ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2020 р. Справа№ 910/12187/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Сітайло Л.Г.

Буравльова С.І.

За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.

представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Ковтонюк Ю.А. (довір. від 02.12.19);

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця " в особі філії "Центр забезпечення виробництва"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2019

у справі № 910/12187/19 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноекотрейдінг"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця " в особі філії "Центр забезпечення виробництва"

про стягнення 592 217, 54 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.11.2019 у справі №910/12187/19 позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноекотрейдінг" пені у розмірі 313 682грн. 55коп., 3 % річних у розмірі 53790грн.68коп., інфляційних втрат у розмірі 86 605грн.48коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000грн 00коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 811грн.18коп. В іншій частині позову про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 6 423грн.81коп. та інфляційних втрат у розмірі 131 715грн. 02коп. відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що:

- на виконання умов укладеного договору поставки № ЦЗВ-03-06418-01 від 27.09.2018 позивач поставив, а відповідач прийняв товар відповідно до наявних в матеріалах справи видаткових накладних від 29.12.2018 № 430 на суму 3 907 827 грн 36 коп. та від 25.03.2019 № 86 на суму 749 200 грн 42 коп.;

- відповідач в порушення умов договору поставки № ЦЗВ-03-06418-01 від 27.09.2018 та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної оплати поставленого товару, у зв`язку з чим позивачем нараховано відповідачу 320 106грн. 36 коп. пені, 53 790, 68грн. 3 % річних та 218 320грн. 50 коп. інфляційних втрат.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.209 в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні (зменшити) позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що:

- в даному випадку існують виключні обставини, передбачені ст. 551 ЦК України, що зумовлюють можливість зменшення розміру штрафних санкцій, зокрема, протягом останнього часу на підприємстві склалася складна ситуація у зв`язку з недофінансуванням, а саме: недостатність доходної частини, значне зменшення надходжень коштів, необхідність постійного ремонту та підтримання в належному робочому стані рухомого складу, а також негайна закупівля матеріально-технічних ресурсів для швидкого відновлення залізничної галузі в зоні проведення АТО;

- строк прострочення оплати був незначним та така оплата здійснена добровільно, у зв`язку з чим у суду були підстави для застосування норм чинного законодавства України стосовно зменшення відповідальності у зв`язку із несвоєчасною оплатою коштів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця " в особі філії "Центр забезпечення виробництва" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2019, справу № 910/12487/19 призначено до розгляду на 12.02.2020.

Від позивача (06.02.2020) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2019 без змін.

У відзиві позивач також просить стягнути з відповідача 3 500 грн. 00 коп. витрат на правову (правничу) допомогу понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, про що додав відповідну заяву.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про те, що:

- відповідачем не надано жодних належним та допустимих доказів на підтвердження наявності поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру пені наслідкам порушення, а тому судом правомірно відмовлено в задоволенні заяви відповідач про зменшення розміру штрафних санкцій;

- відповідачем не надано жодних доказів загрози зриву плану пасажирських та вантажних перевезень, неможливість здійснювати закупівлю необхідних матеріально -технічних ресурсів.

В судове засідання апеляційного господарського суду 12.02.2020 не з`явився представник позивача.

При вирішенні питання про можливість розгляду справи у відсутності представника позивача судовою колегією встановлено, що:

- позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2020 про призначення справи до розгляду на 12.02.2020), явка учасників судового процесу не визнано обов`язковою, неявка представника позивача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги у справі по суті, судова колегія ухвалила розгляд апеляційної скарги у відсутності представника позивача.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, заслухавши представника відповідача судовою колегією встановлено.

27.09.2018 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва", як замовником, та Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноекотрейдінг", як постачальником, укладено договір поставки № ЦЗВ-03-06418-ОР, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність, а замовник прийняти та оплатити продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується в специфікації, яка є невід`ємною частиною договору, на умовах, що викладені у цьому договорі.

Відповідно до пункту 1.2. договору найменування продукції: частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу, обладнання для контролю залізничного руху (запасні частини до авто гальмівного обладнання).

