ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" січня 2020 р. Cправа № 902/946/19

Господарський суд Вінницької області у складі судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Кузьменко В.В.

За участю представників:

позивача Савченко І.А., ордер серія ВН № 105021 від 05.11.2019;

відповідача не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали справи

за позовом: Дочірнього підприємства "КозятинськийРайагроліс" ВОКСЛП "Віноблагроліс" (вул. Жовтнева, 153, с. Козятин, Вінницька обл., 22109; вул. П.Орлика, 10, м. Козятин, Вінницька обл., 22100)

до: Фізичної особи-підприємця Поперешняка Геннадія Анатолійовича ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 27089,42 грн.

ВСТАНОВИВ:

12.11.2019 до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Дочірнього підприємства "КозятинськийРайагроліс" ВОКСЛП "Віноблагроліс" до Фізичної особи-підприємця Поперешняка Геннадія Анатолійовича з позовною вимогою про стягнення 27089,42 грн, з яких: 15361,40 грн - сума основного боргу, 10268,69 грн - інфляційних втрат та 1459,33 грн - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані не належним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договорами № 22 від 01.07.2015 та № 1 від 04.01.2016, в частині проведення розрахунків.

Ухвалою від 14.11.2019 року відкрито провадження у справі №902/946/19 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 05 грудня 2019 р..

Ухвалою від 05.12.2019 року відкладено підготовче засідання на 27.12.2019 з підстав викладених у відповідній ухвалі.

Ухвалою від 27.12.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу № 902/946/19 для судового розгляду по суті на 13 січня 2020 р.

Ухвалою від 13.01.2020 відкладено розгляд справи по суті на 30.01.2020, з підстав викладених у відповідній ухвалі.

На визначену судом дату з`явився представник позивача, який підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача, до судових дебатів, заявила про намір надати до суду докази на підтвердження судових витрат на професійну правничу допомогу, протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Відповідач правом участі в судовому засідання не скористався. При цьому суд зважає, що усі ухвали направлені на адресу відповідача (згідно витягу з ЄДРЮОФОП ГФ), повернуті до суду засобами поштового зв`язку з відмітками "інші причини" та "за закінченням встановленого строку зберігання".

За таких обставин, судом виконано процесуальний обов`язок щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 30.01.2020р. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Між Дочірнім підприємством "КозятинськийРайагроліс" (позивач, в договорі Продавець) та Фізичною особою-підприємцем Поперешняка Геннадія Анатолійовича (відповідач, в договорі Покупець) було укладено договори купівлі-продажу № 22 від 01.07.2015 та № 1 від 04.01.2016 (дані договори є ідентичними), відповідно до п 1.1. яких Продавець зобов`язується відпустити лісо продукцію, а Покупець прийняти, згідно діючих цін станом на момент оплати. Сума договору згідно розрахунків з ПДВ.

Згідно розділу 2 Договорів транспорт - само вивіз покупця. Оплата за договором здійснюється по предоплаті.

Розділом 3 Договорів визначено, що у випадку невиконання зобов`язань за даним договором однією із сторін вона несе відповідальність, відповідно до чинного законодавства.

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання. Усі інші умови - не передбачені даним договором, підлягають керівництву чинним законодавством (розділ 4 Договорів).

Судом встановлено, що позивач свої обов`язки за договором в частині відпуску лісо продукції виконав належним чином, передавши відповідачу згідно товарно-транспортних накладних № 0000333 від 08.07.2015, № 0000366 від 31.07.2015, № 0000367 від 31.07.2015, № 000580 від 17.03.2016, № 000615 від 27.04.2016, № 000616 від 04.05.2016, № 000675 від 29.07.2016, № 000676 від 29.07.2016, № 000716 від 01.08.2016 та № 000721 від 02.09.2016 на загальну суму 85511,40 грн (а.с. 13-24).

Відповідач за поставлений товар розрахувався частково на суму 70150,00 грн, що стверджується наявними в матеріалах справи меморіальними ордерами та платіжним дорученням (а.с. 25-29).

Починаючи з травня 2016 позивач неодноразово звертався до відповідача, щодо здійснення розрахунків за продукцію, крайній раз позивач 26.09.2019 звернувся до відповідача з претензією № 103 про сплату заборгованості у розмірі 15361,40 грн (а.с. 30).

Відповіді на претензію відповідач не надав, борг не погасив що і стало підставою звернення до суду.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Дії позивача по передачі товару та дії відповідача по прийняттю вказаного товару, за визначеною ціною свідчать про те, що у боржника (відповідача) виникло зобов`язання по оплаті товару.

В силу ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини першої статті 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом .

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що зобов`язання за Договорами в частині проведення розрахунків за продукцію, відповідачем виконувались не належним чином.

Виходячи з встановлених обставин справи та наведених вище законодавчих приписів, суд вважає вимогу позивача про стягнення боргу в розмірі 15361,40 грн. правомірною та обґрунтованою.

Крім суми основного боргу, у зв`язку з неналежним виконанням грошових зобов`язань за договором в частині своєчасної та повної оплати вартості поставленого товару, позивачем заявлено до стягнення 10268,69 грн - інфляційних втрат та 1459,33 грн - 3% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, оскільки заявлений до стягнення розмір 3% річних, обрахований судом в межах вказаного позивачем періоду, є арифметично вірним, вимога позивача про стягнення з відповідача 1459,33 грн 3% річних підлягає задоволенню.

Водночас, оскільки арифметично вірний розмір інфляційних втрат, перерахований судом в межах вказаного позивачем періоду, становить 6099,92 грн, вимога позивача про стягнення з відповідача 10268,69 грн інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню у розмірі 6099,92 грн.

Щодо правомірності нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних на набуте майно (зокрема, грошові кошти) без достатньої правової підстави Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 зазначила, що наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки законодавством встановлені наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, то підстави для застосування аналогії закону відсутні. ВПВС підтвердила висновок ВСУ, викладений у постанові від 15 квітня 2015 року у справі № 910/2899/14, про те, що стаття 625 Цивільного кодексу України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

В зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються судом на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 2, 3, 7, 13, 46, 73, 74, 76-80, 86, 91, 113, 118, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 252, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Поперешняка Геннадія Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Дочірнього підприємства "КозятинськийРайагроліс" ВОКСЛП "Віноблагроліс" (вул. Жовтнева, 153, с. Козятин, Вінницька обл., 22109; вул. П.Орлика, 10, м. Козятин, Вінницька обл., 22100, ) 15361,40 грн. - основного боргу, 1459,33 грн. - 3% річних, 6099,92 грн. - індексу інфляції та 1625,00 грн. - витрат пов`язаних із сплатою судового збору.

3. У позові в частині стягнення 4168,92 грн. - індексу інфляції відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Примірник повного судового рішення надіслати сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається у порядку, визначеному ст.ст. 256, 257 ГПК України та п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено 06 лютого 2020 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2,3 - позивачу (вул. Жовтнева, 153, с. Козятин, Вінницька обл., 22109; вул. П.Орлика, 10, м. Козятин, Вінницька обл., 22100)

4 - відповідачу ( АДРЕСА_1