ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2020 р. Справа№ 58/505

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Верховця А.А.

Отрюха Б.В.

за участю секретаря судового засідання Чміль Я.Є.

та представників учасників провадження у даній справі відповідно до протоколу судового засіданні від 12.02.2020 у даній справі

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Філіпс Україна"

на рішення господарського суду міста Києва від 15.05.2014

у справі № 58/505

за позовом Громадської спілки "Український музичний альянс"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Філіпс Україна"

про стягнення 480 082,97 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.05.2014 у справі № 58/505 (у складі колегії суддів: головуючий - Бондарчук В.В., судді - Марченко О.В., Нечай О.В.) позов об`єднання підприємств "Український музичний альянс" задоволено. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Філіпс Україна" 515 685 грн 07 коп - відрахувань, 41 264 грн 84 коп - 3% річних та 9 568 грн - витрат на оплату судової експертизи. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Філіпс Україна" в дохід Державного бюджету України 5 156 грн 85 коп державного мита та 118 грн - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю "Філіпс Україна" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати зазначене рішення, прийняти нове рішення, призначити експертизу та задовольнити клопотання від 14.04.2014 про витребування додаткових доказів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2014, крім іншого, призначено у справі № 58/505 додаткову судову експертизу об`єктів інтелектуальної власності, проведення судової експертизи доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, за адресою: 03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6.

12.08.2014 матеріали справи № 58/505 направлено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

25.06.2018 був утворений Північний апеляційний господарський суд, на виконання Указу Президента "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" від 29.12.2017, згідно з яким були ліквідовані апеляційні господарські суди та утворені нові суди в апеляційних округах.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

03.10.2018 в офіційному виданні Верховної Ради України "Голос України" № 185 (6940) було розміщено повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду, згідно з яким, днем початку роботи Північного апеляційного господарського суду визначено 03.10.2018.

Актом прийняття-передачі судової справи від 02.10.2018, жетон № 58/505 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2018, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Філіпс Україна" передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді: Доманської М.Л., суддів: Верховець А.А., Отрюх Б.В.

15.08.2019 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Громадської спілки "Український музичний альянс" надійшло клопотання про витребування матеріалів господарської справи з експертної установи та поновлення провадження у справі.

Від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз до апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 58/505 разом з повідомленням експерта про неможливість надання висновку від 02.09.2019 № 11600/14-35.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2019 поновлено апеляційне провадження у справі № 58/505, прийнято до свого провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Філіпс Україна" на рішення господарського суду міста Києва від 15.05.2014 у справі № 58/505, розгляд апеляційної скарги призначено на 16.10.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2019 замінено позивача по справі № 58/505 - Об`єднання підприємств "Український музичний альянс", на його правонаступника Громадську спілку "Український музичний альянс" (, 01021, м. Київ, вул. Шовковична, 10, оф. 28), розгляд апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Філіпс Україна" на рішення господарського суду міста Києва від 15.05.2014 у справі №58/505 відкладено на 13.11.2019.

11.11.2019 через відділ документального забезпечення та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання про приєднання доказу до матеріалів справи.

11.11.2019 через відділ документального забезпечення та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги.

11.11.2019 до Північного апеляційного господарського суду надійшла копія ухвали Касаційного господарського суду у складі Верховного суду, в якій останній просить надіслати матеріали справи № 58/505 за позовом Громадської спілки "Український музичний альянс" до товариства з обмеженою відповідальністю "Філіпс Україна" про стягнення 480 082,97 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2019, крім іншого, зупинено апеляційне провадження у справі № 58/505 до розгляду Касаційним господарським судом у складі Верховного суду касаційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Філіпс Україна" на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2019 у справі № 58/505.

Верховний суд постановою від 11.12.2019 у справі № 58/505 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Філіпс Україна" залишив без задоволення, а ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2019 у справі № 58/505 - без змін.

До Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №58/505 після усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у даній справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2020 поновлено апеляційне провадження у справі № 58/505, розгляд апеляційної скарги призначено на 29.01.2020.