Згідно з пунктом 4.1. договору ціна визначається даним договором і приймається сторонами: в національній валюті України - гривні, на умовах СРТ (перевезення оплачено до…) пункт призначення відділ матеріальних ресурсів м. Фастів філії "ЦЗВ" ПАТ "Укразалізниця", Київська обл., м. Фастів, вул. Шевченко, 48.

Постачання здійснюється за цінами, передбаченими у Специфікації до даного договору. Ціна продукції, узгоджена у Специфікації до даного Договору, включає: вартість продукції, тари, всі податки і збори, передбачені чинним законодавством, транспортні витрати постачальника згідно п. 5.1.

За умовами пункту 4.3. договору загальна сума даного договору на момент його підписання складає - 3 287 356грн. 83 коп. (три мільйони двісті вісімдесят сім тисяч триста п`ятдесят шість гривень 83 коп.), крім того ПДВ 20 % - 657 471 грн. 37коп. (шістсот п`ятдесят сім тисяч чотириста сімдесят одна гривня, 37 коп.), що разом становить - 3 944 828грн. 20 коп. (три мільйони дев`ятсот сорок чотири тисячі вісімсот двадцять вісім гривень 20 коп.).

Відповідно до пункту 6.1. договору оплата за кожну партію поставленої продукції по даному договору проводиться замовником протягом 10-ти (десяти) банківських днів з дати оформлення та реєстрації податкової накладної, у відповідності до вимог чинного законодавства України та у відповідності з рахунком-фактурою на поставлену партію продукції, обумовлену згідно з п. 5.2. при наявності документів, зазначених в п. 7.1. цього договору.

Пунктом 6.2. договору визначено, що датою оплати вважається дата відправлення коштів замовником за банківськими реквізитами постачальника.

Термін дії даного договору встановлюється з моменту його підписання сторонами до 31.12.2018 р. Проте в частині оплати - до повного виконання сторонами зобов`язань та в разі наявності потреби замовника, що підтверджено відповідним повідомленням та рознарядкою, направленими на адресу постачальника, - до повного виконання (пункт 13.7. договору).

Специфікацією № 1 до договору поставки № ЦЗВ-03-06418-01 від 27.09.2018 визначено найменування продукції, кількість, ціна та сума в грн з ПДВ, яка становить 3 944 828грн. 20 коп.

Додатковою угодою № 1 до договору поставки № ЦЗВ-03-06418-01 від 27.09.2018 внесено зміни, зокрема, в пункт 4.3. договору, відповідно до якого загальна сума даного договору - 3 911 690грн. 51 коп. (три мільйони дев`ятсот одинадцять тисяч шістсот дев`яносто 51 коп.), крім того ПДВ 20 % - 782 338 грн. 10 коп. (сімсот вісімдесят дві тисячі триста тридцять вісім гривень 10 коп.), що разом становить - 4 694 028грн.61коп. (чотири мільйони шістсот дев`яносто чотири тисячі двадцять вісім гривень 61 коп.).

Також, вказаною додатковою угодою пункт 13.7. договору поставки змінено та викладено в наступній редакції: "Термін дії даного договору встановлюється з моменту його підписання сторонами до 31.03.2019 р. Проте в частині оплати - до повного виконання сторонами зобов`язань та в разі наявності потреби замовника, що підтверджено відповідним повідомленням та рознарядкою, направленими на адресу постачальника, - до повного виконання."

Специфікацією № 2 до договору поставки № ЦЗВ-03-06418-01 від 27.09.2018 визначено найменування продукції, кількість, ціна та сума в грн з ПДВ, яка становить 749 200грн. 42 коп.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Частинами 1 та 2 статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до норм частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На виконання умов укладеного договору поставки № ЦЗВ-03-06418-01 від 27.09.2018 позивач поставив, а відповідач прийняв товар відповідно до наявних в матеріалах справи видаткових накладних від 29.12.2018 № 430 на суму 3907827грн.36коп. та від 25.03.2019 №86 на суму 749 200грн. 42 коп.; товарно-транспортних накладних від 29.12.2018 № Р429 та від 25.03.2019 № Р84, а також довіреностей на отримання товару від 29.12.2018 № Ф-839 та від 25.03.2019 № Ф-134.

