ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2020 р. Справа№ 920/12/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Ходаківської І.П.

Владимиренко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Костяк В.Д.

за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання від 03.02.2020,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг

Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго"

та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

на рішення Господарського суду Сумської області від 23.10.2019, повний текст якого складено 31.10.2019

у справі №920/12/18 (головуючий суддя Джепа Ю.А., судді: Соп`яненко О.Ю., Яковенко В.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго"

про стягнення 1 650 304 грн. 70 коп.,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України", позивач) звернулося з позовом до Господарського суду Сумської області про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" (далі - ПАТ "Сумиобленерго", відповідач ) 1 000 000,00 грн основного боргу за виданим простим векселем № 42 від 04.05.2000, 6 відсотків в сумі 157 150,68 грн, 493 154,02 грн інфляційних втрат.

Позов мотивовано тим, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України", як законний власник простого векселя ПАТ "Сумиобленерго" має право на отримання від відповідача заборгованість за векселем № 42 від 04.05.2000 в сумі 1 000 000,00 грн, оскільки строк платежу за векселем настав, на день подання позову вексель не погашений. При цьому, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" в порядку ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахував 493 154,02 грн інфляційних втрат за весь час прострочення та 6 відсотків в сумі 157 150,68 грн.

Матеріально - правовою підставою позову визначено статті 43, 47, 48, 70, 77 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, ст. 625 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 22.03.2018 у справі №920/12/18 (суддя Заєць С.В.) позов задоволено частково, з ПАТ "Сумиобленерго" на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" стягнуто 157 150 грн. 68 коп. - 6% річних, 2357 грн. 26 коп. витрат по сплаті судового збору; в іншій частині в позові відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.07.2018 у справі № 920/12/18 апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, змінено мотивувальну частину рішення господарського суду Сумської області від 22.03.2018 у справі № 920/12/18 щодо обґрунтування відмови в позові про стягнення боргу за простим векселем №42 від 04.05.2000 року в розмірі 1 000 000,00 грн. та викладено мотивувальну частину з зазначеної вимоги в редакції цієї постанови; в решті рішення залишене без змін.

Постановою Верховного Суду від 16.10.2018, рішення Господарського суду Сумської області від 22.03.2018 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.07.2018 у справі № 920/12/18 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Сумської області.

Під час нового розгляду справи, рішенням Господарського суду Сумської області від 23.10.2019 у справі №920/12/18 позов задоволено частково, стягнуто з ПАТ "Сумиобленерго" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 1 000 000 грн 00 коп. стягнення за векселем №42 від 04.05.2000, 15 000 грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору. Провадження у справі № 920/12/18 в частині стягнення з ПАТ "Сумиобленерго" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 6% річних у розмірі 157150 грн 68 коп. - закрито. В іншій частині в позові відмовлено.

Суд, враховуючи вказівки Верховного суду викладені у постанові від 16.10.2018, в результаті розгляду справи дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 1000000 грн 00 коп. коштів за простим векселем №42 є доведеною та обґрунтованою, тому підлягає задоволенню. Також судом визнано правомірною вимогу позивача, що він як держатель векселю, має право відповідно до вимог вексельного законодавства вимагати від відповідача, як векселедавця стягнення відсотків на суму векселя в розмірі 6% у заявленому розмірі. Однак, оскільки зобов`язання з оплати позивачу суми нарахованих відсотків - 6% у розмірі 157 150 грн 68 коп. відповідачем виконано, суд дійшов висновку, що у цій частині провадження у справі підлягає закриттю відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України. Також судом відмовлено у задоволені вимоги про стягнення з відповідача 493154 грн 02 коп. інфляційних втрат з посиланням на відсутність правових підстав для їх стягнення.

