ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2020 року м.Дніпро Справа № 908/1886/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Антонік С.Г. (доповідач),

суддів: Іванова О.Г., Березкіної О.В.,

при секретарі судового засідання Ревковій Г.О.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу господарського суду Запорізької області від 18.12.2019р. (суддя Корсун В.Л.) у справі № 908/1886/19

за заявою Концерну "Міські теплові мережі" про відстрочення виконання рішення суду

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", 01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6

до Концерну "Міські теплові мережі", 69091, м. Запоріжжя, бульв. Гвардійський, 137

про стягнення 21 088 606,39 грн.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області від концерну Міські теплові мережі надійшла заява про розстрочення виконання рішення суду, в якій заявник просить суд, розстрочити виконання рішення у справі № 908/1886/19 на загальну суму 21 404 935,47 грн., починаючи з січня 2020 року по листопад 2020 року включно.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 18.12.2019р. заяву концерну «Міські теплові мережі» задоволено частково. Розстрочено виконання рішення господарського суду Запорізької області від 07.11.19р. у справі № 908/1886/19 в частині стягнення з концерну Міські теплові мережі на користь акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 12 499 786 грн. 32 коп. пені, 2 749 409 грн. 24 коп. 3 % річних, 5 839 410 грн. 81 коп. інфляційних втрат та 316 329 10 коп. судового збору строком на 8 місяців в наступному порядку: в січні 2020 року - 1 562 473,29 грн. пені, 343 676,15 грн. 3 % річних, 729 926,35 грн. інфляційних збитків, 39 541,13 грн. судового збору, а всього 2 675 616,92 грн.; в лютому 2020 року - 1 562 473,29 грн. пені, 343 676,15 грн. 3 % річних, 729 926,35 грн. інфляційних збитків, 39 541,13 грн. судового збору, а всього 2 675 616,92 грн.; в березні 2020 року - 1 562 473,29 грн. пені, 343 676,15 грн. 3 % річних, 729 926,35 грн. інфляційних збитків, 39 541,13 грн. судового збору, а всього 2 675 616,92 грн.; в квітні 2020 року - 1 562 473,29 грн. пені, 343 676,15 грн. 3 % річних, 729 926,35 грн. інфляційних збитків, 39 541,13 грн. судового збору, а всього 2 675 616,92 грн.; в травні 2020 року - 1 562 473,29 грн. пені, 343 676,15 грн. 3 % річних, 729 926,35 грн. Інфляційних збитків, 39 541,13 грн. судового збору, а всього 2 675 616,92 грн.; в червні 2020 року - 1 562 473,29 грн. пені, 343 676,15 грн. 3 % річних, 729 926,35 грн. інфляційних збитків, 39 541,13 грн. судового збору, а всього 2 675 616,92 грн.; в липні 2020 року - 1 562 473,29 грн. пені, 343 676,15 грн. 3 % річних, 729 926,35 грн. інфляційних збитків, 39 541,13 грн. судового збору, а всього 2 675 616,92 грн.; в серпні 2020 року - 1 562 473,29 грн. пені, 343 676,19 грн. 3 % річних, 729 926,36 грн. інфляційних збитків, 39 541,19 грн. судового збору, а всього 2 675 617,03 грн. В задоволенні решти заяви відмовлено.

При частковому задоволені заяви про розстрочення виконання рішення суд виходив з того, що фінансово-економічна ситуація на підприємстві відповідача не дозволяє виконати у добровільний строк у повному обсязі рішення суду від 07.11.19р. у даній справі і є підставою для надання концерну «МТМ» можливості виконання судового рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.

Не погодившись із вказаною ухвалою, АТ «НАК "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- відповідачем не надано доказів наявності тих виключних обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду згідно з ст.331 ГПК України, а є лише способом затягування виконання рішення суду;

- в цілому майновий стан відповідача покращився у порівнянні з минулим роком, оскільки станом на 30.09.2019р. дебіторська заборгованість зменшилася на 168,837 млн. грн.., також зменшилася і кредиторська заборгованість підприємства на 351,510 млн. грн., згідно з відомостями коду рядка 3415 залишок коштів у боржника на кінець звітного періоду складає 16,599 млн. грн., що на 7,874 млн. грн. більше ніж за аналогічний період минулого року;