10.01.2019 позивач зареєстрував податкову накладну на суму 3 907 827 грн.36коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями податкової накладної та квитанції про реєстрацію податкової накладної. 02.04.2019 позивач зареєстрував податкову накладну на суму 749 200грн. 42 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями податкової накладної та квитанції про реєстрацію податкової накладної.

Відповідно до пункту 6.1. договору оплата за кожну партію поставленої продукції по даному договору проводиться замовником протягом 10-ти (десяти) банківських днів з дати оформлення та реєстрації податкової накладної, у відповідності до вимог чинного законодавства України та у відповідності з рахунком-фактурою на поставлену партію продукції, обумовлену згідно з п.5.2. при наявності документів, зазначених в п. 7.1. цього договору.

Оплата за видатковою накладною від 29.12.2018 № 430 здійснена відповідачем 11.05.2019 на суму 1953 913грн. 68 коп. та 30.07.2019 на суму 1953 913грн.68 коп.; оплата за видатковою накладною від 25.03.2019 № 86 здійснена відповідачем 25.07.2019 на суму 374 600грн.21коп. та 22.08.2019 на суму 374 600грн 21 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями виписок по рахунку позивача.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач в порушення умов договору поставки № ЦЗВ-03-06418-01 від 27.09.2018 та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної оплати поставленого товару.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до пункту 10.6. договору в разі несвоєчасної оплати за поставлену продукцію, замовник сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від вартості несплаченої продукції за кожний день прострочення.

Несвоєчасна оплата за поставлену продукцію є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (стягнення пені) відповідно до умов пункту 10.6 договору та захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню за:

- видатковою накладною від 29.12.2018 № 430 на суму 3 907 827грн. 36 коп. за період з 25.01.2019 по 29.07.2019 з урахуванням часткової оплати 11.05.2019 на суму 1 953 913 грн 00 коп.;

- видатковою накладною від 25.03.2019 № 86 на суму 749 200 грн 42 коп. за період з 18.04.2019 по 21.08.2019 з урахуванням часткової оплати 25.07.2019 на суму 374 600 грн 21 коп.

Доданий до позовної заяви арифметичний розрахунок пені є неправильним, оскільки в порушення норм статті 232 Господарського кодексу України період нарахування пені виходить за межі шестимісячного строку.

За обґрунтованим та перевіреним судовою колегією перерахунком суду, сума пені за прострочення оплати отриманої продукції становить 313 682 грн 55 коп., в тому числі: 273 574 грн 70 коп. - сума пені, нарахована за період з 25.01.2019 по 24.07.2019 за прострочення оплати 3 907 827грн. 36 коп. за видатковою накладною від 29.12.2018 № 430; 40 107грн. 87 коп. - сума пені, нарахована за період з 18.04.2019 по 21.08.2019 за прострочення оплати 749200грн.43коп. за видатковою накладною від 25.03.2019 №86, отже позовні вимоги про стягнення пені в сумі 320106грн.36коп. обґрунтовано задоволено судом на суму 313 682 грн 55 коп.

Оскільки розрахунок 3% річних є обґрунтованим та арифметично вірним, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у розмірі 53 790,68 грн. обґрунтовано задоволені місцевим господарським судом.

Щодо вимог про стягнення 218 320 грн 50 коп. інфляційних втрат судова колегія зазначає наступне.

