ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2020 р. Справа№ 911/4610/15

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Копитової О.С.

суддів: Остапенка О.М.

Грека Б.М.

при секретарі судового засідання - Халько В.А.,

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, паспорт серія № НОМЕР_1 виданий Ватутінським РУ ГУ МВС України в місті Києві 30.08.2001 року

від відповідача (апелянта): Майорова Н.О., довіреність №08 від 09.01.2020 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Державного підприємства «Регіональні електричні мережі»

на ухвалу господарського суду Київської області від 10.10.2019 року (повний текст складено 28.10.2019 року)

у справі № 911/4610/15 (суддя Рябцева О.О.)

за позовом ОСОБА_1

до Державного підприємства «Регіональні електричні мережі»

про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення 191529,52 грн.

в межах справи № 911/4610/15

за заявою (боржника) Державного підприємства «Регіональні електричні мережі»

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Київської області від 10.10.2019 року у справі №911/4610/15 позов задоволено частково. Визнано незаконним і скасовано наказ №49-к від 15.04.2019 року Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» (надалі по тексту - ДП «Регіональні електричні мережі», відповідач, апелянт, скаржник) про звільнення ОСОБА_1 (надалі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) з посади заступника начальника відділу охорони праці і пожежної безпеки. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу охорони праці і пожежної безпеки Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» з 16.04.2019 року. Стягнено з ДП «Регіональні електричні мережі» на користь ОСОБА_1 88146,65 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Визнано незаконними і скасовано: - пункт 3 наказу ДП «Регіональні електричні мережі» №192-ос від 31.10.2018 року; - пункт 3 наказу ДП «Регіональні електричні мережі» №207-ос від 28.11.2018 року; - пункт 3 наказу ДП «Регіональні електричні мережі» №224-ос від 22.12.2018 року; - пункт 4 наказу ДП «Регіональні електричні мережі» №14-ос від 31.01.2019 року; - пункт 4 наказу ДП «Регіональні електричні мережі» №38-ос від 27.02.2019 року; - пункт 3 наказу ДП «Регіональні електричні мережі» №54-ос від 29.03.2019 року; - пункт 3 наказу ДП «Регіональні електричні мережі» №72-ос від 26.04.2019 року; - пункт 3 наказу ДП «Регіональні електричні мережі» №101-ос від 30.05.2019 року. Стягнено з ДП «Регіональні електричні мережі» на користь ОСОБА_1 46705,15 грн. щомісячної премії за основні результати господарської діяльності за період з 20.07.2018 року по 16.04.2019 року. Стягнено з ДП «Регіональні електричні мережі» на користь ОСОБА_1 5000,00 грн. моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено. Стягнено з ДП «Регіональні електричні мережі» на користь ОСОБА_1 23413,00 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06.09.2019 року по 10.10.2019 року. Стягнено з ДП «Регіональні електричні мережі» в дохід Державного бюджету України 21658,97 грн. судового збору.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою суду першої інстанції, 18.04.2019 року ДП «Регіональні електричні мережі» подало апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ДП «Регіональні електричні мережі» про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку, відшкодування моральної шкоди, матеріальної допомоги та щомісячної премії відмовити у повному обсязі. Також, апелянт разом з апеляційною скаргою подав клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалу суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, а також з неправильно та неповно встановленими обставинами, що мають значення для справи. Апелянт вважає необґрунтованим та недоведеним твердження позивача про штучне скорочення його посади, оскільки на підприємстві мали місце зміни в організації виробництва та праці, які полягали у скороченні однієї штатної посади заступника начальника відділу охорони праці і пожежної безпеки, на якій працював позивач. Скаржник стверджує, що не мав можливості запропонувати позивачу іншу посаду через невідповідність останнього кваліфікаційним вимогам до наявних у відповідача вакансій. Крім того, скаржник зазначає, що мав обґрунтовані підстави для позбавлення позивача щомісячної премії, оскільки останній одержав незадовільну оцінку під час перевірки знань за наслідками проходження короткострокового навчання з питань охорони праці, нормативно-правових актів з охорони праці, пожежної безпеки, технічної експлуатації об`єктів електроенергетики, запобігання техногенним аваріям і катастрофам у навчальному закладі «НВЦ Професіонал» у період з 16.07.2018 року по 20.07.2018 року, у зв`язку з чим з 20.07.2018 року йому премія не нараховувалась. Також не погоджується апелянт з вимогами позивача про стягнення моральної шкоди та вважає їх необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2019 року, зазначену апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Копитова О.С., судді: Грек Б.М., Остапенко О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2019 року апеляційну скаргу ДП «Регіональні електричні мережі» на ухвалу господарського суду Київської області від 10.10.2019р. по справі №911/4610/15 залишено без руху.

09.12.2019 року до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ДП «Регіональні електричні мережі», на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2019 року, надійшла заява про усунення недоліків №Д1-03/275 від 04.12.2019 року, до якої додано платіжне доручення №15 (#11) від 02.12.2019 року, згідно якого вбачається, що заявником судовий збір сплачено в розмірі 33651,21 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2019 року поновлено ДП «Регіональні електричні мережі» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали господарського суду Київської області від 10.10.2019 року у справі №911/4610/15; відкрито апеляційне провадження; встановлено строк для надання відзиву на апеляційну скаргу та призначено розгляд апеляційної скарги на 15.01.2020 року.

09.01.2020 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін. Як стверджує позивач у поданому відзиві, при його звільненні з посади на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (надалі по тексту - КЗпП України) апелянтом в порушення ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України не запропоновано йому жодної іншої роботи на підприємстві, хоча така можливість існувала, як на день попередження про звільнення, так і до дня його звільнення. При цьому, позивач вважає, що відповідачем будо порушено приписи п. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки, на думку позивача, скорочення його посади було штучним і зумовленим виключно особистим бажанням в.о. генерального директора ДП «Регіональні електричні мережі» Білоуса С.М. звільнити позивача з роботи з мотивів особистого несприйняття. Крім того, у поданому відзиві на апеляційну скаргу, позивач зазначає, що апелянтом жодним чином документально не підтверджено та не обґрунтовано доводів щодо того, які саме зміни в організації виробництва і праці відбулися у ДП «Регіональні електричні мережі», що спричинили необхідність скорочення однієї штатної посади, а саме, заступника начальника відділу охорони праці і пожежної безпеки.