28.01.2020 через відділ документального забезпечення та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли пояснення щодо висновку судової експертизи № 5948 від 07.11.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2020 розгляд апеляційної скарги було відкладено на 12.02.2020.

У судовому засіданні 12.02.2020 представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити. Представник позивача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, Об`єднання підприємств "Український музичний альянс" (правонаступником якого є Громадська спілка "Український музичний альянс" (надалі-позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Філіпс Україна" (надалі-відповідач) про стягнення 483 076,50 грн. відрахувань (відсотків) від вартості обладнання і матеріальних носіїв, імпортованих відповідачем, із застосуванням яких можна здійснити відтворення творів і виконань, передбачених ч. 2 ст. 42 Закону України "Про авторське право і суміжні права", 2,18 грн. - річних, 4,29 грн. - інфляційних нарахувань.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.06.2012 у справі № 58/505 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.11.2012 рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2012 у справі № 58/505 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.01.2013 постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.11.2012 та рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2012 у справі № 58/505 скасовано, справу № 58/505 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

У процесі провадження у справі представник позивача подав клопотання про витребування доказів, в якому просив витребувати у Департаменту митних інформаційних технологій та статистики Державної митної служби України (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 11-г) відомості про факти митного оформлення Товариством з обмеженою відповідальністю «Філіпс Україна» товарів, визначених додатком до Постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 27.06.2003, з кодом згідно з УКТЗЕД 8520 (крім товарних підкатегорій 8520 20 00 00 та 8520 90 10 00), 8521 (крім товарної підкатегорії 8521 1010 00), 8527 13, 8527 31, 8528, ввезених ним у митному режимі імпорту за період з 23.03.2010 по 13.10.2011, із зазначенням: - номеру вантажно-митної декларації; - дати митного оформлення товару; коду товару згідно з УКТЗЕД; назви (опису)товару; - вартості товару, заявленої Товариством з обмеженою відповідальністю «Філіпс Україна» (фактурна вартість у гривнях).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2013 задоволено клопотання Об`єднання підприємств "Український музичний альянс" про витребування доказів та витребувано у Департаменту митних інформаційних технологій та статистики Державної митної служби України (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 11-Г) у строк до 20.03.2013 відомості про факти митного оформлення Товариством з обмеженою відповідальністю "Філіпс Україна" товарів, визначених додатком до Постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 27.06.2003, з кодом згідно з УКТЗЕД 8520 (крім товарних підкатегорій 8520 20 00 00 та 8520 90 10 00), 8521 (крім товарної підкатегорії 8521 1010 00), 8527 13, 8527 31, 8528, ввезених ним у митному режимі імпорту за період з 23.03.2010 по 13.10.2011, із зазначенням: - номеру вантажно-митної декларації; - дати митного оформлення товару; коду товару згідно з УКТЗЕД; назви (опису) товару; - вартості товару, заявленої Товариством з обмеженою відповідальністю "Філіпс Україна" (фактурна вартість у гривнях).

13.03.2013 через загальний відділ діловодства від Державної митної служби України надійшов лист з додатком із витребуваною судом інформацією.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.04.2013 у справі №58/505 призначено судову експертизу та зупинено провадження на час її проведення.

12.02.2014 матеріали справи №58/505 надійшли до господарського суду міста Києва разом з висновком експерта №3618/13-35 від 31.01.2014.

11.04.2014 через загальний відділ діловодства суду представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій пояснює, що позивач вважає за необхідне зменшити розмір позовних вимог в межах виплати відрахувань за імпорт відповідачем виключно тих товарів, що зазначені у п.1. та п. 2 «Висновки» висновку експерта №3618/13-35 від 31.01.2014, а тому просить суд стягнути з відповідача 556 949,91 грн. заборгованості, з яких: 515 685, 07 - відрахування, 41 264, 84 грн. - 3 % річних.