28.03.2019 позивачем було подано заяву про уточнення позовної заяви, якій позивач просив суд у зв`язку з технічною помилкою під час друкування тексту позовної заяви від 27.12.2017 №14/4-1283 суд вважати вірними редакції: абзацу 1 тексту позовної заяви - "Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є законним власником простого векселя Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго"; пункту 1 прохальної частини позовної заяви - "Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго". Ця заява була прийнята судом першої інстанції до уваги, подальший розгляд справи здійснювався з її врахуванням.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

ПАТ "Сумиобленерго" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Сумської області від 23.10.2019 у справі №920/12/18 скасувати в частині стягнення з ПАТ "Сумиобленерго" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" заборгованості за векселем №42 від 04.05.2000 у розмірі 1 000 000 грн 00 коп. та закриття провадження в частині стягнення 6% річних у розмірі 157 150 грн 68 коп., прийняти в цій частині нове судове рішення, яким відмовити задоволенні вимог, в іншій частині судове рішення залишити без змін.

Скаржник наголосив, що суд першої інстанції під час прийняття рішення неправильно застосував приписи ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, ст.ст. 34, 48 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, що призвело до порушення ч.2 ст. 4 та ч. 4 ст. 236 ГПК України.

Також, не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, 18.11.2019 з апеляційною скаргою до Північного апеляційного господарського суду звернулось ПАТ "НАК "Нафтогаз України", в якій просить рішення Господарського суду суду Сумської області від 23.10.2019 скасувати в частині відмови у стягненні інфляційних втрат у розмірі 493 154,02 грн. та прийняти нове судове рішення, яким позов в цій частині задовольнити.

Скаржник посилався на те, що оскільки зобов`язання за спірним векселем є грошовим, тому на вимогу кредитора застосування ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин є обов`язковим та вимоги про стягнення 493 154,02 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2019 та витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 25.11.2019, апеляційні скарги у справі №920/12/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Владимиренко С.В., Ходаківська І.П..

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" та апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Сумської області від 23.10.2019 у справі №920/12/18; об`єднано розгляд апеляційних скарг в одне апеляційне провадження. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 28.01.2020 о 14:20 год. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційні скарги в письмовій формі до 22.01.2020. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 22.01.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2020 задоволено клопотання ПАТ "Сумиобленерго" та відкладено розгляд справи №920/12/18 на 03.02.2020 о 11 год. 00 хв. Доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті.

Явка представників сторін.

До судового засідання від 03.02.2020 представник ПАТ "Сумиобленерго" не з`явився, про час та місце судового засідання належним чином повідомлений у відповідності до ст. 120, 242 ГПК України, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

03.02.2020 о 10:30 через відділ документального забезпечення суду ПАТ "Сумиобленерго" подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату. В обґрунтування клопотання відповідач посилався на те, що про відкладення розгляду справи на зазначену дату він дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень та, враховуючи короткий проміжок часу не може забезпечити участь свого представника.

Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Розглянувши у судовому засіданні клопотання про відкладення, колегія суддів, врахувавши ч.ч.11, 12 ст. 270 ГПК України, дійшла висновку відмовити в його задоволенні. Наведені відповідачем обставини того, що про дату та час відкладення розгляду справи він дізнався тільки у день судового засідання не є поважними.

Суд зазначає, що ухвалу про відкриття апеляційного провадження від 02.12.2019 відповідачем було отримано завчасно, що свідчить про те, що йому достеменно було відомо про відкриття апеляційного провадження та про призначення справи до розгляду та саме за його клопотанням, враховуючи процесуальні строки розгляду апеляційної скарги, було відкладено розгляд скарги на 03.02.2020.

Водночас, відповідач, який є скаржником, з метою дотримання своїх процесуальних прав, має стежити за подальшим рухом справи, як шляхом отримання кореспонденції ним або уповноваженим представником, так і за допомогою офіційних джерел, зокрема, ЄДРСР, який є відкритим для безоплатного цілодобового доступу.

