ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18 лютого 2020 р. Справа № 903/892/19

Господарський суд Волинської області у складі судді Костюк С. В., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом Державного комунального підприємства "Луцьктепло"

до відповідача: ОСОБА_1

про стягнення 26852,68грн.

за участю представників-учасників справи:

від позивача: Запуговиченко О. В., довіреність № 19/08 від 02.01.2020;

від відповідача: н/з.

Права та обов`язки учаснику судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

В с т а н о в и в:

Державне комунальне підприємство "Луцьктепло" звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 43782,76 грн, з них 26852,68 грн заборгованості, 135,69 грн пені, 13592,85 грн інфляційних, 3201,54 грн відсотків річних, які виникли внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договорів № 4-124 від 27.01.2010 та № 4-124 від 30.09.2014.

Як слідує, із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 17.12.2019 було внесено запис №4007768 про припинення підприємницької діяльності Фізичної особи - підприємця Зажицької Юлії Вікторівни.

Згідно висновку щодо застосування норм права, викладеному у Постанові Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (пункт 73), з 15 грудня 2017, господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Ухвалою суду від 18.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 17.12.2019, зобов`язано відповідача надати відзив на позов, позивача - відповідь на відзив.

Згідно довідки про неможливість проведення судового засідання від 17.12.2019 судове засідання по справі № 903/892/19, призначене на 17.12.2019 не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Костюк С. В. у відпустці.

Ухвалою суду від 02.01.2020 продовжено строк підготовчого провадження до 18.02.2020 та повідомлено сторін про проведення підготовчого засідання 21.01.2020, зобов`язано відповідача надати відзив на позов, позивача - відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 21.01.2020 відкладено підготовче засідання на 11.02.2020.

Позивач через відділ документального забезпечення та контролю подав:

- додаткові пояснення та обгрунтування до позовної заяви вх. № 01-57/981/20 від 10.02.2020, якими долучив до матеріалів справи заяву відповідача про визнання боргу від 27.07.2017.

- заяву про зменшення розміру позовних вимог вх. № 01-68/16/20 від 11.02.2020 та просить стягнути з відповідача 26852,68грн. основної заборгованості.

Згідно з п.2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Оскільки зменшення розміру позовних вимог не суперечить вимогам законодавства, суд приймає дану заяву та розглядає спір на суму - 26852,68грн.

Ухвалою суду від 11.02.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.02.2020.

В судовому засіданні 18.02.2020 представник позивача позов підтримав з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явився, ухвала суду від 21.01.2020 направлена на адресу відповідача вказану у позовній заяві 29.01.2020 повернулась на адресу суду з відміткою пошти "адресат відсутній". Згідно витягу з ЄДРПОУ місцезнаходженням ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення позивача, суд встановив наступне:

27.01.2010 між Державним комунальним підприємством "Луцьктепло" (Теплопостачальна організація) та фізичною особою - підприємцем Зажицькою Юлією Вікторівною (Споживач) було укладено договір № 4-124 на надання послуг по теплопостачанню (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору повивач надає відповідачу послуги по теплопостачанню, а відповідач приймає та оплачує їх на умовах і в терміни, передбачені договором та додатками до нього.

Пунктами 3.1., 3.2. договору встановлено, що споживач оплачує теплопостачальній організації вартість наданих йому послуг по чинних тарифах, при відсутності приладів обліку - на підставі розрахунків відповідно до обсягів загальної площі, розрахунки оформляються додатком №1 до договору. Споживач зобов`язується проводити передоплату за послуги в розмірі 100% вартості послуг, визначених згідно з додатком № 1 в термін до 01 числа розрахункового місяця.

30.09.2014 між Державним комунальним підприємством "Луцьктепло" (Теплопостачальна організація) та фізичною особою - підприємцем Зажицькою Юлією Вікторівною (Споживач) було укладено договір № 4-124 купівлі-продажу (постачання) теплової енергії з додатком №1 до нього, згідно з умовами котрого Теплопостачальна організація відпускає теплову енергію у вигляді гарячої води (далі-теплову енергію) Споживачу у приміщення офісу по пр-т. Соборності 15/38 у м. Луцьку, а споживач зобов`язаний оплатити прийняту теплову енергію та дотримуватися передбаченого режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію системи теплоспоживання (тепловикористального обладнання).

Згідно п. 6.1. договір набирає чинності 01.10.204 і діє безстроково.

