ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

11.02.2020 Справа № 914/2573/19

Господарський суд Львівської області у складі

Головуючого судді Фартушка Т.Б. за участю секретаря судового засідання Полюхович Х.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Державного підприємства Оризон-Навігація, Черкаська область, м.Сміла;

до Відповідача: Державного підприємства Львівський бронетанковий завод, Львівська область, м.Львів;

про: стягнення заборгованості;

ціна позову: 275850грн.

Представники:

Позивача: не з`явився;

Відповідача: Шостопаль М.А. член виконавчого органу (копії Статуту (затвердженого 11.07.208р. №212), наказів від від 26.07.2018р. №208, 09.08.2019р. №236, Положення про виконавчий орган).

ВСТАНОВИВ:

10.12.2019р. на розгляд до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Державного підприємства Оризон-Навігація від 19.11.2019р. вих. №0060005/1405 (вх. №2593) за позовом Державного підприємства Оризон-Навігація до Державного підприємства Львівський бронетанковий завод про стягнення заборгованості; ціна позову: 275850грн.

Підставами позовних вимог Позивач зазначає неналежне виконання Відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань за Договором на постачання готової продукції від 06.02.2015р. №006/15-15.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.12.2019р. у даній справі судом постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 14.01.2020р.

З підстав тимчасової непрацездатності головуючого судді Фартушка Т.Б. судове засідання 14.01.2020р. не відбулось.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 28.01.2020р. у даній справі судом постановлено підготовче засідання призначити на 11.02.2020р.

Відповідно до ст.222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу Акорд.

Процесуальні права та обов`язки Учасників справи, відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України, як підтвердила представник Відповідача в судовому засіданні, їй відомі, в порядку ст.205 ГПК України клопотання від Учасників справи про роз`яснення прав та обов`язків до суду не надходили.

Заяв про відвід головуючого судді чи секретаря судового засідання не надходило та не заявлялось.

Представник Позивача в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, явка повноважного представника в судове засідання визнавалась судом обов`язковою.

10.02.2020р. за вх.№7007/20 від Позивача надійшла заява, у якій зазначено, що скориставшись правом, передбаченим п.1 ч.2 ст.46 ГПК України Позивач відмовляється від позовних вимог до Відповідача у зв`язку з повною сплатою ним заборгованості, на стягненні понесених судових витрат не наполягає, просить провадження у справі закрити.

Представник (член виконавчого органу) Відповідача в судове засідання з`явилась, доводи відзиву підтримала, надала для огляду долучені документи, просила закрити провадження у справі у зв`язку з повним погашенням заборгованості. Крім того, представник Відповідача підтримала та просила задоволити заяву про поновлення строку подання відзиву на позовну заяву.

13.01.2020р. Відповідачем за вх. №1527/20 подано до суду Відзив на позовну заяву від 13.01.2020р. вих. №70, у якому зазначає про сплату згідно Платіжного доручення від 27.12.2019р. №6304 на суму 275850грн. на користь Позивача суми заборгованості, стягнення якої є предметом спору у даній справі.

З підстав наведеного Відповідач просить суд поновити строк подання відзиву на позовну заяву, долучити даний відзив на позовну заяву до матеріалів справи та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.02.2020р. у даній справі судом постановлено заяву Державного підприємства Львівський бронетанковий завод від 13.01.2020р. вих. №70 (вх. №1527/20 від 13.01.2020р.) заяви про поновлення строку подання відзиву на позовну заяву задоволити; поновити Державному підприємству Львівський бронетанковий завод строк на подання відзиву на позовну заяву по 13.01.2020р.

Розгляд та вирішення заяви про поновлення строку подання відзиву на позовну заяву відбувався із виходом суду до нарадчої кімнати.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідач не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.9 ст.81 ГПК України у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Згідно ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом Учасників справи подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

З огляду на відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених статтями 202 та 216 Господарського процесуального кодексу України, надання Відповідачу можливості для подання відзиву на позов, суд вважає за можливе розглянути справу.

За результатами дослідження наданих Учасниками справи доказів та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю з огляду на наступне.

06.02.2015р. між Державним підприємством «Оризон-Навігація» (надалі Позивач, Постачальник) та Державним підприємством «Львівський бронетанковий завод» (надалі Відповідач, Замовник) укладено Договір на постачання готової продукції №006/15-15 (надалі Договір), відповідно до якого (п.1.1. Договору) Постачальник зобов`язувався, після отримання попередньої оплати, виготовити та поставити, а Замовник прийняти навігаційну апаратуру споживачів супутникових навігаційних систем ГЛОНАСС та GPS NAVSTAR CH-3003М «Базальт» ПКАН.461513.017-02 (далі «Продукція») згідно зі Специфікацією (Додаток № 1), що с невід`ємною частиною даного договору.