При цьому, суд апеляційної інстанції також звертає увагу на правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішеннях у справі "Пономарьов проти України" та у справі "В`ячеслав Корчагін проти Росії", згідно з якою сторони в розумні "інтервали часу" мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення суду, враховуючи те, що явка представників учасників справи судом обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність заперечень представника позивача про розгляд скарги за відсутності відповідача, дійшов висновку про здійснення апеляційного перегляду оскарженого рішення за наявними матеріалами справи у присутності представника позивача.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення присутнього представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційні скарги позивача та відповідача, залишити без задоволення, оскаржене рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Предметом спору у даній справі є матеріально правова - вимога позивача про стягнення з відповідача на свою користь 1 650 304 грн. 70 коп., з яких: 1 000 000 грн 00 коп. стягнення за векселем №42 від 04.05.2000, 157 150 грн 68 коп. - 6% річних, 493 154 грн 02 коп. інфляційних збитків.

24 квітня 2000 року між Українським кредитним банком, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк" (Банк) та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (Позивач) був укладений договір № Т-102/042000 (далі за текстом - Договір), в пункті 1 якого сторони погодили здійснити обмін рівноцінних цінних паперів, а саме: векселів, зазначених у статті 2 цього Договору, на умовах, визначених цим Договором.

Згідно з пунктом 2.1. зазначеного Договору банк зобов`язується передати позивачу у власність векселі, перелік яких зазначений у додатку № 1, який є невід`ємною частиною Договору, загальною номінальною вартістю 66715946,15 грн. Векселі передаються з бланковим індосаментом протягом 10 банківських днів з моменту укладення цього Договору.

Відповідно до пунктів 46-53 додатку № 1 до Договору ПАТ "НАК "Нафтогаз України" підлягав передачі, в тому числі, і простий вексель №42.

04 травня 2000 року на виконання умов Договору Банк передав, а Підприємство прийняло, зокрема, вексель № 42 , емітований Відкритим акціонерним товариством "Сумиобленерго" (перейменоване на Публічне акціонерне товариство "Сумиобленерго"), номінальною вартістю 1 000 000 грн. 00 коп., дата випуску 04.05.2000, із зобов`язанням заплатити проти цього векселя Банку чи його наказу суму у розмірі 1000000 грн.00 коп. за пред`явленням, але не раніше 01.01.2015, що підтверджується додатком №1 до Договору та актом приймання-передачі векселів від 04.05.2000 до Договору.

Таким чином, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є законним держателем простого векселя №42 на суму 1000000,00 грн., випущеного Відкритим акціонерним товариством "Сумиобленерго" (яке в подальшому було перейменоване на Публічне акціонерне товариство "Сумиобленерго", що підтверджується Статутом останнього), зі строком платежу - по пред`явленню, але не раніше 01.01.2015.

За простим векселем № 42 ПАТ "Сумиобленерго" зобов`язалося заплатити проти цього векселя Українському кредитному банку (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк"), чи його наказу 1 000 000,00 грн.

ПАТ "Акцент-Банк" на звороті векселя проставлено бланковий індосамент на пред`явника "Платити наказу: без обороту на мене", який підписаний головою правління, головним бухгалтером та скріплений печаткою.

13.03.2015 ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося до ПАТ "Сумиобленерго" з листом № 26-1847/1.2-15 від 13.03.2015, в якому просило оплатити векселі, у тому числі і простий вексель №42, до 12-00 години 19.03.2015 р. У листі зазначено, що у разі неоплати векселів відповідно до чинного законодавства по векселях буде вчинено протест у неплатежі.

Однак, ПАТ "Сумиобленерго" не здійснило оплату векселя № 42 , у зв`язку з чим 19.03.2015 ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося до приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу з листом №26-2003/1.2-15 про опротестування вказаного вище векселя у неплатежі.

25.03.2015 приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Марченко І.В. направила ПАТ "Сумиобленерго" телеграму-вимогу з пропозицією до 12-ї години 26.03.2015 здійснити оплату, в тому числі, вказаного вище векселя або повідомити нотаріуса про відмову вчинити такі дії.

Розпискою від 26.03.2015 про передачу векселів для опротестування приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Марченко І.В. отримала, в тому числі і вексель №42 на суму 1 000 000,00 грн.

У зв`язку з невиконанням вказаної вимоги відповідачем, приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Марченко І.В. 26.03.2015 видано протест про неоплату вказаного вище векселя (зареєстровано в реєстрі № 980).

