищевказані аргументи позивача оцінює критично, виходячи з наступного.

Положеннями статті 908 Цивільного кодексу України передбачено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 909 Цивільного кодексу України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань (частина 5 статті 307 Господарського кодексу України).

Як стверджує позивач, ним було встановлено намагання відповідача здійснити перевезення за більш низьким тарифом, ніж той, який він мав би сплатити за проходження вагонів транзитом через територію України.

Згідно з п. 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (далі - Статут), накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Отже, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Як вбачається з графи 48 укладених між сторонами накладних, тариф на перевезення нараховується на підставі Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги.

Тобто сторонами узгоджено механізм нарахування перевізної плати.

За таких обставин суд вважає, що відсутні підстави для застосування у даному випадку п. 3.2 Тарифної політики залізниць держав-учасниць СНД на перевезення вантажів у міжнародному сполученні.

Пунктом статті 62 Статуту передбачено, що порядок розрахунків за перевезення і послуги встановлюється Укрзалізницею згідно з чинним законодавством. Належні за перевезення вантажів і надання додаткових послуг платежі можуть вноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях відправлення або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць.

Відповідно до пункту 2.3 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, розрахунки за перевезення вантажу та вантажобагажу між залізницею і платником (відправником, одержувачем, експедитором) здійснюються на підставі договору (додаток 1), згідно з яким залізниця відкриває особовий рахунок кожному платнику (відправнику, одержувачу, експедитору) з присвоєнням коду платника.

Згідно з пунктом 2.5 Правил платник згідно з договором у порядку передоплати перераховує на рахунок розрахункового підрозділу кошти для оплати перевезень і додаткових послуг.

Пунктом 2.2.1. Договору передбачено, що Замовник зобов`язується здійснювати попередню оплату тариф та додаткових послуг, наданих Замовнику, згідно з мовами цього Договору, Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги (далі - Збірник тарифів), Статуту залізниць України (далі - Статут), Правил перевезення вантажів, калькуляцій регіональних філій ПАТ «Укрзалізниця» по наданню послуг Замовнику за вільними тарифами.

Положеннями § 1 статті 3 УМВС передбачено, що дана угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні і у прямому міжнародному залізнично-паромному сполученні.

Розділом 2 Додатку 1 УМВС графи з « 37» по « 65» заповнює позивач.

Згідно з п. 1.3. Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, остаточні розрахунки між залізницями і одержувачами за перевезення вантажів і надання додаткових послуг здійснюються на станціях призначення. При цьому до оформлення видачі вантажу одержувачу станція повинна перевірити правильність сплаченої провізної плати, отримати недобори і всі платежі, які виникли на станції відправлення або при перевезенні і на станції призначення.

Остаточні розрахунки за експортні вантажі, а також за вантажі, які прямують на адресу військових організацій, за перевезення яких платежі були сплачені на станції відправлення, провадяться: для експортних вантажів - на прикордонній станції, яка передає вантаж на іноземну залізницю; для вантажів, які прямують на адресу військових організацій, - на станції призначення до оформлення видачі вантажу. Виявлені суми недоборів або переборів по кожній відправці прикордонна станція зазначає в копії дорожньої відомості. Розрахунки за перебори та недобори в цих випадках провадяться фінансово-економічною службою залізниці з відправником (п. 1.9. Правил розрахунків за перевезення вантажів).

Отже, оскільки позивач на накладних за період з січня по травень 2017 року зробив відповідні тарифні відмітки, за відсутності будь-яких зауважень, відповідач правильно визначив тариф на підставі Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, а тому позивач не мав правових підстав, самостійно, в односторонньому порядку змінювати тариф.

Таким чином, відповідачем оплату тарифів за перевезення в експортно-імпортному сполученні було здійснено правомірно із застосуванням Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, що підтверджується накладними та підписаними Актами наданих послуг за період з січня по травень 2017 року.