Пунктом 2.1. Договору Сторонами погоджено, що ціна на Продукцію, що постачається, визначається Протоколом погодження договірної ціни (Додаток № 2).

Загальна сума договору складає 2758500грн., в тому числі ПДВ 20% - 459750грн. (п.2.2. Договору).

Згідно п.3.1. Договору авансовий платіж у розмірі 50% від вартості погодженої партії продукції, що постачається, проводиться Замовником на підставі виставленого Постачальником рахунку.

Проведення Замовником авансових платежів за постачання кожної партії продукції та погодження її розміру здійснюється, виходячи з додатково погоджених Сторонами термінів поставки Продукції (Календарний план термінів поставки додаток №3) на підставі виставленого Постачальником рахунку (п.3.2. Договору).

Відповідно до п.3.3. Договору остаточний розрахунок за першу та послідуючі партії продукції, що будуть постачатися, проводиться протягом 5-ти банківських днів після отримання Замовником повідомлення про готовність продукції до відвантаження.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що кількість продукції, що постачається, визначається Специфікацією (Додаток № 1), що є невід`ємною частиною Договору.

Право власності на Продукцію переходить до Замовника з моменту передачі вантажу Замовникові. Перехід ризику втрати або пошкодження Продукції відбувається у момент передачі її Замовникові в місці призначення. Датою постачання є дата, вказана у відвантажувальній накладній представником Замовника (п.5.3. Договору).

Відповідно до п.11.1. Договору Договір набирає чинності з дати підписання і діє до 31 грудня 2015 р., але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань, у тому числі щодо гарантійного обслуговування продукції.

Специфікацією (додаток №1 до Договору) Сторонами погоджено найменування, кількість та ціну Продукції, яка поставляється за Договором.

Протоколом погодження договірної ціни (додаток №2 до Договору) Сторонами встановлено ціну комплекту Продукції.

Календарним планом термінів поставки (додаток №3 до Договору) визначено термін поставки партії Продукції до 15.04.2015р.

Вказаний Договір та додатки до нього підписано повноважними представниками, їх підписи завірено відтисками печаток юридичних осіб Сторін Договору.

12.02.2015р. Позивачем виставлено Відповідачу до оплати Рахунок-фактуру №006/21 на сплату авансу у розмірі 50% за навігаційну апаратуру споживачів супутникових навігаційних систем ГЛОНАСС та GPS NAVSTAR CH-3003М «Базальт» ПКАН.461513.017-02 в кількості 10 комплектів згідно Договору на суму 275850грн.

Листом від 07.04.2015р. вих. №006/01-03/474 Позивач повідомляв Відповідача про готовність поставити Продукцію та просив провести остаточний розрахунок за неї.

Накладною на відвантаження готової продукції від 05.05.2015р. №006/25 Позивач передав, а Відповідач прийняв Продукцію за Договором на суму 551700грн.

Листом від 21.12.2015р. вих. №006/01-03/1679 Позивач повторно просив Відповідача здійснити оплату поставленої за Договором Продукції.

Окрім того, 10.02.2016р. Позивачем Відповідачу виставлено до оплати Рахунок-фактуру №006/08 на остаточний розрахунок у розмірі 50% за навігаційну апаратуру споживачів супутникових навігаційних систем ГЛОНАСС та GPS NAVSTAR CH-3003М «Базальт» ПКАН.461513.017-02 в кількості 10 комплектів згідно Договору на суму 275850грн.

З метою досудового врегулювання Позивач звертався до Відповідача Претензією від 02.01.2019р. вих. №0060101/01-1 із вимогою про сплату 275850грн. суми боргу за поставлену Продукцію за Договором.

06.02.2019р. Відповідачем за вих. №300 надано Позивачу Відповідь на Претензію, у якій визнає вимогу Позивача у повному обсязі і просить Позивача відтермінувати оплату Продукції з врахуванням важкого матеріального стану підприємства Відповідача та отримання ним коштів від своїх контрагентів в майбутньому.

Належних, достовірних, допустимих, достатніх та вірогідних доказів повного чи часткового задоволення Претензії від 02.01.2019р. вих. №0060101/01-1 станом на час звернення Позивача із позовом до суду матеріали справи не містять.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач покликався на те, що Відповідачем не здійснено остаточний розрахунок за поставлену Продукцію за Договором, внаслідок чого утворився борг в розмірі 275850грн., що підтверджується долученим до матеріалів справи Актом звірки за період з 01.01.2016р. по 01.12.2016р., який підписано повноважними представниками, їх підписи завірено відтисками печаток юридичних осіб Сторін Договору.