- не зважаючи на наявність дебіторської заборгованості контрагентів боржника перед останнім у розмірі 843,399 млн. грн., на виконанні у органах виконавчої служби перебувають виконавчі документи лише на суму 37,510 млн. грн., що свідчить про наявність достатніх ресурсів для збільшення надходження коштів і виплати заборгованості;

- на листопад 2019 року на виконанні державної виконавчої служби перебуває 179 виконавчих документів на загальну суму стягнення на користь позивача 25 млрд .грн., з вказаної кількості виконавчих проваджень за 139 виконавчими документами на загальну суму більше ніж 11,7млрд.грн. підлягає стягненню з боржників, які розташовані на території Луганської і Донецької областей та АР Крим, отже позивач не має фінансової можливості відстрочувати або розстрочувати виконання зобов`язань своїх контрагентів, оскільки його фінансовий стан є досить тяжким;

- внаслідок недоотримання та несвоєчасного проведення розрахунків за спожитий природний газ позивач змушений залучати комерційні кредити за ринковими відсотковими ставками, що складають 20% річних, а його торгова кредиторська заборгованість у 2019 році зросла на 2876млн.грн. у порівняні з аналогічним періодом у 2018 році і складає 8376млн.грн.;

- надавши розстрочку виконання рішення суд не стимулює процедуру погашення заборгованості, а сприяє боржнику і далі порушувати майнові інтереси стягувача внаслідок надзвичайно тривалого перенесення терміну виконання зобов`язання відповідача у спірних правовідносинах.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні заяви відповідача про розстрочення виконання рішення у даній справі.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить ухвалу господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Запорізької області від 07.11.19р. позов АТ «НАК «Нафтогаз України» про стягнення з концерну Міські теплові мережі 21 088 606,39 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу від 11.10.17р. № 6260/1718-БО-13 задоволено частково. Стягнуто 12 499 786,32 грн. пені, 2 749 409,24 грн. 3 % річних, 5 839 410,81 грн. інфляційних втрат та 316 329,10 судового збору.

16.12.19р. господарським судом Запорізької області на виконання цього рішення видано відповідний наказ.

10.12.2019р. до господарського суду від відповідача надійшла заява про розстрочення виконання рішення суду, в якій заявник просить суд, розстрочити виконання рішення у справі № 908/1886/19 на загальну суму 21 404 935,47 грн., починаючи з січня 2020 року по листопад 2020 року включно.

Вказана заява обгрунтована тим, що на час звернення з заявою в концерні «МТМ» існують конкретні обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, а саме: відповідач є комунальним підприємством, що здійснює свою господарську діяльність у сфері централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води споживачам усіх категорій міста Запоріжжя; за результатами фінансово-господарської діяльності підприємства за період січень - жовтень 2019 року загальна сума невідкладних зобов`язань склала 563 295,9 тис. грн.; дефіцит коштів за 10 місяців 2019 р. - 378 409,30грн.; відповідач є соціально значимим теплопостачальним підприємством, що забезпечує централізоване теплопостачання м. Запоріжжя, і природний газ споживається відповідачем не для власних потреб, а для задоволення соціальних та комунальних потреб; основними споживачами теплової енергії є населення та бюджетні установи і організації, об`єкти соціальної сфери, які мають постійну значну заборгованість за спожиту теплову енергію; технічна можливість відключення боржників відсутня; заборгованість споживачів перед відповідачем станом на 01.12.19 складає 1 079 849,01 грн., при цьому відповідачем посилено ведеться робота зі стягнення дебіторської заборгованості з споживачів теплової енергії, з контрагентів по господарським договорам: сума заборгованості, стягнута за рішенням суду на користь Концерну «МТМ» станом на 01.12.19 - 15 585,90 грн.; сума заборгованості, стягнута через ВДВС - 4 337,00 грн.; відсоток виконання судових рішень - 19,76 %; на виконанні в ВДВС, станом на 01.12.19 - 37 509,63 грн., але, процес стягнення заборгованості у встановленому законом порядку - це тривалий у часі процес, оскільки судами здебільш надаються розстрочки та відстрочки виконання рішень судів, зокрема населенню, враховуючи різке падіння платоспроможності споживачів, також бюджетним установам та організаціям, із-за затримки бюджетного фінансування; відповідно до Закону України «Про теплопостачання» №2633-ГУ від 02.06.05, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-УШ від 09.11.17, «Правил надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води...», затв. постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.05, відповідач зобов`язаний здійснювати постачання теплової енергії безперебійно, незалежно від зовнішніх факторів, нормативних чинників, наявності заборгованості у споживачів-боржників, що, в свою чергу, лише сприяє накопиченню заборгованості за теплову енергію.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги, судова колегія враховує наступні положення діючого законодавства України.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 5 ст.331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до пункту 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17.10.2012р. № 9 підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу України (в ред. до 15.12.2017), ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому, на відміну від статті 121 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017 року) статті 321 Господарського процесуального кодексу України не містить вимогу про винятковість випадків, коли може бути відстрочено чи розстрочено виконання рішення суду.