Актом приймання-передачі від 26.03.2015 приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Марченко І.В. передано ПАТ "НАК "Нафтогаз України", в тому числі вищезазначений вексель та протест про неоплату векселя.

31.03.2015 позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сидоренко А.В. з листом № 26-2333/1.2-15 про вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості, в тому числі за вказаним векселем на суму 1 000 000,00 грн.

01.04.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренко А.В. видано виконавчий напис (зареєстрований в реєстрі за № 498) про стягнення з відповідача заборгованості за векселем №42 від 04.05.2000 на суму 1000000,00 грн, який було пред`явлено до виконання до державної виконавчої служби та за яким державною виконавчою службою Сумського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження ВП № 47271245.

Однак, борг за векселем №42 не був погашений ПАТ"Сумиобленерго" ні в добровільному порядку, ні в примусовому, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом про стягнення з ПАТ "Сумиобленерго" 1000000,00 грн. заборгованості за векселем №42 від 04.05.2000, 157150,68 грн. - 6 % та 493154,02 грн. інфляційних втрат.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до закріплених в главі 3 Цивільного кодексу України положень, які стосуються суб`єктів здійснення захисту порушеного права, захист порушених цивільних прав та охоронюваних законом інтересів здійснюється: судом (стаття 16 Цивільного кодексу України), Президентом України, органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування (стаття 17 Цивільного кодексу України), органами нотаріату (стаття 18 Цивільного кодексу України), самостійно (стаття 19 Цивільного кодексу України).

В статті 18 Цивільного кодексу України встановлено порядок захисту цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 за № 1172, відбувається стягнення заборгованості за векселями, опротестованими нотаріусами в установленому законом порядку. Відповідно до п. 11 даного Переліку для одержання виконавчого напису подаються: оригінал опротестованого векселя; акт про протест векселя.

Згідно ст. 8 Закону України "Про обіг векселів в Україні" зазначається, що вексель, опротестований нотаріусом у встановленому законодавством порядку, є виконавчим документом.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса) підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих написів нотаріусів.

Отже, в ст.18 ЦК України унормований порядок захисту цивільних прав нотаріусом, виконавчий напис якого, вчинений на борговому документі, є виконавчим документом нарівні з рішенням суду.

Згідно зі статтею 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Частиною 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, згідно з якою кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною 1 статті 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Отже, особа, право якої порушено, може на свій власний розсуд обрати будь-яку форму захисту: судову, шляхом звернення до органів державної влади, органів нотаріату чи самозахист.

При цьому, межі здійснення цивільних прав не містять жодних обмежень щодо права особи здійснювати захист своїх прав та інтересів у способи, визначені законодавством. Не містить таких обмежень і чинне законодавство в цілому, а Конституція України надає право особи діяти у спосіб, не заборонений законодавством.

Здійснення особою свого права на судовий захист не може ставитись у залежність від використання нею інших засобів правового захисту, до яких відноситься, зокрема, захист цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, врахувавши вказівки Верховного Суду у постанові від 16.10.2018, та, приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що чинне законодавство не містить обмежень щодо можливості здійснення особою захисту своїх прав та законних інтересів одночасно шляхом пред`явлення до виконання виконавчого напису в позасудовому порядку та шляхом стягнення заборгованості у судовому порядку.

На підставі викладеного, місцевим господарським судом правомірно відхилено заперечення відповідача з приводу того, що задоволення позову у цій справі призведе до подвійного стягнення з ПАТ "Сумиобленерго" заборгованості за одним і тим самим борговим документом, оскільки боржник зобов`язаний виконати зобов`язання за векселем №42 за будь-яким з виконавчих документів, у зв`язку з чим виконавче провадження буде закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", а інший невиконаний виконавчий документ боржник має право визнати таким, що не підлягає виконанню в порядку ст. 328 ГПК України у зв`язку з припиненням зобов`язання його виконанням та відсутністю обов`язку боржника.

Як свідчать матеріали справи, позивач 31.03.2015 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сидоренко А.В. з листом № 26-2333/1.2-15 про вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості, в тому числі, за вказаним векселем на суму 1 000 000,00 грн.