Крім того, у відзиві ОСОБА_1 заперечує проти доводів апеляційної скарги в частині законності і обґрунтованості направлення його на навчання і перевірку знань з охорони праці, і як наслідок у зв`язку з незадовільним складанням іспиту за результатами цього навчання 20.07.2018 року, рішення про позбавлення позивача щомісячних премій. На думку позивача, перевірка його знань була проведена невповноваженою на те комісією, оскільки, він був направлений на навчання як керівник служб охорони праці з посиланням на пункти 5.2 і 5.3 Типового положення, однак зазначені пункти передбачають різні процедури навчання для різних категорій посад та різний порядок перевірки знань за результатами навчання, а тому перевірка його знань повинна була відбуватися на підставі та в порядку п. 5.4 Типового положення, тобто безпосередньо на підприємстві, а не у НВЦ «Професіонал».

Поміж тим, в поданому на апеляційну скаргу відзиві, позивач зазначає, що суд першої інстанції правомірно здійснив розрахунок щомісячної премії за основні результати діяльності відповідно до вимог колективного договору, Положення про преміювання, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, а також наказів ДП «Регіональні електричні мережі», якими встановлювалися розміри щомісячної премії та відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині, оскільки матеріали справи не містять власного розрахунку щомісячної премії, проведеного відповідачем який міг підлягати виплаті позивачу, а наданий в апеляційній скарзі альтернативний розрахунок, на думку позивача, не містить його детального обґрунтування з посиланням на відповідні норми чинного законодавства і локальних актів відповідача.

Крім того, позивач вважає, що своїми незаконними діями відповідач негативно вплинув на ділову репутацію позивача, що призвело до його моральних страждань, а тому законним і обґрунтованим вважає відшкодування моральної шкоди, присудженої до стягнення оскаржуваною ухвалою.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2020 року в судовому засіданні оголошено перерву до 12.02.2020 року.

В судовому засіданні 12.02.2020 представник ДП «Регіональні електричні мережі» (скаржника) підтримала доводи апеляційної скарги, просила скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 10.10.2019 у справі №911/4610/15 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу про його звільнення, а також стягнення середнього заробітку, відшкодування моральної шкоди, матеріальної допомоги та щомісячної премії відмовити в повному обсязі.

Присутній в судовому засіданні ОСОБА_1 заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав викладених у поданому до апеляційного суду відзиві та просив суд оскаржувану ухвалу залишити без змін.

В судовому засіданні 12.02.2020 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.6 ст.12 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Враховуючи, що станом на день прийняття оспорюваної ухвали діяв Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а Кодекс України з процедур банкрутства чинності не набув, колегія суддів при апеляційному розгляді застосовує положення вказаного закону.

Згідно ч. 4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (який діяв під час розгляду справи судом першої інстанції) суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Наведена норма кореспондується з положеннями п. 8 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України згідно якого господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, у провадженні господарського суду Київської області перебуває справа № 911/4610/15 про банкрутство ДП «Регіональні електричні мережі».

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.11.2015 року порушено провадження у справі № 911/4610/15; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника та призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Гусака Ю.М. (свідоцтво № 136 від 04.02.2013 року).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2015 року апеляційну скаргу ДП «Регіональні електричні мережі» задоволено частково, апеляційну скаргу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України задоволено повністю; скасовано ухвалу місцевого суду в частині призначення розпорядником майна боржника Гусака Ю.М.; відмовлено у задоволенні заяви арбітражного керуючого Сольського В.С. про участь у справі; розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Сольського В.С.

Ухвалою господарського суду Київської області від 07.07.2016 року, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.08.2016 року, затверджено реєстр вимог кредиторів боржника - ДП «Регіональні електричні мережі».

ОСОБА_1 15.05.2019 року звернувся до господарського суду Київської області із позовною заявою до ДП «Регіональні електричні мережі» (з урахуванням прийнятої судом заяви про збільшення розміру позовних вимог) про визнання незаконними та скасування наказу ДП «Регіональні електричні мережі» № 49-к від 15.04.2019 року про звільнення, пунктів наказів ДП «Регіональні електричні мережі» про ненарахування ОСОБА_1 щомісячної премії за основні результати господарської діяльності за період з 20 липня 2018 року по 16 квітня 2019 року; а саме, пункту 3 № 192-ос від 31.10.2018 року, пункту 3 наказу № 207-ос від 28.11.2018 року, пункту 3 наказу № 224-ос від 22.12.2018 року, пункту 4 наказу № 14-ос від 31.01.2019 року, пункту 4 наказу № 38-ос від 27.02.2019 року, пункту 3 наказу № 54-ос від 29.03.2019 року, пункту 3 наказу № 72-ос від 26.04.2019 року, пункту 3 наказу № 101-ос від 30.05.2019 року; а також стягнення з ДП «Регіональні електричні мережі» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 109976,64 грн., матеріальної допомоги на оздоровлення перед виходом у щорічну додаткову відпустку з 28.02.2019 року у розмірі 17784,20 грн., щомісячної премії за основні результати господарської діяльності за період з 20.07.2018 року по 16.04.2019 року у розмірі 58768,68 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 10.10.2019 року у справі №910/4610/15 позов задоволено частково. Визнано незаконним і скасовано наказ №49-к від 15.04.2019 року ДП «Регіональні електричні мережі» про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу охорони праці і пожежної безпеки. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу охорони праці і пожежної безпеки ДП «Регіональні електричні мережі» з 16.04.2019 року. Стягнуто з ДП «Регіональні електричні мережі» на користь ОСОБА_1 88146,65 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Визнано незаконними і скасовано: пункт 3 наказу ДП «Регіональні електричні мережі» №192-ос від 31.10.2018 року; пункт 3 наказу №207-ос від 28.11.2018 року; пункт 3 наказу №224-ос від 22.12.2018 року; пункт 4 наказу №14-ос від 31.01.2019 року; пункт 4 наказу №38-ос від 27.02.2019 року; пункт 3 наказу №54-ос від 29.03.2019 року; пункт 3 наказу №72-ос від 26.04.2019 року; пункт 3 наказу №101-ос від 30.05.2019 року. Стягнуто з ДП «Регіональні електричні мережі» на користь ОСОБА_1 46705,15 грн. щомісячної премії за основні результати господарської діяльності за період з 20.07.2018 року по 16.04.2019 року. Стягнуто з ДП «Регіональні електричні мережі» на користь ОСОБА_1 5000,00 грн. моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ДП «Регіональні електричні мережі» на користь ОСОБА_1 23413,00 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06.09.2019 року по 10.10.2019 року. Стягнути з ДП «Регіональні електричні мережі» в дохід Державного бюджету України 21658,97 грн. судового збору.