Таким чином, обов`язковою умовою надання відстрочення виконання судового рішення є наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання такого рішення, які заявник повинен довести відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

До того ж, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд для юридичних осіб зобов`язаний також враховувати ступінь вини відповідача у виникненні спору.

Колегія суддів вважає, що заявником доведено наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення по даній справі з огляду на наступне.

Так, відповідач є комунальним підприємством, що здійснює свою господарську діяльність у сфері централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води споживачам усіх категорій міста Запоріжжя.

За результатами фінансово-господарської діяльності підприємства за період січень - жовтень 2019 року загальна сума невідкладних зобов`язань склала 563 295,9 тис. грн., дефіцит коштів за 10 місяців 2019 р. - 378 409,30грн.

Крім того, основними споживачами теплової енергії є населення та бюджетні установи і організації, об`єкти соціальної сфери. Ці споживачі мають постійну заборгованність перед підприємством за спожиту теплову енергію, при цьому технічна можливість відключення боржників у підприємства відсутня.

Також, ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" встановлено, що оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється. Кошти, що надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, перераховуються банками згідно з порядком розподілу коштів, затвердженим Кабінетом Міністрів України, виключно на рахунок: гарантованого постачальника; теплогенеруючої організації; теплопостачальної організації; теплотранспортуючої організації. На кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, не може бути звернено стягнення за зобов`язаннями гарантованого постачальника, теплогенеруючих, теплопостачальних та теплотранспортуючих організацій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 №217 затверджено Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки.

Постанова № 217 є обов`язковою для виконання в силу ст.117 Конституції України всіма учасниками, на яких вона розповсюджується.

Відповідно до вказаного Порядку уповноважений банк здійснює відповідно до реєстру нормативів розподіл коштів, що надійшли за попередній день від структурних підрозділів теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та споживачів, і перерахування коштів на рахунки з урахуванням вимог пунктів 14 - 26 цього Порядку.

Згідно п. 14 Порядку, у разі коли теплопостачальна або теплогенеруюча організація здійснює продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води та самостійно виробляє всю необхідну для цього теплову енергію, кошти, що надійшли на спеціальний рахунок, відкритий теплопостачальною або теплогенеруючою організацією, як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від споживачів, розподіляються згідно з нормативами, розрахованими відповідно до пунктів 15 - 26 цього Порядку, і перераховуються в частині вартості, зокрема, послуг з транспортування природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на транспортування природного газу з оператором газотранспортної системи) - на рахунок оператора газотранспортної системи.

Тобто, розрахунки за поставлене тепло здійснюються на рахунки зі спеціальним режимом використання за схемою: споживач тепла сплачує грошові кошти за отриману теплову енергію теплопостачальній організації на рахунок зі спеціальним режимом використання. Грошові кошти, які надходять на цей рахунок, розподіляються за затвердженими постановами НКРЕКП Реєстрами нормативів перерахування коштів, що надходять як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів та як плата теплопостачальних організацій за вироблену теплогенеруючими організаціями теплову енергію.

Таким чином, концерн «Міські теплові пережі» самостійно не визначає порядок розподілу коштів, які надійшли на його рахунок зі спеціальним режимом використання, та оплата із такого рахунку відповідних послуг, у тому числі послуг за отриманий природний газ, залежить від розміру коштів, які надійшли від споживачів.

Розрахунок середнього відсотка коштів, що залишилися в розпорядженні відповідача після розподілу зі спеціальних рахунків за період січня-жовтня 2019 року становить 9,3 проценти, що підтверджується довідкою №4970/17 від 05.12.2019.