Водночас, суд зазначає, що надані позивачем переліки № 20171009 від 09.10.2017, № 20171019 від 19.10.2017, № 20171018 від 18.10.2017 (т. 8 а.с. 150-155) не містять відомостей, які б підтверджували правомірність донарахування відповідачу неврахованої плати за надані послуги у період з січня по травень 2017 року. Окрім того, вказані переліки не є первинними документами, а є узагальненням даних, викладених у первинних документах (накладних). Накладні, в свою чергу, містять тариф за послуги перевезення, який був сплачений відповідачем у повному обсязі. У зв`язку з цим суд вважає, що надані позивачем переліки не підтверджують і не можуть підтверджувати правомірність донарахування плати, що відображена у первинних документах (накладних), на основі яких вони були складені.

Що стосується аргументів позивача в частині того, що донарахування вартості наданих послуг було здійснено ним на підставі п. п. 2.1.2., 2.1.3., 2.1.6., 3.2. Внутрішнього зобов`язання № ПР/М-11717/НЮп/017-2011/38 взаємодії між Регіональною філією «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» та Філією «Центр транспортної логістики» ПАТ «Укрзалізниця» щодо організації перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані послуги (т. 8 а.с. 156-167) суд зазначає наступне.

Так, пунктом 2.1.2. Внутрішнього зобов`язання передбачено, що регіональна філія зобов`язується здійснювати розрахунки з Філією «ЦТЛ» за перевезення вантажів, порожніх приватних та орендованих вагонів і надані додаткові послуги Вантажовласникам, згідно з діючими тарифами, вести облік нарахованих і сплачених сум та надавати Філії «ЦТЛ» відповідні розрахункові документи через розрахунковий підрозділ Регіональної філії.

Згідно з п. 2.1.3. Внутрішнього зобов`язання регіональна філія зобов`язується для проведення розрахунків і обліку сплачених сум відкрити для філії «ЦТЛ» особовий рахунок з присвоєнням Єдиного коду платника № 9000000 для розрахунків при перевезеннях вантажів у вагонах загального парку, у власних (орендованих) вагонах, порожніх власних (орендованих) вагонів та надати Філії «ЦТЛ» підкоди у діапазоні 9999. Для розрахунків при перевезеннях вантажів у вагонах, які в автоматизованому банку даних парку вантажних вагонів не мають ознаки «УТЛЦ», а також порожніх вагонів надати Філії «ЦТЛ» підкоди у діапазоні 9999. Надати філії «ЦТЛ» по регіональній філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» код відправника/одержувача 0999.

Пунктом 2.1.6. Внутрішнього зобов`язання передбачено, що регіональна філія зобов`язується передавати Філії «ЦТЛ» переліки залізничних документів, виписки з особових рахунків із зазначенням суми наданих послуг по видам сполучення (з виділенням окремо сум наданих послуг у внутрішньому сполученні, міжнародному сполученні (експорт/імпорт), транзит) через розрахунковий підрозділ Регіональної філії. Передавати Філії «ЦТЛ» переліки витрат по кожному підкоду окремо, особові рахунки через розрахунковий підрозділ Регіональної філії.

Відповідно до п. 3.2. Внутрішнього зобов`язання по мірі виконання перевезень та надання послуг Вантажовласникам, Регіональна філія відображає в особовому рахунку Філії «ЦТЛ» використання коштів для оплати перевезень вантажів, за користування вагонами (контейнерами), подавання, забирання вагонів, маневрову роботу, зберігання вантажів, інших додаткових послуг, на підставі відповідних документів.

Таким чином, Внутрішнє зобов`язання № ПР/М-11717/НЮп/017-2011/38 є внутрішнім документом позивача, укладеним між його внутрішніми підрозділами, у зв`язку з чим не може встановлювати підстав для донарахування грошових зобов`язань для відповідача.

Аргументи позивача в частині того, що відповідач відображав в накладних дані, що не відповідали дійсній меті перевезення, а працівник станції був позбавлений можливості перевірити достовірність відмітки, передбаченої п. 14.7. розділу ІІ Збірника тарифу, фактичній меті направлення порожнього вагону, є виключно припущеннями позивача, які не підтверджуються жодними належними доказами.