Обґрунтовуючи оскаржувану ухвалу, місцевий господарський суд з посиланням на приписи ст. 40, 49-2, 235 КЗпП України зазначав, що оскільки ДП «Регіональні електричні мережі» не було дотримано вимог, встановлених чинним законодавством щодо звільнення, наказ № 49-к від 15.04.2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу охорони праці і пожежної безпеки є незаконним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги про поновлення його на роботі підлягають задоволенню. Крім того, посилаючись на Типове положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці, затвердженим наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці № 15 від 26.01.2005 року. № 15 та додатку 5 діючого Колективного договору «Положення про преміювання працівників ДП «Регіональні електричні мережі»» (через нескладання іспиту з ПТЕ, ПБЕЕ, ППБ) визнав незаконними та скасував накази ДП «Регіональні електричні мережі» про преміювання працівників апарату управління ДП «Регіональні електричні мережі» в частинах, якими наказано не нараховувати ОСОБА_1 премії за основні результати господарської діяльності та з посиланням Порядок обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, частково задовольнив позовну вимогу про стягнення щомісячних премій за основні результати господарської діяльності за період з 20.07.2018 року по 16.04.2019 року на суму 46705,15 грн. Також, посилаючись на приписи ст. 235 КЗпП України та ст. 27 Закону України «Про оплату праці» частково задовольнив позовні вимоги щодо середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17.04.2019 року по 05.09.2019 року на суму 88146,65 грн. та за період з 06.09.2019 року по 10.10.2019 року в розмірі 23413,00 грн. При цьому, з посиланням на Колективний договір, Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закон України «Про відпустки» та лист Міністерства соціальної політики України № 584/20/112-16 від 29.08.2016 року, відмовив у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з ДП «Регіональні електричні мережі» матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі 17784,20 грн. Крім того, з посиланням на ст. 1167 Цивільного кодексу України встановивши наявність обґрунтованих підстав, задовольнив позовну вимогу позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, колегією суддів встановлено, що згідно наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 був прийнятий на посаду заступника начальника електротехнічної служби ДП «Укренерговугілля», (правонаступником якого є ДП «Регіональні електричні мережі», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) на підставі наказу № 72-к від 01.06.2004 року.

Крім того, за період роботи на ДП «Регіональні електричні мережі» позивач також обіймав наступні посади: начальник служби транспорту, заступник начальника служби транспорту, голова Ради профспілкових комітетів (виборна посада), заступник начальника служби транспорту, заступник начальника служби охорони праці і пожежної безпеки.

Станом на 01.12.2018 року у штатному розпису керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців апарату управління ДП «Регіональні електричні мережі» було передбачено посаду заступника начальника відділу охорони праці і пожежної безпеки; кількість одиниць посад - 147.

Відповідно до наказу №51-к від 11.04.2018 року ОСОБА_1 було переведено на посаду заступника начальника відділу охорони праці і пожежної безпеки з 12.04.2018 року.

Наказом № 6 «Про зміни до штатного розпису апарату управління ДП «Регіональні електричні мережі» від 15.01.2019 року та скорочення посади» відповідачем внесено зміни до штатного розпису та виведено з відділу охорони праці і пожежної безпеки одиницю заступника начальника відділу та наказано провести скорочення посади заступника начальника відділу охорони праці і пожежної безпеки апарату управління у встановленому законодавством порядку. Додатком № 1 від 15.01.2019 року до зазначеного наказу затверджено зміни до штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців апарату управління ДП «Регіональні електричні мережі», які вводяться в дію з 15.01.2019 року.

Наказом № 15 від 19.02.2019 року було введено в дію новий штатний розпис ДП «Регіональні електричні мережі» з 01.03.2019 року, згідно якого у штатному розписі керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців апарату управління ДП «Регіональні електричні мережі» станом на 01.03.2019 року посади заступника начальника відділу охорони праці і пожежної безпеки не передбачено; кількість одиниць посад - 146.

Враховуючи, що наказом №6 від 15.01.2019 року було виведено посаду заступника начальника відділу охорони праці і пожежної безпеки, яку займав ОСОБА_1 , то останнього було попереджено про майбутнє вивільнення з 16.04.2019 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно з наказом №49-к про припинення трудового договору (контракту) від 15.04.2019 року ОСОБА_1 звільнено 16.04.2019 року з посади заступника начальника відділу охорони праці і пожежної безпеки на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України), у зв`язку із скороченням штату працівників, про що у трудовій книжці позивача міститься запис №33 від 16.04.2019 року про звільнення із займаної посади згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Із вищезазначеним наказом ОСОБА_1 ознайомлено у день звільнення, що підтверджується його власноручний підпис на наказі № 49-к від 15.04.2019 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штат працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.09.2019 року у справі № 523/9943/16-ц.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців апарату управління ДП «Регіональні електричні мережі» станом на 01.12.2018 року, штат апарату управління відповідача складав 147 одиниць з місячним фондом оплати праці на 1738563,00 грн. Однак, відповідно до штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців апарату управління ДП «Регіональні електричні мережі» станом на 01.03.2019 року, штат апарату управління відповідача складає 146 одиниць з місячним фондом оплати праці на 1723634,00 грн.

Відповідно до додатка 1, який є невід`ємною частиною наказу №6 від 15.01.2019 року «Про зміни до штатного розпису апарату управління ДП «Регіональні електричні мережі»», було скорочено лише одну посаду, а саме, заступника начальника відділу охорони та праці і пожежної безпеки безпеки, тобто, посаду, яку займав позивач. В даному контексті колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що змін в організації виробництва і праці, а саме фактичного скорочення чисельності та штату працівників не відбулося, що підтверджується також штатними розписами ДП «Регіональні електричні мережі».

