ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2020 року Справа № 923/1093/19

Господарський суд Херсонської області у складі судді Ярошенко В.П. за участю секретаря судового засідання Борхаленко О.А.,

за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: Комунального підприємства "Олешки-Сервіс" Олешківської міської ради, м. Олешки , Херсонська область

про стягнення 180354,87 грн.

без виклику сторін

Позиція та докази позивача

Правовими підставами позову Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) до Комунального підприємства "Олешки-сервіс" Олешківської міської ради (відповідач) про стягнення 180 354,87 грн, з яких: 139 426,86 грн пені, 12 730,46 грн річних та 28 197,55 грн інфляційних втрат вказано ст.ст.173-175, 193, 216-218, 230, 231, 264-265 Господарського кодексу України, ст.ст.509, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625, 629, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, а в якості обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги зазначено про порушення відповідачем зобов`язань щодо оплати природного газу за договором № 2205/16-БО-33 від 15.12.2015 постачання природного газу, через що у позивача, в силу закону та договору, виникло право на нарахування заявлених до стягнення грошових сум пені, річних та інфляційних втрат.

На підтвердження вказаних у позовній заяві обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги, у позовній заяві зазначено та подано разом з нею:

1) договір № 2205/16-БО-33 від 15.12.2015 постачання природного газу, з додатковими угодами № 1 від 31.12.2015, № 2 від 29.01.2016, № 3 від 22.02.2016 до даного договору (а.с.16-26);

2) акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2016, від 29.02.2016 від 31.03.2016(а.с.27-29);

3) довідка "Сальдо, Предприятие "Олешки-сервіс КП ОМР" та виписка за період з 01.10.2015 по 30.06.2018 щодо операцій по договору № 2205/16-БО-33 від 15.12.2015 постачання природного газу (а.с.30-31);

4) розрахунок заявленої до стягнення заборгованості (а.с.13-14).

03.02.2020 до суду надійшла відповідь позивача на відзив, за якою позивач вказує про необґрунтованість доводів відзиву та просить задовольнити позов повністю. Щодо клопотання відповідача про зменшення пені заперечував, мотивуючи тим, що вказані у клопотанні відповідача обставини не можуть бути підставою для зменшення пені. Тобто, посилання відповідача на скрутне фінансове становище через несвоєчасність розрахунків населення за спожиті послуги не є виключною обставиною, яка в розумінні закону є підставою для зменшення розміру штрафних санкцій. Зазначив про те, що за спірним договором постачався імпортований природний газ, який позивач закуповує за зовнішньоекономічними контрактами, якими встановлені чіткі строки розрахунків за поставлений газ, а також жорсткі санкції за порушення цих строків.

Позиція та докази відповідача

Відповідач заявлені до нього вимоги не визнав. Так, на його думку, у задоволенні позову суд повинен відмовити виходячи з того, що:

- підприємство несвоєчасно сплачувало вартість природного газу через несвоєчасну компенсацію державою різниці у тарифах, який протягом 2016-2020 років,

- наявна дебіторська заборгованість споживачів - фізичних осіб, розмір якої станом на 01.01.2020 становить 6883,5 грн.

- фінансовий стан підприємства унеможливлює своєчасне виконання господарських зобов`язань, а тому у відповідності до положень статті 233 Господарського кодексу України штрафні санкції підлягають зменшенню до 100 грн,

Процесуальні дії та рішення суду

Ухвалою суду від 20.12.2019 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Цією ж ухвалою сторонам були встановлені строки для надання відзиву на позову та відповіді на відзив.

Установлені судом обставини

15.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (яке на даний час має назву - Акціонерне товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"), як Продавцем, та Комунальним підприємством "Цюрупинськ-сервіс" Цюрупинської міської ради (яке на даний час має назву - Комунальне підприємство "Олешки-сервіс" Олешківської міської ради), як Покупцем, був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 2205/16-БО-33.

Основними умовами договору, які впливають на спірні правовідносини є наступні:

- "Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю у 2016 році природний газ … , а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити природний газ на умовах цього договору" (пункт 1.1.),

- "Приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі…" (пункт 3.4.),

- "Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами відповідно до цін, умов і порядку зарахування коштів, визначених у п. 5.2. цього договору або у відповідних додаткових угодах. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу" (пункт 6.1.),

- " … У разі невиконання Покупцем пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу" (пункт 8.2.).

- "Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років" (пункт 10.3.).

До вказаного договору сторонами вносилися зміни та доповнення відповідно до додаткових угод № 1 від 31.12.2015, № 2 від 29.01.2016, № 3 від 22.02.2016.

На виконання умов договору Позивач за актами приймання-передачі від 31.01.2016 на суму 501 319,41 грн, від 29.02.2016 на суму 279 357,69 грн, від 31.03.2016 на суму 219744,52 грн.

Розрахунки за природний газ здійснювалися відповідачем несвоєчасно та не у повному обсязі, зокрема, за зобов`язаннями щодо оплати природного газу за січень-березень 2016 року. У зв`язку з цим, позивачем нараховані відповідачу:

- за зобов`язаннями за січень 2016 року 52 922,85 грн. пені., 4 861,37 грн. річних та 11847,80 грн. інфляційних втрат;

- зобов`язаннями за лютий 2016 року 50 780,51 грн. пені., 4 717,03 грн. річних та 13511,73 грн. інфляційних втрат;

- зобов`язаннями за березень 2016 року 35 723,50 грн. пені., 3 152,06 грн. річних та 2838,02 грн. інфляційних втрат.