Посилаючись на удаваність правочинів позивач вказує на те, що за змістом проведених відповідачем операцій з власними вагонами після вивантаження транзитного вантажу на прикордонних та припортових станціях не було завантаження вагонів, що протирічить меті укладення договору - накладної. Вказане, на думку позивача, свідчить про удаваність правочину - накладної на відправлення власних вагонів з прикордонних та припортових станцій «під навантаження» на станції України та накладної СМГС (імпорт-експорт) на відправлення власних вагонів як «вантаж на своїх осях» зі станції України через прикордонну станцію України в країну-власницю. При цьому, позивач зазначає, що у даній справі не потребується додаткове рішення про визнання договорів недійсними, а суд має право самостійно вирішити питання про удаваність правочинів.

Згідно з приписами статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Тобто, удаваний правочин вчинюється для прикриття іншого правочину, внаслідок чого в наявності два правочини - прихований і удаваний - такий, що прикриває перший правочин.

Удаваний правочин, на відміну від прихованого, сторонами не виконується. Відповідні права і обов`язки сторонами не реалізуються. Сторони правочину виконують тільки ті обов`язки та реалізують ті права, що випливають із прихованого правочину.

З учиненням удаваного правочину сторони навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце.

Удавані правочини - це правочини з дефектами волі такого правочину та мети.

Оскільки згідно з частиною 1 статті 202, частиною 3 статті 203 Цивільного кодексу України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, що суд повинен установити - чи є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясування питання про те чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме правочин.

Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 Цивільного кодексу України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним.

Отже, для визнання правочину удаваним позивачем має бути доведена спрямованість волі обох сторін договору (наявність у обох сторін договору умислу) щодо вчинення удаваного правочину.

Водночас, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження наявності обставин, з якими закон пов`язує можливість визнання правочину удаваним, в тому числі, наявності волі (умислу) обох сторін договору на укладання удаваного правочину. Так само, позивачем не доведено належними доказами, що відповідач не мав мети вчинення певних операцій.

За таких обставин, суд вважає вищевказані аргументи позивача безпідставними, та не приймає їх до уваги.

Враховуючи вищевикладені обставини, доводи позивача в частині того, що відповідачем здійснено перевезення вагонів у транзитному сполученні і застосуванню підлягають норми Тарифної політики залізниць держав-учасниць СНД на перевезення вантажів у міжнародному сполученні спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме залізничними накладними.

На виконання вказівок Верховного Суду, викладених у пункті 8.6. постанови від 25.06.2019, судом досліджено зміст наданого позивачем Коригування № 11/1 до Акту наданих послуг № 10 від 31.10.2017 за період з 01 по 31 жовтня 2017 року на суму 2 659 794, 11 грн. від 30.11.2017 (т. 1 а.с. 117), та встановлено наступне.

Так, в найменуванні означеного Коригування вказано, що воно складено «до Акту наданих послуг № 10 від 31.10.2017 за період з 01 по 31 жовтня 2017 року».

У першому абзаці Коригування також зазначено, що дане коригування складено «до Акту наданих послуг № 10 від 31 жовтня 2017 року у зв`язку з уточненням наданих послуг по організації перевезення вантажів, які були надані у жовтні місяці за умовами Договору № 03/258-2013 від 29.04.2013».

При цьому, самого Акту наданих послуг № 10 від 31.10.2017 матеріали справи не містять.

Позивачем з цього приводу були надані письмові пояснення щодо помилкового зазначення у Коригуванні № 11/1 того, що «дане коригування складено до акту наданих послуг № 10 від 31.10.2017…» замість «дане коригування складено до актів наданих послуг № 001 за період з 01 по 31 січня 2017 року, № 002 за період з 01 по 28 лютого 2017 року, № 003 за період з 01 по 31 березня 2017 року, № 004 за період з 01 по 30 квітня 2017 року, № 5 за період з 01 по 31 травня 2017 року…». За твердженням позивача, таку помилку було допущено через те, що коригування суми наданих послуг з січня по травень 2017 року проведено позивачем на підставі пункту 3.9. Договору у жовтні 2017 року.

Також, судом встановлено, що вищевказане Коригування не було погоджено відповідачем та не підписано його повноважним представником, оскільки у графі «Представник Замовника ______________/_____» підпис представника відповідача відсутній.