У поданій апеляційній скарзі ДП «Регіональні електричні мережі» зазначає, що розглядаючи питання щодо запропонування позивачу наявної роботи, підприємство виходило з переліку вакансій та їх відповідністю професії та кваліфікації позивача, у зв`язку з чим відповідач не мав можливості запропонувати позивачу іншу посаду через невідповідність останнього кваліфікаційним вимогам до наявних вакансій в апараті управління відповідача.

При цьому, як зазначає позивач у поданому на апеляційну скаргу відзиві та як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, останній неодноразово звертався до відповідача із заявами з проханням перевести його на іншу вакантну посаду ДП «Регіональні електричні мережі». Так листом від 08.02.2019 року (отриманого відповідачем 08.02.2019 року та зареєстрованого за вх..№02-3) позивач просив перевести його на вакантну посаду до відділу майнових прав, сектору цивільного захисту, відділу договірної роботи.

Відповідач на заяви позивача не відреагував, іншої роботи не запропонував.

При цьому, як вбачається з наявної в матеріалах справи наданої відповідачем інформації щодо наявності вакантних посад на ДП «Регіональні електричні мережі» станом на 01.01.2019 року, на підприємстві були вакантними 100 посад, а станом на 01.04.2019 року - 97 посад, зокрема, заступник директора Адміністративно-господарського департаменту; водій автотранспортних засобів; електромонтер з експлуатації розподільних мереж; електромонтер з випробувань та вимірювань; електромонтер оперативно-виїзної бригади; електромонтер з ремонту апаратури релейного захисту й автоматики; електромонтер з експлуатації електролічильників III групи кваліфікації; майстер виробничої дільниці; старший майстер виробничої дільниці; електромонтер з обслуговування підстанцій III групи кваліфікації; електромонтер з обслуговування підстанції; електромонтер з розподільних мереж; диспетчер тощо.

Жодна з вказаних посад позивачу не пропонувалась.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 , останній має професією шофера, а також вищу освіту за професією інженер-електрик. За час своєї трудової діяльності позивач займав наступні посади: шофер III класу; інженер ПТО (виробничо-технічного відділу); інженер будівельної лабораторії; в.о. старшого інженера ПТО (виробничо-технічного відділу); старший інженер виробничого відділу; начальник виробничого відділу; заступник начальника виробничо-економічного відділу; заступник начальника виробничої бази; начальник виробничої бази; заступник директора із загальних питань; заступник начальника електротехнічної служби; начальник служби транспорту; заступник начальника служби транспорту; голова Ради профспілкових комітетів; заступник начальника служби охорони праці і пожежної безпеки; заступник начальника відділу охорони праці і пожежної безпеки, а відтак, вести мову про те, що станом на 01.04.2019 року на підприємстві були відсутні вакансії, які могли б бути запропоновані ОСОБА_1 безпідставно.

Враховуючи той факт, шо обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, згідно ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення; власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст. 40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечувалось представником відповідача під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 при звільненні його на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України вакантні посади у встановленому законом порядку не пропонувалися. В зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що ДП «Регіональні електричні мережі» не було дотримано вимог, встановлених ч.3 ст. 49-2 КЗпП України, а тому наказ № 49-к від 15.04.2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу охорони праці і пожежної безпеки є незаконним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу № 49-к від 15.04.2019 року про звільнення останнього з посади заступника начальника відділу охорони праці і пожежної безпеки та поновлення його на роботі вірно визнані господарським судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині визнання незаконними та скасування наказів ДП «Регіональні електричні мережі» про ненарахування ОСОБА_1 щомісячних премій, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

ОСОБА_1 звертаючись до місцевого господарського суду із вищезазначеним позовом, просив визнати незаконними і скасувати накази відповідача в частині ненарахування йому щомісячної премії за основні результати господарської діяльності за період з 20.07.2018 року по 16.04.2019 року, а саме: п. 3 наказу № 192-ос від 31.10.2018 року; п. 3 наказу № 207-ос від 28.11.2018 року; п. 3 наказу № 224-ос від 22.12.2018 року; п. 4 наказу № 14-ос від 31.01.2019 року; п. 4 наказу № 38-ос від 27.02.2019 року; п. 3 наказу № 54-ос від 29.03.2019 року; п. 3 наказу № 72-ос від 26.04.2019 року та п. 3 наказу № 101-ос від 30.05.2019 року.

Як вбачається з вказаних пунктів наявних в матеріалах справи засвідчених належним чином копій оспорюваних наказів апелянта, згідно п. 4.13 додатку №5 до діючого Колективного договору «Положення про преміювання працівників ДП «Регіональні електричні мережі» за основні результати господарської діяльності», було наказано, заступнику начальника відділу охорони праці і пожежної безпеки ОСОБА_1 премію (у зазначені в наказах місяці) не нараховувати.

При цьому, п. 5.1.9 розділу V Колективного договору на 2016-2018 роки було встановлено, преміювання працівників за основні результати господарської діяльності здійснювати згідно з положенням «Про преміювання працівників ДП «Регіональні електричні мережі» за основні результати господарської діяльності» та відповідно до п. 4.1 положення «Про преміювання працівників ДП «Регіональні електричні мережі» за основні результати господарської діяльності», виплата премії оформлюється відповідними наказами, погодженими з профспілковими комітетами.

Пунктом 4.2. вищевказаного положення, премія за основні результати господарської діяльності нараховується по результатах діяльності у попередньому місяці.

Обґрунтовуючи вказану вимогу, позивач зазначав, що відповідач з порушенням процедури направляв його на навчання, наслідком чого стало позбавлення ОСОБА_1 щомісячної премії з 20.07.2018 року.

Відповідно до п. 4.13 Положення «Про преміювання працівників ДП «Регіональні електричні мережі» за основні результати господарської діяльності», яке є додатком № 5 до Колективного договору на 2016-2018 роки, працівникам, які в установлений термін не з`явились без поважних причин та (або) не склали іспити ПТЕ, ПТБ та ППБ премія не виплачується і після складання іспитів премія не відшкодовується.