01.04.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренко А.В. видано виконавчий напис (зареєстрований в реєстрі за № 498) про стягнення з відповідача заборгованості за векселем №42 від 04.05.2000 на суму 1000000,00 грн.

У виконавчому написі № 498 зазначено, що він набуває чинності з моменту його вчинення та має бути пред`явлений до виконання до відділу (підрозділу) державної виконавчої служби протягом року з дня його вчинення.

Виконавчий напис №498 від 01.04.2015 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сидоренко А.В. було пред`явлено до виконання до державної виконавчої служби та державною виконавчою службою Сумського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження ВП №47271245.

З матеріалів виконавчого провадження №47271245 з примусового виконання виконавчого напису Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сидоренко Андрія Васильовича №498 від 01.04.2015 про стягнення з ПАТ "Сумиобленерго" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" несплаченої в строк заборгованості за простим векселем №42 від 04.05.2000, вбачається, що стягнення за виконавчим написом не здійснювалось, відповідно до постанови державного виконавця Турчин Ю.С. ВДВС Сумського міського управління юстиції від 30.04.2015 виконавче провадження зупинене згідно ухвали Сумського окружного адміністративного суду про забезпечення позову по справі №818/1437/15 від 30.05.2015.

Вищезазначені обставини свідчать про те, що станом на момент звернення до господарського суду з позовом у даній справі права позивача є порушеними, водночас, порушене право позивача не перестало існувати внаслідок реалізації позасудового захисту.

Станом на момент звернення позивачем до суду відповідач не виконав свої зобов`язання зі сплати заборгованості по векселю ні в добровільному, ні в примусовому порядку, виконавче провадження ВП №47271245 зупинене з квітня 2015 року, будь-яких виконавчих дій (окрім накладення арешту на нерухоме майно боржника) під час виконання виконавчого напису нотаріуса № 498 від 01.04.2015 не вчинялось, виконання зазначеного виконавчого документу не відбулось, обставини щодо зупинення виконавчого провадження ВП № 47271245 у зв`язку з оскарженням відповідачем в судовому порядку виконавчого напису нотаріуса № 498 від 01.04.2015 підтверджені відповідними належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" вексель - це цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов`язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, в тому числі письмовими, речовими і електронними доказами.

Частинами 1, 2, 5 ст. 91 ГПК України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Підставою заявлених позовних вимог є невиконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати простого векселя №42. Позивачем до матеріалів справи долучено засвідчену копію простого векселя №42 від 04.05.2000. На виконання вказівок Верховного Суду, судом першої інстанції під час нового розгляду справи був досліджений оригінал вказаного векселя та виконавчого напису нотаріуса № 498 від 01.04.2015.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про обіг векселів в Україні" векселі (переказні і прості) складаються в документарній формі на бланках з відповідним ступенем захисту від підроблення, форма та порядок виготовлення яких затверджуються Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку за погодженням з Національним банком України з урахуванням норм Уніфікованого закону, і не можуть бути переведені в бездокументарну форму (знерухомлені). Вексель, який видається на території України і місце платежу за яким також знаходиться на території України, складається державною мовою. Найменування трасанта або векселедавця, інших зобов`язаних за векселем осіб заповнюється тією мовою, якою визначено офіційне найменування в їх установчих документах. Вексель підписується: від імені юридичних осіб - власноручно керівником та головним бухгалтером (якщо така посада передбачена штатним розписом юридичної особи) чи уповноваженими ними особами. У разі якщо вексель підписується уповноваженою особою, до тексту векселя включається посилання на внутрішній документ юридичної особи, відповідно до якого уповноважена особа має право підписувати вексель.

Вимоги до оформлення простого векселя визначені також і в статтях 75, 76 Розділу ІІ "Прості векселі" Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, запровадженої Женевською Конвенцією 1930 року.