Крім того, у першому абзаці Коригування вказано «…та представник Замовника - ТОВ «ТК-Логістик» в особі ____________________ склали дане коригування….», у зв`язку з чим неможливо встановити особу, яка від імені відповідача за твердженням позивача погоджувала означене Коригування та перевірити наявність у цієї особи відповідних повноважень.

Враховуючи вищевикладені обставини, а також з огляду на те, що позивач недовівши факту перевезення вагонів у транзитному сполученні безпідставно, в односторонньому порядку здійснив донарахування вартості наданих послуг як за перевезення вагонів в транзитному сполученні, та, відповідно, застосовував норми Тарифної політики залізниць держав-учасниць СНД на перевезення вантажів у міжнародному сполученні, суд дійшов висновку про те, що надане позивачем Коригування № 11/1 від 30.11.2017 не є належним, допустимим, достовірним та вірогідним доказом в розумінні приписів статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження у відповідача обов`язку здійснити оплату донарахованої вартості послуг за період з січня по травень 2017 року на суму 2 659 794, 11 грн.

При цьому, суд зазначає, що законодавством України, в т.ч. Статутом залізниць України, не передбачено порядку зміни видів операцій з перевезення вантажів, а також не передбачено та не надано відповідних повноважень позивачу щодо самостійного визначення виду операцій з перевезення вантажу, проте, позивачем було прийнято відповідні, заповнені Відправниками транспортні накладні до перевезення, що підтверджують перевезення в експортно-імпортному сполученні (підтвердженням є штемпелі відповідних станцій на накладних).

Таким чином, позивачем безпідставно змінено вид перевезення з експортно-імпортного на транзитне, не беручи до уваги оформлені належним чином перевізні документи, що підтверджують здійснення відповідачем перевезення саме в експортно-імпортному сполученні.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача вартості коригування провізної плати у сумі 2 513 698, 41 грн., у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні позову в цій частині.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення заборгованості за надані послуги у грудні 2017 року в сумі 219 035, 24 грн., суд зазначає наступне.

Скасовуючи попередні судові рішення в частині стягнення з відповідача означеної суми боргу Верховний Суд зазначив, що місцевий та апеляційний господарські суди не перевірили доводи відповідача про наявність у матеріалах справи доказів на підтвердження здійснення оплати послуг в сумі 219 035, 24 грн. на підставі акта наданих послуг № 12 від 31.12.2017 за період з 01 по 31 грудня 2017 року, про що свідчить наявний в матеріалах справи акт звірки взаємних розрахунків за Договором станом на 30.09.2018, який судами не досліджений та не перевірений (п. 8.10. постанови від 25.06.2019).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та перевіривши на виконання вказівок Верховного Суду аргументи відповідача щодо оплати наданих у грудні 2017 року послуг, судом встановлено наступне.

Так, положеннями пункту 3.7. Договору визначено, що виписки з особового рахунку відображають облік коштів, перерахованих Замовником на виконання цього Договору, та коштів, витрачених Замовником на оплату послуг, наданих Виконавцем. При цьому у виписці відображаються дати утворення і розміри заборгованості та пені.

Відтак, перерахування та списання коштів з особового рахунку відповідача підтверджується випискою з особового рахунку.

З наданої позивачем Виписки з особового рахунку ТОВ «ТК-Логістик» станом на 17.01.2018 (т. 1 а.с. 37, т. 8 а.с. 168, т. 9 а.с. 139) вбачається, що станом на 30.11.2017 року (до здійснення позивачем спірного Коригування № 11/1 від 30.11.2017) на особовому рахунку відповідача поточний залишок складав 68 268, 00 грн.

З наданих позивачем та відповідачем під час апеляційного перегляду актів звірки взаєморозрахунків також вбачається, що станом на 30.11.2017 року (до здійснення позивачем спірного Коригування № 11/1 від 30.11.2017) на особовому рахунку відповідача поточний залишок складав 68 268, 00 грн.

Під час апеляційного провадження ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2018 зобов`язано сторін до дня судового засідання провести взаємозвірку розрахунків за надання послуг за спірний період та надати письмові пояснення по неузгодженим питання.