Причиною спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для стягнення зазначеної у позовній заяві, з урахуванням зменшення позовних вимог, суми Відрахувань.

Оскаржуваним рішенням суд першої інстанції позов задовольнив повністю.

Із вказаним рішенням відповідач не погодився та звернувся з апеляційною скаргою.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшов висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції винесене з повним дослідженням матеріалів справи та є таким, що відповідає вимогам законодавства, з наступних підстав.

Відповідно до статті 42 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (далі -Закон № 3792 в редакції чинній станом на момент розгляду справи в суді першої інстанції) допускається відтворення в домашніх умовах і виключно в особистих цілях творів і виконань, зафіксованих у фонограмах, відеограмах і їх примірниках, без згоди автора (авторів), виконавців і виробників фонограм (відеограм), але з виплатою їм винагороди способом, визначеним частиною четвертою цієї статті.

Виплата винагороди виробникам фонограм і відеограм та іншим особам, які мають авторське право і (або) суміжні права, за передбачені частиною другою цієї статті відтворення, здійснюється у формі відрахувань (відсотків) від вартості обладнання і (або) матеріальних носіїв виробниками та (або) імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких можна здійснити відтворення виключно в особистих цілях у домашніх умовах творів, зафіксованих у фонограмах і відеограмах, крім: а) професійного обладнання та (або) матеріальних носіїв, не призначених для використання в домашніх умовах; б) обладнання і матеріальних носіїв, що експортуються за митну територію України; в) обладнання і матеріальних носіїв, що ввозяться фізичною особою на митну територію України виключно в особистих цілях і без комерційної мети.

Згідно зі статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» відтворення - це виготовлення одного або більше примірників твору, відеограми, фонограми в будь-якій матеріальній формі, а також їх запис для тимчасового чи постійного зберігання в електронній (у тому числі цифровій), оптичній або іншій формі, яку може зчитувати комп`ютер.

Частиною п`ятою статті 42 Закону встановлено, що розміри зазначених у частинах другій і четвертій цієї статті відрахувань (відсотків), що мають сплачуватися виробниками та (або) імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, визначаються Кабінетом Міністрів України. Ці кошти виробниками та імпортерами обладнання і (або) матеріальних носіїв перераховуються визначеним Установою організаціям колективного управління (далі - уповноваженим організаціям). Зібрані кошти розподіляються між організаціями колективного управління, які є на обліку в Установі, на основі договорів, які уповноважені організації укладають з усіма організаціями колективного управління. Імпортери перераховують ці кошти уповноваженій організації під час ввезення товару на митну територію України, а виробники - у кінці кожного місяця після реалізації обладнання і матеріальних носіїв.

Порядок здійснення відрахувань виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, затверджено наказом Міністерства освіти і науки України, Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва, Державної податкової адміністрації України від 24.11.2003 №780/123/561 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 7 Порядку під час ввезення на митну територію України обладнання і (або) матеріальних носіїв імпортери відповідно до розміру відрахувань, затвердженого Постановою №992, перераховують суми відрахувань уповноваженим організаціям, про що надсилають цим організаціям підписану керівником імпортера довідку щодо сплати відрахувань імпортером обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, за формою, визначеною в додатку 1 цього Порядку.

Позивач є організацією, уповноваженою здійснювати збирання і розподіл між суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, що підтверджується свідоцтвом від 20.12.2007 № 2/У, виданим Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України.

Як було зазначено вище, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2019 замінено позивача по справі № 58/505 - Об`єднання підприємств "Український музичний альянс", на його правонаступника Громадську спілку "Український музичний альянс" (, 01021, м. Київ, вул. Шовковична, 10, оф. 28).

Верховним Судом у постанові від 11.12.2019, якою переглядалась ухвала Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2019, було встановлено, що « 18.12.2018 проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи Об`єднання підприємств "Український музичний альянс" (Код ), що є позивачем у справі № 58/50, шляхом реорганізації в нову юридичну особу - Громадська спілка "Український музичний альянс" (Код , 01021, м. Київ, вул. Шовковична, 10, оф. 28). На підтвердження своїх доводів ГС "Український музичний альянс" надано копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 02.07.2019, що містить два записи про ГС "Український музичний альянс" () та Об`єднання підприємств "Український музичний альянс" ()».