Крім того, кредиторська заборгованність відповідача перед позивачем існує у зв`язку з існуванням невідшкодованої різниці в тарифах через невідповідність собівартості теплової енергії діючому тарифу, а саме: у зв`язку з постійним зростанням ціни на природний газ у відповідача постійно існує заборгованність з різниці у тарифах, яку він отримує з державного бюджету несвоєчасно.

Стягнення одноразово вказаної суми заборгованості призведе до дестабілізації роботи підприємства, у тому числі щодо невиконанням ним зобов`язань перед контрагентами зі сплати за електричну енергію, холодне водопостачання та виплати заробітної плати працівниками підприємства.

На підтвердження вищевикладеного відповідачем було надано наступні докази: довідку про заборгованість Концерну «МТМ» за спожиті

енергоносії від 09.12.19 № 4985/13; довідку про кількість абонентів від 06.12.19 №4962/08; довідка розподілу надходжень за теплову енергію від споживачів Концерну «МТМ» за січень - жовтень 2019 року від 05.12.19 № 4970/17; довідка про стан дебіторської заборгованості станом на 01.12.19; звіт про фінансові результати Концерну «МТМ» за 9 місяців 2019 року; пояснення до банківських довідок від 05.12.19 №4968/17; довідка філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» від 08.11.19 №107.33-09/376/93175/2019-07/вих.; довідка регіонального відділення у м. Запоріжжя АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» від 11.11.19 № 14.04.36-43-8729; довідка АБ «ПІВДЕННИЙ» від 07.11.19 №180-180-43644БТ-2019; довідка ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» від 11.11.19 № 5-768/07/881/2019; довідка АТКБ «ПРИВАТБАНК» від 13.11.19 №191113SU10182503; статут концерну «МТМ»; рішення господарського суду м. Києва по справі № 910/397/18 від 03.04.18; вибіркові копії, на підтвердження проведеної роботи через ВДВС.

Крім того, як вбачається з представлених відповідачем до апеляційної інстанції копій платіжних доручень за січень 2020 року, ним, не порушуючи порядок погашення заборгованності, який встановлений оскаржуваною ухвалою, виконується рішення господарського у даній справі.

Таким чином, відповідачем, відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, доведено наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення суду.

Враховуючи вищенаведене та особливості господарської діяльності концерну «Міські теплові мережі», які не дозволяють йому впливати на цінову політику в сфері надання послуг з теплопостачання та стан розрахунків споживачів за надані послуги, його суспільне значення, вкрай незадовільний фінансовий стан підприємства, обумовлений, в першу чергу, вкрай низьким рівнем розрахунків за надані послуги з теплопостачання, обумовлюють складність та неможливість виконання рішення суду в даній справі без його розстрочення на термін, достатній для виплати присудженої суми без тяжких економічних наслідків для заявника, колегія суддів вважає правильним висновок господарського суду про часткове задоволення заяви відповідача та розстрочення виконання рішення у даній справі та на 8 місяців з січня 2020 року по серпень 2020 року.

Підстави для скасування ухвали господарського суду про розстрочення виконання рішення відсутні.

Доводи скаржника стосовно того, що відповідачем не надано доказів наявності тих виключних обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду згідно з ст.331 ГПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, оскільки висновки господарського суду про майновий стан відповідача базуються на доказах, наявних в матеріалах справи.

При цьому доказів, що порушення відповідачем строків розрахунків за постачання газу відбувається саме з вини останнього, позивач до суду не надав.

Також безпідставні доводи скаржника про те, що надавши розстрочку виконання рішення суд не стимулює процедуру погашення заборгованості, а сприяє боржнику і далі порушувати майнові інтереси стягувача внаслідок надзвичайно тривалого перенесення терміну виконання зобов`язання відповідача у спірних правовідносинах, оскільки, як було вказано вище, відповідач розпочав виконувати рішення господарського суду.

Разом з тим, одноразове стягнення суми заборгованості матиме негативні наслідки для фінансово-господарської діяльності відповідача та може призвести до банкрутства підприємства.

Інші доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Запорізької області від 18.12.2019р. у справі № 908/1886/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 20.02.2020р.

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя О.В. Березкіна

Суддя О.Г. Іванов