З матеріалів справи вбачається, що листом № 02/993 про проведення навчання від 12.07.2018 року, адресованого директору НВЦ «Професіонал», відповідач просив провести в період з 16.07.2018 року по 20.07.2018 року навчання та перевірку знань законодавчих та нормативно-правових актів з питань охорони праці, технічної експлуатації, електробезпеки, пожежної безпеки члену центральної комісії підприємства ОСОБА_1 - заступнику начальника відділу охорони праці і пожежної безпеки.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що у період з 16 по 20 липня 2018 року ОСОБА_1 проходив навчання з питань охорони праці, нормативно-правових актів з охорони праці, пожежної безпеки, технічної експлуатації об`єктів електроенергетики, запобігання техногенним аваріям і катастрофам у навчальному закладі комунальної форми власності «НВЦ «Професіонал».

Відповідно до наявної в матеріалах справи засвідченої належним чином копії протоколу № 3-2018 засідання постійної комісії Міненерговугілля України з перевірки знань щодо технічної експлуатації об`єктів електроенергетики та охорони праці від 20.07.2018 року, утвореної наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 28.10.2015 року № 681, перевірено знання з охорони праці (ОП), пожежної безпеки (ПБ), технічної експлуатації (ТЕ) обладнання, машин і механізмів в обсязі законодавчих, нормативно-правових та нормативних документів та встановлено, що ОСОБА_1 групи з електробезпеки (ОП, ПБ, ТЕ) - не знає, а тому, наказами ДП «Регіональні електричні мережі» № 184-ос від 18.10.2018 року та № 210-ос від 03.12.2018 року «Про повторне навчання та перевірку знань працівників» позивач повторно направлявся до НВЦ «Професіонал» на проходження навчання та перевірку знань з питань охорони праці.

Однак, ОСОБА_1 не взяв участь у повторному навчанні та перевірці знань у НВЦ «Професіонал».

Згідно п.3 наказу ДП «Регіональні електричні мережі» № 192-ос від 31.10.2018 року, відповідно до п. 4.13 додатку №5 до діючого Колективного договору «Положення про преміювання працівників ДП «Регіональні електричні мережі» наказано заступнику начальника відділу охорони праці і пожежної безпеки ОСОБА_1 з 20.07.2018 року премію за основні результати господарської діяльності» не нараховувати. Крім того, п. 3 наказу № 207-ос від 28.11.2018 року позивачу не було нараховано премію за жовтень 2018 року; п. 3 наказу № 224-ос від 22.12.2018 року - за листопад 2018 року; п. 4 наказу № 14-ос від 31.01.2019 року - за грудень 2018 року п. 4 наказу № 38-ос від 27.02.2019 року - за січень 2019 року; п. 3 наказу № 54-ос від 29.03.2019 року за лютий 2019 року; п. 3 наказу № 72-ос від 26.04.2019 року - за березень 2019 року; п. 3 наказу № 101-ос від 30.05.2019 року - за квітень 2019 року.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що порядок проходження навчання з охорони праці регулюється Типовим положенням про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці, затвердженим наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці від 26.01.2005 року № 15 (надалі по тексту - Типове положення).

Відповідно до пункту 5.1 вищезазначеного положення перелік посад посадових осіб, які проходять навчання і перевірку знань з питань охорони праці міститься у додатку № 3 до п. 5.1 Типового положення.

Як передбачено п. 5 додатку № 3 до Типового положення керівники, спеціалісти служб охорони праці, члени комісій з перевірки знань з питань охорони праці, особи, відповідальні за технічний стан і безпечну експлуатацію об`єктів підвищеної небезпеки підприємств, установ й організацій, об`єднань підприємств, зазначених у пунктах 1 - 4 цього додатка, входять до переліку посад посадових осіб, які проходять навчання і перевірку знань з питань охорони праці.

Пунктами 5.2 і 5.3 Типового положення передбачено перелік посад, працівники за якими проходять навчання та перевірку знань у навчальних центрах.

Перші заступники та заступники міністрів, керівників інших центральних органів виконавчої влади, перші заступники та заступники міністрів, керівників інших центральних органів виконавчої влади Ради міністрів Автономної Республіки Крим, заступники керівників обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, посадові особи Держпраці; керівники об`єднань підприємств, керівники підприємств (чисельністю понад 1000 працівників), керівники служб охорони праці, члени комісій з перевірки знань з питань охорони праці цих підприємств (крім членів комісій окремих структурних підрозділів); керівники та викладачі кафедр охорони праці вищих навчальних закладів, керівники і штатні викладачі галузевих навчальних центрів проходять навчання у навчальних центрах (п. 5.2 Типового положення).

Посадові особи районних державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, функціональні обов`язки яких пов`язані із забезпеченням охорони праці; спеціалісти науково-дослідних, конструкторських, проектних і технологічних відділів, які займаються проведенням експертизи проектно-конструкторської документації, на яку поширюються вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, а також ті, які виконують розробки з питань охорони праці; керівники підприємств чисельністю менше 1000 працівників, керівники служб охорони праці, члени комісій з перевірки знань з питань охорони праці підприємств (крім членів комісій окремих структурних підрозділів) проходять навчання з питань охорони праці у навчальних центрах або галузевих навчальних центрах (п. 5.3 Типового положення).

Колегією суддів встановлено та не спростовується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 не був членом комісії з перевірки знань з питань охорони праці у ДП «Регіональні електричні мережі», а його посада - заступник начальника відділу охорони праці та пожежної безпеки не входить до переліку посад, визначених п. п. 5.2, 5.3 Типового положення.

Відповідно до п. 5.4 Типового положення посадові особи, крім зазначених у пп. 5.2 та 5.3, проходять навчання і перевірку знань з питань охорони праці стосовно робіт, що входять до їх функціональних обов`язків, безпосередньо на підприємстві, а відтак, позивач, як заступник начальника відділу охорони праці та пожежної безпеки, мав проходити навчання з питань охорони праці безпосередньо на підприємстві, тобто у ДП «Регіональні електричні мережі».