Як вказує позивач, 14.02.2011 ним було отримано від Державного департаменту інтелектуальної власності лист №16-07/13 диск з інформацією відносно імпортерів обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких можна здійснити відтворення у домашніх умовах творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах.

При цьому було встановлено, що відповідачем за період з 23.03.2010 по 13.10.2011 було імпортовано обладнання за кодом згідно з УКТЗЕД 8520, 8527 31, та 8528 загальної фактурної вартості 17 189 502,26 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконав зобов`язання щодо оплати відрахувань з вартості імпортованого обладнання та матеріальних носіїв, що становить 515 685,07 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 41 264,84 грн. - 3 % річних.

Відповідно до п. 9 ч. 1, ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» відтворення - виготовлення одного або більше примірників твору, відеограми, фонограми в будь-якій матеріальній формі, а також їх запис для тимчасового чи постійного зберігання в електронній (у тому числі цифровій), оптичній або іншій формі, яку може зчитувати комп`ютер.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, судом було направлено запит Державній митній службі України щодо надання інформації про імпорт відповідачем товарів за кодами, перерахованими в 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2003 р. N 992, відносно яких здійснюється сплата імпортерами відрахувань.

Так, Державною митною службою України було надано суду електронний диск з відповідною інформацією.

Відтак, - для встановлення товарів, що відповідають вимогам, передбаченим ч. 5 статті 42 Закону України «Про авторське право і суміжні права», та під час ввезення яких на територію України імпортери сплачують відрахування, що є предметом спору у даній справі, ухвалою суду від 04.04.2013 судом першої інстанції було призначено судову експертизу, на вирішення експерта було поставлено наступні питання:

1. Яке обладнання, згідно матеріалів справи, ввезене відповідачем на митну територію України за період з 23.03.2010 по 13.10.2011 (визначених додатком до Постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 27.06.2003 року, із кодами згідно з УКТЗЕД 8520 (крім товарних підкатегорій 8520 20 00 00 та 8520 90 10 00), 8521 (крім товарної підкатегорії 8521 1010 00), 8527 13, 8527 31, 8528), придатне для виготовлення одного або більше примірників певного твору, відеограми, фонограми в будь-якій матеріальній формі? Якщо придатне, то яке саме обладнання?

2. Яке обладнання, згідно матеріалів справи, ввезене відповідачем на митну територію України за період з 23.03.2010 по 13.10.2011 (визначених додатком до Постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 27.06.2003 року, із кодами згідно з УКТЗЕД 8520 (крім товарних підкатегорій 8520 20 00 00 та 8520 90 10 00), 8521 (крім товарної підкатегорії 8521 1010 00), 8527 13, 8527 31, 8528), придатне для запису одного або більше примірників певного твору, відеограми, фонограми для їх тимчасового чи постійного зберігання в електронній (у тому числі цифровій), оптичній або іншій формі, яку може зчитувати комп`ютер? Якщо придатне, то яке саме обладнання?

3. Яке обладнання, згідно матеріалів справи, ввезене відповідачем на митну територію України за період з 23.03.2010 по 13.10.2011 (визначених додатком до Постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 27.06.2003, із кодами згідно з УКТЗЕД 8520 (крім товарних підкатегорій 8520 20 00 00 та 8520 90 10 00), 8521 (крім товарної підкатегорії 8521 1010 00), 8527 13, 8527 31, 8528), призначене для використання виключно в особистих цілях в домашніх умовах?

У висновку судового експерта від 31.01.2014 №3618/13-35 встановлено:

1. Для копіювання відеофонограм та/або фонограм в будь-якій матеріальній формі з одного носія інформації на інший придатне наступне обладнання: - домашній кінотеатр фірми «Philips» моделі: HTS3377/51, HTS3373/51 HTS3520/51, HTS5550/51, HTS3540/51.