За вексельним законодавством виникають зобов`язання як прямих боржників, так і боржників у порядку регресу. Прямі боржники - це векселедавець простого векселя та акцептант переказного векселя. Вимоги до зазначених осіб, а також до авалістів за них (за їх наявності) можуть бути пред`явлені як у строк платежу, так і протягом усього строку вексельної давності незалежно від наявності протесту. При цьому, підставою для заявлення вимог до прямих боржників є сам вексель, що знаходиться у кредитора.

Відтак, враховуючи зазначені обставини та за відсутності доказів закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, вимога позивача про стягнення з відповідача 1000000 грн 00 коп. коштів за простим векселем №42 є доведеною та обґрунтованою, тому правомірно задоволена судом першої інстанції.

Серед іншого, судом першої інстанції правомірно визнано обгрунтованими доводи позивача, що він як держатель векселю, має право відповідно до вимог вексельного законодавства вимагати від відповідача, як векселедавця стягнення відсотків на суму векселя в розмірі 6%, виходячи з наступного.

Так, в силу приписів ст. 1, ст. 15, ст. 25 Уніфікованого закону векселедавець - ПАТ "Сумиобленерго", зобов`язаний за простим векселем № 42 , як трасат (акцепт) за переказним векселем.

Сам вексель №42 передано у власність позивача Українським кредитним банком (правонаступником якого є ПАТ "Акцент-Банк") на підставі договору від 24.04.2000 № Т-102/042000.

В подальшому, на вказаному векселі ПАТ "Акцент-Банк" здійснено банковий індосамент "Платити наказу: без обороту на мене".

Відповідно до ст. 43 Уніфікованого закону держатель може використати своє право регресу проти індосантів, трасанта та інших зобов`язаних осіб при настанні строку платежу, якщо останній не був здійснений.

Згідно зі ст. 47 Уніфікованого закону всі трасанти, акцептанти, індосанти і особи, що забезпечують авалем платіж за переказним векселем, є солідарно зобов`язаними перед держателем. Держатель має право пред`явити позов до кожної з цих осіб окремо і до всіх разом, необов`язково додержуючись тієї послідовності, в якій вони зобов`язалися.

Відповідно до ст. 48 Уніфікованого закону держатель може вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу, в тому числі, відсотки в розмірі шести від дати настання строку платежу.

Отже, право векселедержателя на стягнення 6% річних із зобов`язаної за векселем особи від дати настання строку платежу, передбачене п. 2 ст. 48 вказаного Уніфікованого закону.

Пунктом 5 ст. 2 Закону України "Про обіг векселів в Україні" встановлено, що відсотки, про які йдеться у пункті 2 статті Уніфікованого закону, на суму векселів, як виданих, так і тих, що підлягають оплаті на території України, нараховуються виходячи з розміру облікової ставки Національного банку України на день подання позову і від дня настання строку платежу (з дня платежу) до дня подання позову відповідно.

Відтак, враховуючи факт порушення відповідачем строків платежу, оскільки до 19.03.2015 відповідачем не було оплачено вимоги за векселем, а також те, що право на стягнення 6% передбачено Уніфікованим законом, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, про обґрунтованість та доведеність вимог позивача про стягнення з відповідача 157 150 грн 68 коп. - суму 6% річних за період з 20.03.2015 по 31.10.2017.

Водночас, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача 157 150 грн. 68 коп. - 6% річних на підставі положень п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Так, в ході розгляду справи відповідачем суду першої інстанції були подані докази сплати на користь позивача 157 150 грн. 68 коп. - 6% річних, що підтверджено платіжним дорученням №485 від 16.07.2018. У цьому платіжному дорученні призначенням платежу визначено: "добровільне виконання рішення ГССО від 22.03.2018 у справі № 920/12/18 після набрання законної сили (прийняття пост. ХАГС від 12.07.2018)". Однак, вказані судові рішення були скасовані постановою Верховного Суду від 16.10.2018 у даній справі. Між тим, відповідач також зазначив про те, що до суми оплати 6% річних згідно платіжного доручення № 485 від 16.07.2018 включенно суму оплати судових витрат на виконання рішення Господарського суду Сумської області.