Враховуючи вищевикладене, колегія судді погоджується з висновком місцевого господарського суду, що направлення ОСОБА_1 на навчання і перевірка знань з питань охорони праці до НВЦ «Професіонал» відбулись з порушенням порядку, встановленого п. 5.4 Типового положення, а тому, позивач не є таким, що не пройшов навчання та не пройшов перевірку знань з питань охорони праці відповідно до приписів чинного законодавства, а відтак, оспорюваними пунктами наказів позивача було незаконно позбавлено премій, відповідно до п. 4.13 додатку № 5 до діючого Колективного договору «Положення про преміювання працівників ДП «Регіональні електричні мережі»» (через нескладання іспиту з ПТЕ, ПБЕЕ, ППБ) і відповідно позовні вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а накази ДП «Регіональні електричні мережі» про преміювання працівників апарату управління ДП «Регіональні електричні мережі» в частині, якими наказано не нараховувати ОСОБА_1 премії за основні результати господарської діяльності, а саме: п. 3 наказу № 192-ос від 31.10.2018 року; п. 3 наказу № 207-ос від 28.11.2018 року; п. 3 наказу № 224-ос від 22.12.2018 року; п. 4 наказу № 14-ос від 31.01.2019 року; п. 4 наказу № 38-ос від 27.02.2019 року; п. 3 наказу № 54-ос від 29.03.2019 року; п. 3 наказу № 72-ос від 26.04.2019 року та п. 3 наказу № 101-ос від 30.05.2019 року підлягають скасуванню.

В зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку в цій частині.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині стягнення з ДП «Регіональні електричні мережі» щомісячних премій за основні результати господарської діяльності за період з 20.07.2018 року по 16.04.2019 року, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 2.1 додатку №5 до діючого Колективного договору «Положення про преміювання працівників ДП «Регіональні електричні мережі»» розмір щомісячної премії за основні результати діяльності при виконанні показників та умов преміювання встановлюється до 75 відсотків місячного посадового окладу з урахуванням надбавок і доплат та розподіляється в залежності від групи преміювання. Розподіл працівників за групами преміювання та граничний (максимальний) розмір премії для кожної групи наведено в додатку 5.1. Розмір премії на відповідний місяць для кожної з груп преміювання встановлюється в залежності від поточного фінансового стану підприємства та наявності коштів на виплату премії.

Пунктом 4.6 вказаного Положення встановлено, що премія за основні результати господарської діяльності нараховується до місячного посадового окладу, з урахуванням надбавок і доплат, затверджених Колективним договором.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, відповідно до штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців апарату управління ДП «Регіональні електричні мережі», станом на 01.12.2018 року ОСОБА_1 , який займав посаду заступника начальника відділу охорони праці і пожежної безпеки, було встановлено посадовий оклад в розмірі 12265,00 грн. При цьому, згідно п.1 вищезазначених наказів ДП «Регіональні електричні мережі», було встановлено розмір премії працівникам апарату управління за основні результати господарської діяльності, у таких розмірах: за серпень 2018 року - до 50%; за вересень 2018 року - до 50%; за жовтень 2018 року - до 50%; за листопад 2018 року - до 45%; за грудень 2018 року - до 50%; за січень 2019 року - до 75%; за лютий 2019 року - до 45%; за березень 2019 року - до 45%; за квітень 2019 року - до 45% від посадового окладу (з урахуванням доплат і надбавок).

Відповідно п. 2.3 додатку №5 до діючого Колективного договору «Положення про преміювання працівників ДП «Регіональні електричні мережі» для визначення розміру премії встановлюються показники преміювання, зокрема, показники преміювання працівників апарату управління, які встановлені у додатку № 5.2 до Положення про преміювання. При невиконанні одного з показників преміювання, премія за цей показник не нараховується (п.4.9 Положення про преміювання).

Згідно п.2 вищезазначених наказів встановлено за показником «забезпечення 100-відсоткового рівня розрахунків з ОРЕ за куповану електроенергію у звітному місяці» премію працівникам апарату управління ДП «Регіональні електричні мережі» за серпень 2018 року, за вересень 2018 року, за жовтень 2018 року, за листопад 2018 року, за грудень 2018 року, за січень 2019 року, за лютий 2019 року, за березень 2019 року, за квітень 2019 року не нараховувати. Додатком 5.2 до Положення про преміювання передбачено, що частка цього показника у загальному розмірі премії складає 0,10%.

Крім цього, п. 3 наказу № 14-ос від 31.01.2019 року встановлено за показником «виконання плану ремонтних робіт (двома філіями і більше)» премію працівникам апарату управління ДП «Регіональні електричні мережі» за грудень 2018 року не нараховувати. Додатком 5.2 до Положення про преміювання передбачено, що частка цього показника у загальному розмірі премії складає 0,10%.

Також, п. 3 наказу № 38-ос від 27.02.2019 року встановлено за показником «не перевищення розрахункової величини затвердженого кошторису умовно-постійних витрат на передачу та постачання електроенергії» премію працівникам апарату управління ДП «Регіональні електричні мережі» за січень не нараховувати. Додатком 5.2 до Положення про преміювання передбачено, що частка цього показника у загальному розмірі премії складає 0,10%.

Однак, позивачем при здійсненні розрахунку неправомірно позбавлених премій за період з 20.07.2018 року по 16.04.2019 року не враховано вказані пункти наказів «Про преміювання працівників апарату управління ДП «Регіональні електричні мережі»», щодо ненарахування премії за вищевказаними показниками, встановленими додатком 5.2 до Положення про преміювання.

Разом з тим, позивачем до розрахунку неправомірно позбавлених премій за вказаний період враховано премію у сумі 5722,55 грн. за липень 2018 року, при цьому позивач посилається на дані відзиву на позов. Проте, згідно наявного в матеріалах справи відзиву, відповідач вказував на помилковість нарахування позивачу премії у липні 2018 року у зазначеній сумі, оскільки на підприємстві мала місце заборгованість із виплати заробітної плати, тому у жовтні 2018 року було здійснено перерахунок на підставі наказу ДП «Регіональні електричні мережі» № 192-ос від 31.10.2018 року.

Матеріали справи не містять доказів нарахування премій працівникам апарату управління у липні 2018 року. Доводи відповідача щодо ненарахування ОСОБА_1 премії за серпень 2018 року, з огляду на те, що він фактично не виконував свої обов`язки через перебування у щорічній відпустці та на лікарняному, вірно не взято судом до уваги.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки №01/852 від 21.05.20119 року про заробітну плату за останніх дванадцять місяців, виданої ОСОБА_1, у серпні позивачу було нараховано 22402,37 грн., тобто щорічна відпустка була надана позивачу із збереженням заробітної плати.

Відповідно до абз. 1 п. 3 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки; виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі (абз. 3 п. 3 розділу ІІІ вказаного Положення).

При обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження тощо), та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (абз. 4 п. 3 розділу ІІІ вказаного Положення).