Решта обладнання (із врахуванням комплекту поставки) непридатне для копіювання відеофонограм та/або фонограм в будь-якій матеріальній формі з одного носія інформації на інший.

2. Для запису відеофонограм та/або фонограм в будь-якій матеріальній формі придатне наступне обладнання: - телевізори фірми «Philips» моделі: 42PFL7676T/12, 42PFL7676T/12, 47PFL7666H/12, 42PFL7676H/12, 42PFL7606T/12, 42PFL7606T/12, 47PFL7606T/12, 47PFL7606T/12, 55PFL7606T/12, 55PFL7606T/12, 47PFL7606H/12, 47PFL7606H/12, 37PFL7606H/12, 37PFL7606T/12, 37PFL7606T/12, 32PFL7606H/12, 32PFL7606H/12, 42PFL7606H/12, 32PFL7606T/12, 32PFL7606T/12, 50PFL7956T/12, 52PFL9606T/12, 32PFL9606H/12, 46PFL9706T/12, 42PFL7406T/12, 42PFL7406T/12, 42PFL7406H/12, 42PFL7486H/12, 42PFL7486H/12, 32PFL7406H/12, 32PFL7476H/12, 46PFL8686H/12, 40PFL8606T/12, 46PFL8606T/12, 46PFL8606T/12; - MP3- плеєри фірми «Philips» моделі: SA011102S/02, SA011104S/02.

Разом з тим, серед зазначеного вище обладнання, носій інформації входить до комплекту поставки як вбудований флеш-накопичувач лише в наступному обладнанні (тобто, реалізація функції запису без використання сторонніх пристроїв (з врахуванням комплекту поставки) можлива лише у наступному обладнанні): - MP3-плеєри фірми «Philips» моделі: SA011102S/02, SA011104S/02.

Решта обладнання непридатне для запису відеофонограм та/або фонограм в будь-якій матеріальній формі.

3. Призначене для використання виключно в особистих цілях в домашній умовах наступне обладнання, а саме: - телевізори фірми «Philips» моделі: 52PFL9606T/12, 50PFL7956T/12, 42PFL7606T/12, 47PFL7606T/12, 55PFL7606T/12, 47PFL7606T/12, 42PFL7676T/12, 47PFL7666H/12, 42PFL7406T/12, 42PFL7406H/12, 47PFL7606H/12, 55PFL7606T/12, 37PFL7606H/12, 37PFL8605H/12, 40PFL6606H/12, 46PFL8606T/12, 55PFL6606H/12, 37PFL7606T/12, 42PFL7606T/12, 42PFL7406T/12, 46PFL9706T/12, 42PFL7486H/12, 47PFL7606H/12, 32PFL6606H/12, 32PFL7606H/12, 58PFL9955H/12, 40PFL8505H/12, 52PFL8605H/12, 40PFL9705H/12, 46PFL8505H/12, 46PFL9705H/12, 32PFL7605H/12, 40PFL8605H/12, 52PFL8605H/12, 58PFL9955H/12, 46PFL8505H/12, 55PFL6606H/12, 32PFL6636H/12, 42PFL7486H/12, 32PFL7406H/12, 32PFL7476H/12, 42PFL7676H/12, 32PFL7606H/12, 32PFL9606H/12, 46PFL6606H/12, 37PFL7606T/12, 42PFL7606H/12, 37PFL6606H/12, 46PFL8686H/12, 40PFL8606T/12, 32PFL7606T/12, 42PFL7676T/12, 46PFL8606T/12, 55PFL6606T/12, 32PFL7606T/12; - MP3-плеєри фірми «Philips» моделі: SA011102S/02, SA011104S/02; - домашній кінотеатр фірми «Philips» моделі: HTS3377/51, HTS3373/51, ETS3520/51, HTS5550/51, HTS3540/51.