Здійснюючи перевірку наданого позивачем розрахунку заявленої до стягнення суми інфляційних втрат, місцевим господарським судом обґрунтовано враховано те, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). З урахуванням наведеного, місцевий господарський суд обґрунтовано задовольнив вимогу про стягнення інфляційних витрат у розмірі 86 605,48 грн.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що в даному випадку існують виключні обставини, передбачені ст. 551 ЦК України, що зумовлюють можливість зменшення розміру штрафних санкцій, зокрема, протягом останнього часу на підприємстві склалася складна ситуація у зв`язку з недофінансуванням , а саме: недостатність доходної частини, значне зменшення надходжень коштів, необхідність постійного ремонту та підтримання в належному робочому стані рухомого складу, а також негайна закупівля матеріально-технічних ресурсів для швидкого відновлення залізничної галузі в зоні проведення АТО, не можуть бути покладені в основу рішення з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання; майновий стан сторін, які беруть участь в зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, значності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Таким чином, наявність обставин, які мають істотне значення при вирішенні питання про зменшення розміру санкцій, вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації.

Разом з тим суд зазначає, що для застосування вищевказаних правових норм щодо зменшення розміру неустойки, відповідач повинен довести наявність тих обставин, з якими законодавець пов`язує можливість такого зменшення.

В той час відповідачем не доведено належними та допустимими доказами у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України наявності обставин, зокрема, тяжкого фінансового становища відповідача, відсутності завдання збитків іншим учасникам господарських відносин, на підставі яких суд би міг дійти висновку щодо наявності підстав з якими законодавець пов`язує можливість такого зменшення, а тому місцевим господарським судом правомірно відмовлено в задоволенні заяви відповідача клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій.

Щодо заяви позивача про стягнення з відповідача 3500,00 грн витрат на правову допомогу (правничу) допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, у зв`язку з цим поданої заяви про розподіл судових витрат у справі №910/12187/19 згідно договору про надання правової допомоги від 05.08.2019 № 02- колегія суддів зазначає.

У відповідності до частин 1-4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.08.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Техноекотрейдінг" (клієнт за договором) та Адвокатським бюро "Андрія Зарицького" (адвокатське бюро за договором) укладено договір про надання правової допомоги № 02-, відповідно до умов якого адвокатське бюро надає клієнту правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар, відшкодувати авансом або по факту фактичні витрати, пов`язані з виконанням доручення та наданням правової допомоги в розмірі та на умовах, визначених цим договором та додатками до цього договору.

Додатком від 20.01.2020 № 2/1 до договору про надання правової допомоги від 05.08.2019 № 02- сторони погодили об`єм послуг за виконання доручення клієнта та розмір гонорару.

В якості доказів здійснення витрат на послуги адвоката у даній справі у розмірі 3500 грн 00 коп. представником позивача долучено до матеріалів справи копію договору про надання правової допомоги № 02-, копію додатка від 20.01.2020 № 2/1 до договору про надання правової допомоги від 05.08.2019 № 02-, копію рахунка-фактури від 03.02.2020 № СФ-30 на суму 3500,00 грн, копію акта надання правової допомоги (послуг) від 04.02.2020 № 030 на суму 3500,00 грн, копію банківської виписки від 04.02.2020 за період з 04.02.2020 по 04.02.2020, відповідно до якої позивачем здійснена оплата на рахунок адвокатського бюро на суму 3500,00 грн, копія платіжного доручення від 04.02.2020 № 5902 на суму 2500,00 грн..

Відповідно до пункту 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Приймаючи до уваги викладене, з огляду на заявлену позивачем ціну позову та витрат на послуги адвоката, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, судова колегія дійшла висновку, що заявлені вимоги на відшкодування витрат на правову допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції підлягають задоволенню повністю, у розмірі 3500,00 грн.

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2019 не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця " в особі філії "Центр забезпечення виробництва"залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2019 у справі № 910/12187/19 залишити без змін.

3. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Тверська, 5, м. Київ, 03680, ідентифікаційний код 40075815) в особі філії "Центр забезпечення виробництва" (проспект Повітрофлотський, 11/15, м. Київ, 03049) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноекотрейдінг" (вул. Лісозахисна, 11-Б, офіс 12, м. Київ, 04114, ідентифікаційний код 40075815) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.

4. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи №910/12187/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 19.02.2020

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Л.Г. Сітайло

С.І. Буравльов