Враховуючи той факт, що позивач підтвердив отримання та зарахування зазначених коштів, після скасування судових рішень, на виконання яких вони були сплачені, а також те, що позивачем відповідачу грошові кошти не повернуті і сам відповідач у своїй заяві про закриття провадження у справі визнав сплату цієї суми, саме як суми нарахованих відсотків у розмірі 157 150 грн. 68 коп., то ці обставини свідчать про те, що зобов`язання з оплати позивачу суми нарахованих відсотків - 6% у розмірі 157 150 грн. 68 коп. відповідачем виконано, у зв`язку з чим у цій частині відсутній предмет спору, та провадження у справі підлягає закриттю відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 493154 грн 02 коп. інфляційних втрат, нарахованих за період з 20.03.2015 по 31.10.2017.

В цій частині, колегія суддів, враховуючи особливості застосування ст. 48 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі та ст. 625 ЦК України, також вважає обґрунтованим рішення суду першої інстанції про те, що підстави для стягнення інфляційних втрат в розмірі 493 154 грн 02 коп., нарахованих за період з 20.03.2015 по 31.10.2017 на суму вексельного зобов`язання, відсутні.

Доводи апеляційного оскарження позивача про те, що оскільки зобов`язання за спірним векселем є грошовим, тому на вимогу кредитора застосування ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин є обов`язковим колегією суддів відхиляються, приймаючи до уваги наступне.

Так, відповідно до ст. 2 Закону України "Про обіг векселів в Україні" передбачені статтями 48, 49 Уніфікованого закону відсотки на суму векселів, як виданих, так і тих, що підлягають оплаті на території України, нараховуються виходячи з розміру облікової ставки НБУ на день подання позову та від дня настання строку платежу (з дня платежу) до дня подання позову відповідно.

За приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що норми Цивільного кодексу України до правовідносин, пов`язаних з вексельним обігом, можуть бути застосовані лише у тій частині, яка не врегульована нормами вексельного законодавства і лише у випадку вказівки на це в актах вексельного законодавства, що названі в Законі України "Про обіг векселів в Україні".

Відповідно до ст. 48 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, право векселедержателя вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу, обмежено наступними сумами: (1) сумою неакцептованого або неоплаченого переказного векселя з відсотками, якщо вони були обумовлені; (2) відсотками в розмірі шести від дати настання строку платежу; (3) витратами, пов`язаними з протестом і пересиланням повідомлень, а також іншими витратами.

Отже, за прострочення виконання вексельного зобов`язання, законодавством встановлені спеціальні санкції.

Вищезазначеною нормою не передбачено покладення на особу, зобов`язану за векселем, інших платежів, зокрема, збитків від інфляції, оскільки спірні правовідносини сторін врегульовано вексельним законодавством, а тому положення ст. 625 Цивільного кодексу України у даному випадку застосуванню не підлягають.

На підставі викладеного, підстави для стягнення інфляційних втрат в розмірі 493 154 грн 02 коп., нарахованих за період з 20.03.2015 по 31.10.2017 на суму вексельного зобов`язання, відсутні.

Наведених висновків аргументи апеляційних скарг позивача та відповідача не спростовують та в більшій мірі дублюють доводи зазначені ними під час розгляду суправи у суді першої інстанції. Зазначаючи про порушення місцевим судом норм процесуального та матеріального права, позивач та відповідач фактично вдаються до заперечення обставин, встановлених судом першої інстанції під час розгляду справи, з врахуванням вказівок Верховного Суду викладених у постанові від 16.10.2018 та перегляду вже здійсненої правової оцінки доказів у справі, фактично не надаючи будь-яких доказів на підтвердження власних доводів.

Проаналізувавши текст оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку виконання всіх зазначених вказівок Верховного Суду та про вмотивованість судового рішення, враховуючи, що доводи та аргументи сторін були почуті, судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується його рішення, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, доводи апеляційного оскарження позивача та відповідача є необґрунтованими, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Судові витрати.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційних скарг, покладаються на скаржників (позивача та відповідача).

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" та апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволеня.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 23.10.2019 у справі №920/12/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №920/12/18 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 17.02.2020.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді І.П. Ходаківська

С.В. Владимиренко