Із вказаним судовим висновком апелянт не погодився, у зв`язку з чим просив суд апеляційної інстанції призначити додаткову експертизу.

Судом досліджено доводи апелянта та суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Апелянт вважає, що судовий експерт при проведенні вказаної вище експертизи користувався технічною документацію (інструкціями користувача) певного обладнання для встановлення його властивостей, однак саме обладнання ним не досліджувалось. Проте, вказані доводи є необґрунтованими, оскільки інструкції до обладнання, яке досліджувалось, містять інформацію про його споживчі властивості. Обов`язок надання споживачам інформації про товар визначений п. 16 Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, затверджених Наказом Міністерства економіки України № 104 від 19.04.2007 року, відповідно до якого здійснюючи продаж непродовольчих товарів вітчизняного та іноземного виробництва, працівники суб`єкта господарювання зобов`язані надати споживачам необхідну, достовірну та своєчасну інформацію про товари в супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також маркуванням чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів товарів, яка має містити зокрема інформацію про основні властивості товару. Вказані інструкції і були досліджені судовим експертом.

Разом з тим, судова колегія звертає увагу на те, що судом апеляційної інстанції в іншому складі суду ухвалою було призначено у справі № 58/505 додаткову судову експертизу об`єктів інтелектуальної власності, проведення судової експертизи доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, за адресою: 03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6.

Проте, експертиза, призначена судом апеляційної інстанції, проведена не була та матеріали справи були повернені до суду з повідомленням про неможливість її проведення від 02.09.2019 № 11600/14-35. У якому експерт зазначив, що «визначення наявності певних функцій (щодо здійснення запису та створення копії запису) в обладнанні, яке згідно матеріалів справи, ввезене відповідачем на митну територію України за період з 23.03.2010 по 13.10.2011, не потребує застосування спеціальних знань експерта в галузі відеозвукозапису або суміжних, оскільки даний факт може бути встановлений шляхом ознайомлення з відповідними інструкціями з експлуатації даного обладнання».

Крім того, відповідно до п. 1.4. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.01.1998, визначення способу проведення експертизи (вибір певних методик, (методів дослідження)) належить до компетенції судового експерта. А тому твердження відповідача про те, що судовим експертом начебто невірно обрано методи досліджень, є необґрунтованими.

Твердження апелянта стосовно того, що Висновок судового експерта від 31.01.2014 №3618/13-35 не можна брати до уваги, у зв`язку з тим, що експерт самостійно визначив вид експертизи, а саме назвавши її експертизою відеозвукозапису, хоча суд в ухвалі про призначення судової експертизи не визначав її типу і назви, відхиляється судовою колегією оскільки, апелянтом не доведено того, що тип експертизи, як то відеозвукозапису, якимось чином вплинув на правильність, об`єктивність, повноту дослідження та висновок судового експерта. Судова колегія вважає, що судовий експерт чітко та обґрунтовано відповів на питання, поставлені перед ним судом першої інстанції у Висновку судового експерта від 31.01.2014 №3618/13-35, а як її назвав судовий експерт ніяким чином не вплинуло на її суть.

Також, відповідачем до матеріалів справи було подано висновок експерта за результатами проведення комп`ютерно-технічної експертизи від 07.11.2019 № 5948, складеного судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Савчином P.M. Вказаний висновок був залучений судовою колегією до матеріалів справи.

У висновку експерта від 07.11.2019 № 5948 встановлено, що спірне обладнання призначено для використання в домашніх умовах і виключно в особистих цілях; не призначено для виготовлення одного або більше примірників твору, відеограми, фонограми в будь-якій матеріальній формі, а також їх запису для тимчасового чи постійного зберігання в електронній (у тому числі цифровій), оптичній або іншій формі, а також їх запису для тимчасового чи постійного зберігання в електронній (у тому числі цифровій), оптичній або іншій формі, яку може зчитувати комп`ютер.

Вказаний експертний висновок не може бути прийнятий судом до уваги з огляду на наступне.