На виконання вищевказаної ухвали суду апеляційної інстанції сторонами було надано Акт звірки взаєморозрахунків станом на 30.09.2018 (т. 9 а.с. 233-243), з якого вбачається, що за даними позивача заборгованість складає 2 881 235, 22 грн., тоді як за даними відповідача заборгованість складає 0, 00 грн. Таким чином, вищевказаний акт було підписано з розбіжностями на суму 2 881 235, 22 грн.

Водночас, згідно із зазначеними у цьому акті відомостями як з боку позивача, так і з боку відповідача, вбачається, що станом на 30.11.2017 року (до здійснення позивачем спірного Коригування № 11/1 від 30.11.2017) на особовому рахунку відповідача поточний залишок складав 68 268, 00 грн. і будь-яких розбіжностей між сторонами не було.

Крім того, відповідачем було сплачено 150 767, 24 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 329 від 08.12.2017 на суму 50 419, 04 грн., № 332 від 11.12.2017 на суму 37 166, 00 грн., № 305 від 18.12.2017 на суму 3 716, 60 грн., № 326 від 05.02.2018 на суму 59 465, 60 грн. (т. 9 а.с. 135-138).

В подальшому, позивачем було відображено здійснену відповідачем у грудні 2017 року оплату в розмірі 150 767, 24 грн., яка з урахуванням залишку на особовому рахунку відповідача складають 219 035, 24 грн.

За таких обставин суд дійшов висновку, що заборгованість за надані позивачем у грудні 2017 року послуги була сплачена відповідачем у повному обсязі.

Разом з тим, позивач безпідставно здійснював зарахування вищевказаних коштів не в рахунок оплати наданих у грудні 2017 року послуг, а в рахунок оплати здійсненого позивачем Коригування № 11/1 від 30.11.2017 та нарахованої пені.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за надані у грудні 2017 року послуг в сумі 219 035, 24 грн., у зв`язку з її оплатою відповідачем.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні основної вимоги про стягнення основного боргу в сумі 2 732 733, 65 грн., суд відмовляє у задоволенні похідної вимоги про стягнення пені в сумі 35 707, 99 грн.

Що стосується заяви відповідача про застосування до спірних правовідносин шестимісячного строку позовної давності, передбаченого положеннями статті 137 Статуту залізниць України, яка викладена у відзиві на позов (т. 8 а.с. 11-18), суд зазначає наступне.

Так, згідно з положеннями статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина 3 статті 267 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, за змістом названих норм позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, від 14.11.2018 у справі №183/161/16).

Оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, позовна давність не може бути застосована до спірних правовідносин.

Крім того, у судовому засіданні 29.01.2020 року представником відповідача оголошено усну заяву про поворот виконання рішення господарського суду міста Києва від 05.07.2018 у справі № 910/3137/18 в порядку статті 333 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 2 статті 169 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Положеннями частини 5 статті 333 Господарського процесуального кодексу України питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.

Оскільки приписи статті 333 Господарського процесуального кодексу України не передбачають подання заяви про поворот виконання рішення виключно в письмовій формі, як відсутня і вимога суду у даній справі про подання такої заяви в письмовій формі, а тому допускається її подання в усній формі за умови дотримання вимог частини 6 статті 333 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин суд вважає, що у даній справі вчинення відповідачем такої процесуальної дії за формою узгоджується з вимогами частини 2 статті 169 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 333 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо при новому розгляді справи він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

За приписам частини 9 статті 333 Господарського процесуального кодексу України якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з частиною 10 статті 333 Господарського процесуального кодексу України заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи. Така заява розглядається у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника у двадцятиденний строк з дня надходження заяви, проте їх неявка не перешкоджає її розгляду.

Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем (частини 5, 6 статті 333 ГПК України).

Таким чином, положення статті 333 Господарського процесуального кодексу України встановлюють вичерпні підстави для повороту виконання рішення.

Сама назва інституту "Поворот виконання" вказує на те, що скасований судовий акт має бути дійсно виконаний, і дійсно можуть настати несприятливі наслідки для відповідача.

Вимагати повороту виконання може не лише відповідач, а й інша особа, чиї права відсутністю такого повороту порушуються.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2011 справі № 13-рп/2011 (справа № 1-25/2011) зазначено, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням.

Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна і виконання дій) відпала.

Таким чином, поворот виконання судового рішення - це процесуальна дія, яка полягає у повному або частковому відновленні первісного становища відповідача (або особи, з якої відбулось стягнення). В результаті суд зобов`язує позивача (або особу, на користь якої відбулось стягнення) повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням.

Судом встановлено, що на виконання рішення господарського суду міста Києва від 05.07.2018 у даній справі було видано наказ від 12.04.2019 про стягнення з відповідача на користь позивача 219 035, 24 грн. основного боргу та 3 285, 53 коп. судового збору.

Відповідно до постанови старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 11.06.2019 ВП 59189831 виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного судового рішення було закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним повним виконанням рішенням за виконавчим документом. Виконавчий збір та витрати виконавчого провадження стягнуто у повному обсязі.

Водночас, як зазначалось судом вище, рішення господарського суду міста Києва від 05.07.2018 у справі № 910/3137/18 було скасовано постановою Верховного Суду від 25.06.2019, а справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

За таких обставин, оскільки рішення суду від 05.07.2018 та постанову апеляційної інстанції скасовано і справу № 910/3137/18 передано на новий розгляд, і за результатом нового розгляду справи у задоволенні позову відмовлено, заява відповідача підлягає задоволенню шляхом здійснення повороту виконання рішення та стягнення з позивача 219 035, 24 грн. основного боргу та 3 285, 53 коп. судового збору.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України понесені сторонами витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви, а також апеляційних та касаційних скарг покладаються на позивача з огляду на відмову у задоволенні позову.

Що стосується понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 254 000, 00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

До відзиву на позовну заяву відповідачем було додано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, в якому відповідач зазначає, що ним були понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 254 000, 00 грн., з яких 250 000, 00 грн. гонорар адвокатів за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, та 4 000, 00 грн. компенсація витрат адвокатів, необхідних для надання правничої допомоги.

Положеннями частин 1-4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з приписами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

15.01.2020 року представником відповідача подано заяву про намір подати докази щодо розміру судових витрат після ухвалення рішення у справі відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 221 Господарського процесуального кодексу України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Враховуючи клопотання відповідача про розподіл витрат на оплату послуг адвоката, суд дійшов висновку про необхідність призначення судового засідання у справі для вирішення питання про судові витрати відповідача на оплату послуг адвоката.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 126, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 333 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позову Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК-Логістик» про стягнення 2 768 441, 64 грн.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, місто Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ) в особі філії «Центр транспортної логістики» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, місто Київ, вулиця Федорова, будинок 32; код ЄДРПОУ ВП 40123465) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК-Логістик» (02140, місто Київ, вулиця Срібнокільська, будинок 22-А, квартира 158; ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 4 928 (чотири тисячі дев`ятсот двадцять вісім) грн. 31 коп., витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги в сумі 6 571 (шість тисяч п`ятсот сімдесят одну) грн. 08 коп.

3. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК-Логістик» про поворот виконання рішення господарського суду міста Києва від 05.07.2018 у справі № 910/3137/18 задовольнити.

4. В поворот виконання рішення господарського суду міста Києва від 05.07.2018 у справі № 910/3137/18, стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, місто Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ) в особі філії «Центр транспортної логістики» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, місто Київ, вулиця Федорова, будинок 32; код ЄДРПОУ ВП 40123465) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК-Логістик» (02140, місто Київ, вулиця Срібнокільська, будинок 22-А, квартира 158; ) 219 035 (двісті дев`ятнадцять тисяч тридцять п`ять) грн. 24 коп. заборгованості та 3 285 (три тисячі двісті вісімдесят п`ять) грн. 53 коп. судового збору.

5. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

6. Призначити судове засідання для вирішення питання про витрати на правничу допомогу на 18.02.2020 року о 14:30 год. Засідання відбудеться у приміщенні господарського суду міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 44-В, зал № 31.

7. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ТК-Логістик» протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду надати суду докази понесення витрат на правничу допомогу, заявлених до стягнення з позивача.

8. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

9. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

10. Відповідно до підпункту 17.5. пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 17.02.2020 року.

Суддя В.С. Ломака