З підстав наведеного Позивач просив суд стягнути з Відповідача на користь Позивача 275850грн. суми основного боргу з оплати поставленої Позивачем та прийнятої Відповідачем Продукції за Договором.

13.01.2020р. Відповідачем за вх. №1527/20 подано до суду Відзив на позовну заяву від 13.01.2020р. вих. №70, у якому зазначає про сплату згідно Платіжного доручення від 27.12.2019р. №6304 на суму 275850грн. на користь Позивача суми заборгованості, стягнення якої є предметом спору у даній справі. З підстав наведеного Відповідач просить суд закрити провадження у справі у зв`язку з погашенням заборгованості.

В підтвердження викладених у Відзиві на позовну заяву доводів Відповідач просить суд долучити до матеріалів справи Платіжне доручення від 27.12.2019р. №6304 на суму 275850грн. Призначення платежу: «Оплата заборгованості за отриманий товар зг. дог.№006/15-15 від 06.02.2015р. ПДВ47641,67грн.».

10.02.2020р. за вх.№7007/20 від Позивача надійшла заява, у якій зазначено, що скориставшись правом, передбаченим п.1 ч.2 ст.46 ГПК України Позивач відмовляється від позовних вимог до Відповідача у зв`язку з повною сплатою ним заборгованості, на стягненні понесених судових витрат не наполягає, просить провадження у справі закрити.

У відповідності з пунктом 3 частини першої статті 129 Конституції України та частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п.1 ч.2, ч.6 ст.46 ГПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу: 1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу; суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 183 ГПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно ч.4 ст.185 ГПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191, 192 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1-3, 5 ст.191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення; у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі; суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно п.4 ч.1, ч.ч.3-5 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом; у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається; наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору; про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету; ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

В судовому засіданні в порядку ч.3 ст.192 ГПК представнику Відповідача роз`яснено наслідки закриття провадження у справі, зокрема, що, згідно ч.3. ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Враховуючи вищенаведене, оглянувши і дослідивши матеріли справи та подані Учасниками справи докази, враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні, Учасниками справи не заявлені доводи та не подані докази того, що дії представника Позивача суперечать інтересам Позивача чи порушують права або охоронювані законом інтереси інших осіб, беручи до уваги заявлену Позивачем підставу до відмови від позову, а саме повна сплата заборгованості Відповідачем, суд дійшов висновку про наявність правових підстав до прийняття заяви Позивача про відмову від позову та закриття провадження у справі.

Щодо судових витрат суд зазначає.

Нормою ч.4 ст.231 ГПК України визначено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приписами частини другої вказаної статті встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Сплата судового збору здійснюється в порядку і розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір».

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.п.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюються у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Приписами статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року для працездатних осіб в розмірі 1921 гривня.

Позивачем при поданні позовної заяви до господарського суду надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого Позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи судові витрати в розмірі 4137,75грн. у вигляді сплаченого за подання до господарського суду позовної заяви судового збору.

Окрім того, суд зазначає що Відповідач наданим чинним законодавством правом на відшкодування документально підтверджених судових витрат не скористався.

Як доказ сплати судового збору Позивач подав Платіжне доручення від 20.11.2019р. №907 про сплату за подання позовної заяви до господарського суду судового збору в розмірі 4137,75грн.

Згідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно ч.ч.2, 3 ст.130 ГПК України у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку, суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним під час подання відповідної апеляційної чи касаційної скарги; у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача; однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

У поданій заяві від 10.02.2020р. вх.№7007/20 Позивач зазначає, що на стягненні понесених судових витрат не наполягає.

З врахуванням вищенаведеного суд дійшов висновків про те, що Позивач наділений правом повернення з Державного бюджету 2068,88грн. сплаченого згідно Платіжного доручення від 20.11.2019р. №907 судового збору у зв`язку із закриттям провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову і прийняттям такої відмови судом, однак, за відсутності клопотання Позивача про таке повернення суд зазначає про відсутність правових підстав для такого повернення. Проте, вказане не позбавляє Позивача права на звернення до суду із відповідним клопотанням в майбутньому.

Враховуючи вищенаведене, керуючись п. 4 ч. 3 ст.129 Конституції України, ст.ст.4, 13, 27, 42, 43, 46, 231, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.4, 5, 7 Закону України «Про судовий збір», суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Закрити провадження у справі.

2. Ухвала набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.235 ГПК України.

3. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою І розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 14.02.2020р.

Головуючий суддя Фартушок Т. Б.