Експертиза проводилась за замовленням представника відповідача, матеріали справи судовому експерту Савчину P.M. не надсилались. По суті встановити достовірність досліджуваних об`єктів не видається за можливе.

Також, судова колегія зазначає, що Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.02.2015 у справі № 910/7891/13 встановлено наступне: «Як підтверджується матеріалами справи, ТОВ "Філіпс Україна" за період з 22.11.2011 по 26.03.2013 імпортувало на митну територію України товари, із застосуванням яких можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, передбачені Законом, а саме: аудіоплеєри МР3, МР4 з функціями переносу музики з комп`ютера на внутрішню пам`ять аудіоплеєра та/або запису голосу та/або запису ефіру радіостанцій (SA3MXX04K/02; SA3MXX02K/02; SA3VBE04K/02; SA3VBE08R/02; SA3VBE04R/02; SA3ARA08K/02; SA3ARA04K/02; SA3RGA02R/02; SA3RGA08K/02; SA3RGA04K/02; SA3MUS08S/02; SA3MUS16S/02; SA4DОТ02WN/12; SA4DОТ02РN/12; SA060308S/97; SA4RGA02KF/97) і телевізори Smart-TV з функцією запису ТВ-програм (46PFL8686Н/12; 42РPFL7486Н/12; 32PFL7606Н/12; 37PFL7606Т/12; 32PFL7606Т/12; 52PFL9606Т/12; 55PFL6606Т/12; 42РDL7906Т/12; 32PFL9606Н/12; 46PFL8606Т/12; 47PFL7606Т/12; 32PFL7406Н/12; 47PFL7666Т/12; 42PFL7406Т/12; 42PFL7676Т/12; 50PFL7956Т/12; 40PFL8606Т/12; 32РDL7906Т/12; 46PFL9706Т/12; 42PFL7606Т/12; 32PFL7476Н/12; 32PFL6606Т/12; 40PFL6606Т/12; 55PFL7606Т/12; 32PFL6636Т/12; 32 PFL5507Н/12; 40PFL5007Н/12; 46PFL5007Н/12; 32PFL5007Н/12), що класифікується за кодом згідно з УКТЗЕД і 852829900 загальною фактурною вартістю 41 265 992, 60 грн.»

Вказана постанова набрала законної сили з моменту її оголошення, спір у справі № 910/7891/13 виник між тими ж сторонами, що і у справі № 58/505.

Функціональні властивості телевізорів Philips моделей 52PFL9606T/12, 50PFL7956T/12, 42PFL7606T/12, 47PFL7606T/12, 55PFL7606T/12, 42PFL7676T/12, 42PFL7406T/12, 46PFL8606T/12, 32PFL7406H/12, 32PFL9606H/12, 46PFL9706T/12, 32PFL7606H/12, 32PFL7476H/12, 46PFL8686H/12, 55PFL6606T/12, 32PFL7606T/12, 32PFL7606T/12, 42PPFL7486H/12, 40PFL8606T/12 досліджувалися в обох справах. У справі № 910/7891/13 судами встановлено, що із застосуванням цього обладнання можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах чи відеограмах.

Проте, Висновок експерта від 07.11.2019 № 5948, виготовлений на замовлення представника відповідача, містить протилежне твердження про те, що начебто «за допомогою цих телевізорів не вбачається можливим виготовлення одного або більше примірників твору, відеограми, фонограми в будь-якій матеріальній формі, а також їх запис для тимчасового чи постійного зберігання в електронній (у тому числі цифровій), оптичній або іншій формі, яку може зчитувати комп`ютер». Судовим експертом категорично без будь-яких застережень проігнорована можливість запису телевізійних програм на жорсткий диск.

На підставі викладеного вважаємо, що висновок експерта за результатами проведення комп`ютерно-технічної експертизи від 07.11.2019 № 5948 не може вважатись достовірним доказом у даній справі.