Згідно з п.п. 1.2.-1.5. цього договору теплова енергія використовується Споживачем через тепловикористальні установки для підтримання належного теплового режиму (обігрівання) належних йому приміщень (централізованого опалення). Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Пунктом 2.2.13. даного договору визначено, що споживач зобов`язується своєчасно здійснювати оплату теплової енергії. В разі несвоєчасної оплати сплачувати на вимогу Теплопостачальної організації штрафні санкції.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.1.1., 3.1.2. договору Споживач оплачує Теплопостачальній організації вартість теплової енергії за встановленими тарифами згідно з показами приладів обліку (з врахуванням фактично спожитої теплової енергії до кінця розрахункового місяця), які надаються Споживачем до 20 числа розрахункового місяця в Теплопостачальну організацію. Вартість хімочищеної води, яка витрачається на заповнення теплових мереж при проведенні ремонтних робіт та теплової енергії, витраченої для її підігріву; втрати теплової енергії (тепловіддачі) транзитних трубопроводів централізованої системи опалення та нормативні втрати ХОВ і теплової енергії (згідно з Додатком №1 даного Договору) від зони розподілу тепломереж до місця встановлення приладів обліку, яка встановлюється Сторонами в Додатку доданого до Договору.

Споживач зобов`язаний своєчасно з`являтися до Теплопостачальної організації або направити свого уповноваженого представника для отримання рахунків на оплату теплової енергії, надання Теплопостачальній організації показників приладів обліку теплової енергії у строки, встановлені договором (п. 2.2.16 договору).

Пунктами 3.2, 3.3 цього договору сторони погодили, що рахунок за відповідний місяць, наданий Споживачу Теплопостачальною організацією, є одночасно актом приймання-передачі теплової енергії. Споживач зобов`язується щомісячно сплачувати за теплову енергію в наступному порядку:

- передоплату - до 01 числа розрахункового місяця, яка обраховується відповідно до розрахункового середньомісячного теплового навантаження згідно Додатку № 1 до Договору. Теплопостачальна організація може надавати Споживачу рахунок на оплату. Такий рахунок вручається Споживачу особисто або надсилається йому поштовим відправленням за вказаною у цьому Договорі адресою до 25-го числа місяця включно, що передує розрахунковому. У разі неотримання рахунку у вказаний у цьому пункті строк, Споживач (його представник) має право прибути для отримання рахунку в приміщення Теплопостачальної організації не пізніше 28-го числа місяця, що передує розрахунковому;

- остаточний розрахунок - до 01 числа місяця наступного за розрахунковим, на підставі рахунку, який вручається Споживачу, особисто або надсилається йому поштовим відправленням за вказаною у цьому Договорі адресою до 25-го числа (включно) розрахункового місяця. У разі неотримання рахунку у вказаний у цьому пункті строк, Споживач (його представник) зобов`язаний прибути в приміщення Теплопостачальної організації не пізніше 28-го числа розрахункового місяця. Нез`явлення Споживача (його представника) до встановленої дати у Теплопостачальну організацію для отримання рахунку не є підставою для відмови від оплати за теплову енергію.

На виконання умов договору № 4-124 на надання послуг по теплопостачанню від 27.01.2010 та договору № 4-124 купівлі-продажу (постачання) теплової енергії від 30.09.2014 позивач у період з січня 2010 року по серпень 2019 року (включно) відпустив відповідачу теплову енергію на загальну суму 26852,68грн., що підтверджується рахунками на оплату за період з лютого 2010 року по серпень 2019 року (включно) (а.с. 17-82), які згідно положень п. 3.2. договору № 3-286 купівлі-продажу (постачання) теплової енергії є також актами приймання-передачі теплової енергії .

27.07.2017 відповідач - Зажицька Ю. В. подала позивачу - ДКП "Луцьктепло" заяву в якій просить заборгованість в сумі 14117,41грн. заплатити до 30.09.2017.

Водночас, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо оплати прийнятої по договору теплової енергії своєчасно та в повному обсязі не виконав.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 205 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір № 4-124 на надання послуг по теплопостачанню від 27.01.2010 та договір № 3-286 купівлі-продажу (постачання) теплової енергії від 04.01.2018 предметом судових розглядів не виступали, недійсним судом не визнавалися, сторонами розірвані не були.

Згідно із частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно Закону України "Про теплопостачання" теплопостачальна організація має право укладати договори купівлі-продажу теплової енергії із споживачами. В свою чергу, ч. 6 ст. 19 даного Закону зобов`язує споживача послуг щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що передбачено статтею 629 ЦК України.

Згідно статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання- відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Згідно з ч. ч. 2,3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на зазначене вище суд дійшов висновку, що сума основного боргу в сумі 26852,68грн. повністю підтверджується наявними в матеріалах справи документами, у встановленому випадку не була спростована чи заперечена відповідачем.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У зв`язку з тим, що спір до розгляду судом доведено з вини відповідача, відповідно до ст. 129 ГПК України, на нього слід покласти судові витрати по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 14, 73, 74, 75, 76-80, 129, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номерНОМЕР_1) на користь Державного комунального підприємства "Луцьктепло" (43021, м. Луцьк, вулиця Гулака-Артемовського 20, ) 26852,68 заборгованості та 1921,00 грн. витрат по судовому збору.

3. Наказ видати після набрання рішення законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного пзерегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення 19.02.2020.

Суддя С. В. Костюк