За обліком позивача, станом на час звернення до суду відсутня заборгованість відповідача з оплати природного газу, який відповідач отримав від позивача на підставі договору від 15.12.2015 № 2205/16-БО-33 постачання природного газу.

Під час розгляду справи відповідач не надав доказів сплати а ні повністю, а ні частково, заявлених до стягнення з нього 139 426,86 грн. пені, 12 730,46 грн. річних (3%) та 28 197,55 грн. інфляційних втрат.

Оцінка суду установлених обставин та норм діючого законодавства

Щодо правової природи договору та договірних відносин

Установлені судом обставини свідчать про виникнення між сторонами майново-господарських зобов`язань, у силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За частиною 1 статті 175 того ж Кодексу майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зміст та умови договору, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобов`язань (майново-господарських зобов`язань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між його сторонами на підставі вказаного договору (правочину), з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладений договір купівлі-продажу.

Зокрема, згідно з приписами статті 655 Цивільного кодексу України "за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає …майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає … майно (товар) і зобов`язується сплатити за нього певну грошову суму".

Водночас, відповідно до частини 1 статті 692 того ж Кодексу покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття, якщо договором не встановлений інший строк оплати.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлені загальні правила виконання господарських зобов`язань, за якими: "Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом" (частина 1); "Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином" (частина 7).

Підсумовуючи наведені правові положення, суд зазначає, що за договором купівлі-продажу покупець зобов`язаний сплатити вартість отриманого товару у встановлений договором строк.

Отже невиконання Відповідачем взятого на себе грошового зобов`язання зі сплати вартості отриманого природного газу, є порушенням взятих ним на себе зобов`язань та вказаних правових положень.

У даному контексті судом не приймаються до уваги заперечення відповідача щодо причин несвоєчасного виконання зобов`язання, а саме через несвоєчасну компенсацію державою різницю в тарифах, оскільки виконання зобов`язань за договором не поставлене у залежність між строками компенсації різниці у тарифах державою.

Щодо відповідальності за невиконання зобов`язання

Вирішуючи правомірність нарахованих та заявлених до стягнення суми пені, суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а за частинами 1 та 2 статті 217 ГК України такими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких - застосування штрафних санкцій.

Безпосередньо правові наслідки порушення грошових зобов`язань передбачені приписами статей 230-237 ГК України та статей 549 - 552, 611 ЦК України.

Так, згідно із частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

В статті 549 ЦК України конкретизовано визначення таких штрафних санкцій, а саме "пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання" (частина 3).

Разом з тим, у відповідності до приписів частини 2 статті 551 того ж Кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобов`язання; за допомогою неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання зобов`язання; неустойка стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобов`язання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності.

За приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

При цьому за частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, в пункті 8.2. договору сторони встановили можливість застосування пені у випадку невиконання та неналежного виконання споживачем зобов`язань по договору відповідно у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення платежу за весь період прострочення.

Отже нарахування позивачем 139 426,86 грн пені за періоди, вказані у розрахунку, є правомірним та судом він перевірений на предмет правильності її розрахунку.

Проте, суд вважає за можливе зменшити розмір нарахованої пені на 50 % виходячи із факту повної оплати Відповідачем вартості отриманого природного газу на час розгляду справи в суді, безпосереднього нарахування пені Позивачем за час, який значно перевищує мету її нарахування та стягнення, а саме зі сплинністю трьох років, його фінансовий стан, що підтверджується Фінансовим звітом станом на 31.10.2019, а також наявністю факту заборгованості держави перед підприємством щодо відшкодування різниці в тарифах на опалення.

Безпосередньо при зменшенні суми пені судом враховуються положення частини 1 статті 233 ГК України, за змістом яких суд має право зменшити розмір санкцій у разі якщо вони надмірно великі порівняно із збитками кредитора та при цьому до уваги взято ступінь виконання зобов`язання Відповідачем, його майновий стан, а також факт того, що його діяльність направлена на забезпечення надання комунальних послуг населенню міста Олешки.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 25.01.2018 року у справі № 911/3165/16.

Щодо відповідальності за невиконання грошового зобов`язання

У відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказані інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування за загальним правилом здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічні правові висновки викладені в пункті 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань".

Таким чином, Відповідач, порушивши грошове зобов`язання, повинен, за вказаних правових приписів та договірних умов, сплатити Позивачу 12 730,46 грн річних та 28197,55грн інфляційних за періоди, вказані у розрахунку, який судом перевірений на предмет правильності їх розрахунку.

Висновки суду з предмету судового розгляду

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів суд вважає, що Відповідач порушив договірні зобов`язання щодо сплати грошової заборгованості, у зв`язку з чим повинен сплатити позивачу 69 713,43 грн пені, 12 730,46 грн річних, 28 197,55 грн інфляційних, а тому позовні вимоги є правомірними та підлягають задоволенню у вказаних сумах.

Розподіл судових витрат

Судовими витратами у даній справі є витрати Позивача на сплату судового збору відповідно до платіжного доручення № 7011158 від 29.11.2019 у сумі 2 705,32 грн, які згідно з приписами статті 129 ГПК України підлягають стягненню з Відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у сумі 1 660 грн.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 238, 240 ГПК України,

ухвалив :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Олешки-сервіс" Олешківської міської ради (75101, Херсонська область, м. Олешки, вул. Миру, буд. 3-а, код 34988325) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6; код 20077720) - 69 713грн 43коп пені, 12 730грн 46коп річних, 28 197грн 55коп інфляційних та 1 660грн компенсації по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову у задоволені позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення підписано 14.02.2020.

Суддя В.П.Ярошенко