Враховуючи викладене, премія нарахована працівникам апарату управління за основні результати господарської діяльності за серпень 2018 року мала бути включена в заробіток позивача у серпні 2018 року.

Згідно з п. 5 розділу ІV вказаного Положення нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п. 4.6 додатку 5 до діючого Колективного договору «Положення про преміювання працівників ДП «Регіональні електричні мережі»» премія за основні результати господарської діяльності нараховується до місячного окладу, з урахуванням надбавок і доплат затверджених Колективним договором, тобто розрахунок неправомірно позбавлених премій має здійснюватись за період з 01.08.2018 року по 16.04.2019 року наступним чином: оклад х відсоток премії, встановлений наказом, за мінусом частки показників преміювання, визначених в наказах та встановлених додатком 5.2 до Положення про преміювання.

Перевіривши здійснений місцевим господарським судом розрахунок, колегія суддів апеляційного суду, зазначає, що сума щомісячних премій за основні результати господарської діяльності за період з 01.08.2018 року по 16.04.2019 року, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 46705,15 грн., а відтак, заявлена позовна вимога про стягнення щомісячних премій за основні результати господарської діяльності за вказаний період є обґрунтованою та такою, підлягає частковому задоволенню.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині стягнення з ДП «Регіональні електричні мережі» на користь ОСОБА_1 середнього заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.04.2019 року по 05.09.2019 року в розмірі 109976,64 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, виплата середнього заробітку проводиться в даному випадку за весь час вимушеного прогулу, яким вважається період від дня незаконного звільнення до дня поновлення на роботі.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, днем звільнення ОСОБА_1 є 16.04.2019 року, а відтак, періодом вимушеного прогулу позивача є період з 17.04.2019 року по 10.10.2019 року.

Дослідивши наявний в матеріалах справи розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу у період з 17.04.2019 року по 05.09.2019 року в розмірі 109976,64 грн., колегія суддів відзначає, що позивачем до розрахунку включено щомісячні премії за основні результати господарської діяльності. При цьому, розрахунок премій за вказаний період позивач здійснює виходячи із розміру премій, фактично нарахованих позивачу за останні два місяці роботи до дня позбавлення премії (серпень-вересень 2018 року).

Доказів того, що працівникам апарату управління ДП «Регіональні електричні мережі» у період з 01.05.2019 року по 10.10.2019 року нараховувались премії, матеріали справи не містять. Матеріалами справи підтверджується тільки нарахування премії працівникам апарату управління за основні результати господарської діяльності за квітень 2019 року, а саме наказ № 101-ос від 30.05.2019 року.

Стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначається відповідно до приписів ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року (надалі по тексту - Порядок), згідно з п.п. "з" п. 1 якого, цей порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках вимушеного прогулу.

Відповідно до абз. 3 п. 2 розділу ІІ вказаної вище постанови середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем визначено розмір середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу без дотримання абз. 3 п. 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, оскільки вказаний розрахунок позивач здійснює із розрахунку середньоденної заробітної плати помноженої на кількість робочих днів за час вимушеного прогулу.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 було звільнено 16.04.2019 року, отже останні два календарні місяці роботи, що передували вказаній події - лютий та березень 2019 року.

Згідно наявної в матеріалах справи довідки № 01/852 від 21.05.2019 року ДП «Регіональні електричні мережі» про заробітну плату ОСОБА_1 за останні дванадцять місяців, позивачу було нараховано заробітну плату у лютому 2019 року - 17713,07 грн., за березень 2019 року - 19747,67 грн., а разом всього до виплати - 37460,74 грн., тобто середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за лютий-березень 2019 року становить 18730,37 грн. (37460,74 : 2), а відтак, за повні чотири місяці (травень 2019 року, червень 2019 року, липень 2019 року, серпень 2019 року) розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 74921,48 грн.

Відповідно до п. 8 розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Враховуючи вищевикладене, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за лютий-березень 2019 року становить 936,52 грн. (37460,74 грн. : 40 роб. днів у вказаний період), а відтак, розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за 8 робочих днів квітня 2019 року та 4 робочих дні вересня 2019 року складає 11238,24 грн. ((8+4) х 936,52 грн.).

Крім того, враховуючи той факт, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується нарахування премії за час вимушеного прогулу у квітні 2019 року, то заявлені позивачем до стягнення разом з середнім заробітком за час вимушеного прогулу за період з 17.04.2019 року по 05.09.2019 року премії підлягають нарахуванню лише за 8 робочих днів квітня 2019 року.

Відповідно до зазначеного вище розрахунку нарахованої працівникам апарату управління премії за основні результати господарської діяльності за квітень 2019 року, а також те, що час вимушеного прогулу у квітні 2019 року становив 8 робочих днів, розмір премії складає 1986,93 грн. із розрахунку: 12265,00 х 45% - 551,92 (0,10%) = 4967,33 грн. : 20 робочих днів х 8 (робочих днів з 17.04.2019 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів перевіривши правильність розрахунку здійсненого місцевим господарським судом, за заявлений позивачем період вимушеного прогулу з 17.04.2019 року по 05.09.2019 року (8 робочих днів квітня 2019 р. + 4 місяці (травень, червень, липень, серпень 2019 року) та 4 робочі дні вересня 2019 року) погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 88146,65 грн. (74921,48 грн. + 11238,24 грн. + 1986,93 грн.), а тому, позовна вимога про стягнення з відповідача 109976,64 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за вказаний позивачем період підлягає частковому задоволенню на суму 88146,65 грн.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України, встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Враховуючи той факт, що кінцевою датою вимушеного прогулу ОСОБА_1 є 10.10.2019 року, то за час вимушеного прогулу за період з 06.09.2019 року по 10.10.2019 року (дата прийняття оскаржуваної ухвали по даній справі) (17 робочих днів вересня 2019 року + 8 робочих днів жовтня 2019 року) розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 23413,00 грн. ((17+8) х 936,52 грн.).

Крім того, звертаючись до місцевого господарського суду із даним позовом, ОСОБА_1 просив стягнути з ДП «Регіональні електричні мережі» матеріальну допомогу на оздоровлення перед виходом у щорічну додаткову відпустку з 28.02.2019 року у розмірі 17784,20 грн.