З інформації наявної на диску, який був наданий митною службою судом встановлено, що відповідачем за відповідний період було ввезено на територію України товарів, з яких в порядку ч. 5 статті 42 Закону України «Про авторське право і суміжні права» здійснюється сплата відрахувань, на загальну суму 17 180 502,26 грн.

Згідно п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2003 р. N 992 «Про розмір відрахувань виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах» розмір відрахувань виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах становить 3% щодо товарів, які ввозилися на територію України відповідачем.

Статтею 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність, а також з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Зобов`язання, яке у даному випадку виникає безпосередньо із закону, полягає у перерахуванні імпортером на користь уповноваженої організації відрахувань (відсотків) від вартості обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, під час ввезення такого обладнання та територію України у встановленому Постановою № 992 розмірі.

Частина перша статті 196 ГК України передбачає, що кожний з управнених суб`єктів має право вимагати виконання, а кожний із зобов`язаних суб`єктів повинен виконати зобов`язання відповідно до частки цього суб`єкта, визначеної зобов`язанням.

Зобов`язання, суб`єктом якого є позивач, виникло безпосередньо з актів цивільного законодавства і полягає саме в перерахуванні суми відрахувань уповноваженим організаціям під час ввезення на митну територію України обладнання і (або) матеріальних носіїв імпортерами відповідно до встановленого розміру.

Тобто зобов`язання полягає не в укладенні договору з уповноваженою організацією про сплату відрахувань і не в погодженні порядку їх сплати, а в безпосередньому здійсненні таких відрахувань на умовах і в строки, що встановлені законодавством.

Проаналізувавши висновок судового експерта від 31.01.2014 №3618/13-35, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про його узгодженість із матеріалами справи та чинним законодавством України. Отже, складений за допомогою застосування спеціальних знань у сфері інтелектуальної власності висновок експерта від 31.01.2014 №3618/13-35 є належним і допустимим доказом у справі і заслуговує на увагу господарського суду у якості доказу по справі у сукупності із іншими зібраними у справі доказами.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що відповідне обладнання, яке визначено у Висновку від 31.01.2014 №3618/13-35 (який узгоджується з іншими доказами у справі) та наведене у розрахунках позивача, є таким, що відповідає тим критеріям, що зазначені у статті 42 Закону і в додатку до Постанови № 992. Тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, задовольнивши позовні вимоги про стягнення заборгованості з відрахувань у розмірі - 515 685,07 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено положення ч. 5 статті 42 Закону України «Про авторське право і суміжні права», ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача 515 685,07грн. відрахувань.

Також позивач просив стягнути з відповідача 41 264,84 грн. - 3% річних за період прострочення, починаючи з 23.03.2010 по 08.04.2014.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом було перевірено наданий позивачем розрахунок 3 % річних, який відповідає вимогам законодавства та проведений з урахуванням моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання і за відповідний період прострочення, починаючи з 23.03.2010 по 08.04.2014. Враховуючи викладене, судом першої інстанції правомірно задоволено вимоги у вказаній частині.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права, з належним обґрунтуванням мотивів та підстав такого вирішення у судовому рішенні, ухваленому за результатами судового розгляду.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, відхиляються судовою колегією за необґрунтованістю, оскільки не спростовують обставин, які на підставі належних та допустимих доказів встановлені у даній справі судом першої інстанції.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9.12.1994). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

Враховуючи, що фундаментальних порушень судом апеляційної інстанції не встановлено, судове рішення у справі прийняте з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування немає.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду за результатами перегляду справи в апеляційному порядку, але не обмежуючись доводами апеляційної скарги відповідно до ч. 4 ст. 269 ГПК України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення; рішення суду першої інстанції від 15.05.2014 у даній справі - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 282, 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Філіпс Україна" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 15.05.2014 у справі № 58/505 - без змін.

2. Матеріали справи № 58/505 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову Північного апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 288-291 ГПК України.

Повний текст постанови підписаний: 17.02.2020.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді А.А. Верховець

Б.В. Отрюх