Обґрунтовуючи зазначену вимогу позивач зазначав, що він як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії, має право на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 робочих днів на рік, а оскільки така додаткова відпустка на підставі п. 1 ст. 21 і п. 22 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» належить до щорічних відпусток, як інші додаткові відпустки, передбачені законодавством, то позивач згідно з п. 5.1.17 Колективного договору має право на отримання матеріальної допомоги.

Відповідно до п. 4.1.28 Колективного договору, адміністрація зобов`язується надавати протягом календарного року додаткову відпустку працівникам, передбачену ст.ст. 20 і 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з розрахунку 16 календарних днів.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи засвідченої належним чином копії дубліката посвідчення серії А № 213776 С виданого 30.05.2017 року, ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 року (категорія 2).

12.02.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання йому, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС у 1986 року (категорія 2А), відпустки з 28.02.2019 року.

Відповідно до п. 5.1.17 Колективного договору адміністрація зобов`язується при виході працівника підприємства чи штатного профспілкового працівника у щорічну відпустку (не менше 14 календарних днів), виплачувати за його заявою один раз на рік матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі його середньомісячної заробітної плати за останні шість місяців роботи.

З матеріалів справи вбачається, що 12.02.2019 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про надання йому матеріальної допомоги на оздоровлення у зв`язку з відпусткою тривалістю 16 календарних днів. Крім того, 26.02.2019 року позивач повторно звернувся до ДП «Регіональні електричні мережі» із заявою про виплату йому матеріальної допомоги на оздоровлення на підставі п. 4.1.28 і п. 5.1.17 Колективного договору та п. 1 ст. 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За результатами розгляду первинної заяви ОСОБА_1 про надання йому матеріальної допомоги на оздоровлення у зв`язку із додатковою відпусткою з 28.02.2019 року як учаснику ліквідації наслідків на ЧАЕС, на спільному засіданні адміністрації апарату управління та профспілкового комітету було прийнято рішення про відмову позивачу в наданні матеріальної допомоги на оздоровлення, про що останнього повідомлено відповіддю ДП «Регіональні електричні мережі» № Д7-02/454 від 11.03.2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про відпустки» установлюються такі види відпусток, зокрема, щорічні відпустки: основна відпустка (ст. 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (ст. 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (ст. 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток (ч. 2 ст. 4 Закону України "Про відпустки").

Згідно з п. 1 ст. 21 та п. 22 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, віднесеним до категорії II надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги, як: використання чергової відпустки у зручний для них час а також отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 робочих днів на рік.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 29.08.2016 року № 584/20/112-16 додаткова відпустка із збереженням заробітної плати строком 14 робочих днів на рік, надана відповідно до п. 1 ст. 21 та п. 22 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», належить до інших видів відпусток, установлених законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором (ч. 2 ст. 4 Закону України «Про відпустки»).

Зазначена додаткова відпустка не віднесена Закону України "Про відпустки" до щорічних додаткових відпусток (ст.ст. 7, 8 Закону України "Про відпустки"), а визначена як пільга та компенсація за шкоду, заподіяну здоров`ю внаслідок Чорнобильської катастрофи. На відміну від щорічних відпусток, зазначена відпустка не пов`язана з робочим процесом і надається незалежно від часу роботи на підприємстві, в установі, організації, для її отримання не потрібен мінімальний період роботи, визначений Законом України «Про відпустки» (6 місяців). Ця відпустка не продовжується на період святкових днів та в разі тимчасової непрацездатності не ділиться на частини, не переноситься на наступний рік, а також за неї не провадиться виплата грошової компенсації.

Враховуючи той факт, що позивач звернувся з заявою про надання відпустки як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а такий вид відпусток належить до інших видів відпусток та є пільгою та компенсацією за шкоду, заподіяну здоров`ю внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому, відповідачем було правомірно відмовлено позивачу у наданні матеріальної допомоги на оздоровлення згідно п. 5.1.17 Колективного договору. При цьому, позивач не був позбавлений права отримати вищевказану матеріальну допомогу на оздоровлення у разі звернення з заявою про надання щорічної відпустки (не менше 14 календарних днів) та заявою на надання матеріальної допомоги відповідно до п. 5.1.17 Колективного договору, як про це вірно зазначив суд першої інстанції, а тому, вимога ОСОБА_1 про стягнення з ДП «Регіональні електричні мережі» 17784,20 грн. матеріальної допомоги на оздоровлення задоволенню не підлягає.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині стягнення з ДП «Регіональні електричні мережі» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування , а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Обґрунтовуючи вказані вимоги, позивач зазначав, відповідач неодноразово незаконно направляв його на навчання з питань охорони праці до НВЦ «Професіонал», хоча таке навчання позивач мав проходити виключно у ДП «Регіональні електричні мережі». На переконання позивача, внаслідок незадовільної оцінки з питань охорони праці, яка була виставлена 20.07.2018 року у НВЦ «Професіонал», склалася негативна для іміджу позивача ситуація з огляду на те, що заступник начальника відділу охорони праці і пожежної безпеки не склав іспит з охорони праці та ухиляється від проходження навчання у НВЦ «Професіонал». Внаслідок чого позивача безстроково позбавили щомісячної премії, яка виплачувалася усім працівникам апарату управління, до яких належала і скорочена посада позивача. Крім того, звільняючи з роботи, відповідач не запропонував йому іншу посаду у ДП «Регіональні електричні мережі», та відмовляв або взагалі ігнорував неодноразові звернення позивача щодо його переведення на іншу посаду. Враховуючи викладене позивач вважає, що такими незаконними діями відповідач завдав йому моральної шкоди, відшкодування якої він оцінює у 5000,00 грн.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд погоджується з місцевим судом щодо наявності підстав для стягнення моральної шкоди у визначеному позивачем розмірі.

Виходячи з вимог ч. 1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76, 77 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування с обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав часткового задоволення заявлених позовних вимог. Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваної апелянтом ухвали.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята у відповідності до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, а відтак підстав для її задоволення та скасування оскаржуваної ухвали не вбачається.

В зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд апеляційної скарги відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 267-270, 273, 275, 277, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Київської області від 10.10.2019 року залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/4610/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Cторони мають право оскаржити постанову до Верховного суду в порядку, передбаченому ст.ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 17.02.2020 року.

Головуючий суддя О.С. Копитова

Судді О.М. Остапенко

Б.М. Грек