ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2020 р. Справа№ 910/10789/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання : Романовій Ю.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Ніконенко І.Ю.- в.о. директора наказ №7-л від 03.02.2020 року.

від відповідача: не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НПО УКРІЗОЛЯТОР"

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2019 року (дата підписання повного тексту 11.10.2019 року)

у справі № 910/10789/19 (суддя: Гулевець О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГЕТИЧНІ РЕСУРСИ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "НПО УКРІЗОЛЯТОР"

про стягнення 651 570,63 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГЕТИЧНІ РЕСУРСИ" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "НПО УКРІЗОЛЯТОР" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 651 570,63 грн, з яких: 563 125,00 грн - основний борг, 69 040,67 грн - пеня, 13 619,43 грн - інфляційні втрати, 5 785,53 грн - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди № 114-П від 24.09.2018 року.

Господарський суд міста Києва повністю задовольнив позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГЕТИЧНІ РЕСУРСИ" своїм рішенням від 01.10.2019 року (повний текст складено 11.10.2019 року).

Не погодившись з прийнятим рішенням, 08.11.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "НПО УКРІЗОЛЯТОР" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у даній справі та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема суд першої інстанції не витребував доказів погашення відповідачем заборгованості.

Так, скаржник вказав, що суд першої інстанції не встановив належним чином обставини, пов`язані з існуванням, на даний час, у відповідача заборгованості у розмірі 563125,00 грн за договором оренди №114-П від 24.09.2018 року.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2019 року справу № 910/10789/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Гаврилюк О.М., Майданевич А.Г.

Північний апеляційний господарський суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НПО УКРІЗОЛЯТОР" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2019 року у справі № 910/10789/19 залишив без руху своєю ухвалою від 21.11.2019 року.

Апелянтом протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було усунено недоліки.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "НПО УКРІЗОЛЯТОР" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2019 року у справі № 910/10789/19 своєю ухвалою від 10.12.2019 року.

15.01.2020 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просив, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НПО УКРІЗОЛЯТОР" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва - без змін.

Крім того, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема вказав, що всі доводи та міркування скаржника жодним чином не спростовують правильності та обґрунтованості судового рішення. Також, матеріали справи не містять, а скаржник не надав ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції доказів оплати заборгованості за спірним договором.

Північний апеляційний господарський відклав розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "НПО УКРІЗОЛЯТОР" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2019 року у справі № 910/10789/19 на 04.02.2020 року своєю ухвалою від 16.01.2020 року.

Представник позивача 04.02.2020 року в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва - без змін.

Представник скаржника у судове засідання 04.02.2020 року не з`явився. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином, зокрема, надсиланням ухвали Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2020 року.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строк для перегляду рішення місцевого господарського суду, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представника скаржника, який був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2019 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "НПО УКРІЗОЛЯТОР" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 24.09.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГЕТИЧНІ РЕСУРСИ" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "НПО УКРІЗОЛЯТОР" (орендар) був укладений договір оренди №114-П (далі - договір), відповідно до умов якого орендодавець зобов`язується передати за плату орендареві у строкове користування, а орендар зобов`язується прийняти у строкове користування обладнання (додаток №1 до договору) та зобов`язується сплачувати орендодавцю орендну плату.

Відповідно до п.1.2 договору, обладнання, що орендується, передається орендареві за адресою: м. Київ, пр.-т Відрадний, буд. 103, поверх 2. приміщення 43, протягом 3 днів після підписання договору.

Згідно п. 2.2. договору, передання обладнання, що орендується, в користування оформлюється Актом приймання-передачі, що підписується сторонами та скріплюється печатками.

Як підтверджено наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі обладнання від 24.09.2018 року по договору оренди №114-П від 24.09.2018 року, позивач передав відповідачу обладнання в користування, орендна плата за яке становить 675 750 грн.

Приписами ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Строк оренди становить: з моменту прийняття обладнання, згідно підписаного сторонами Акта приймання-передачі - і триває протягом 96 календарних днів (п. 3.1. договору, у редакції додаткової угоди №2 від 15.11.2018 року).

Відповідно до п. 4.1. договору, у редакції додаткової угоди №2 від 15.11.2018 року, орендна плата встановлюється в розмірі 675 750 грн з урахуванням ПДВ 20% за 1 (один) календарний місяць строку користування обладнанням, що орендується згідно додатку №1 до договору.

Згідно із пункту 4.2.2 договору орендар здійснює передоплату у розмірі 50% ціни договору, визначеної в п. 4.1 договору, протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати підписання договору. Остаточний розрахунок здійснюється протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту підписання сторонами Акта наданих послуг.

Відповідно до п. 7.2 договору, орендар у випадку прострочення у сплаті орендних платежів несе відповідальність у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на день прострочення за кожен день прострочення.

Відповідачем на виконання умов договору було здійснено передплату за оренду обладнання у розмірі 112 625,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №477 від 12.10.2019 року

28.12.2018 року між сторонами був підписаний акт надання послуг №36 від 28.12.2018 року на загальну суму 675750,00 грн (наявний в матеріалах справи).

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач у порушення взятих на себе зобов`язань за договором оплату за оренду обладнання у повному обсязі не здійснив.

Позивач звернувся до відповідача із претензією про сплату заборгованості за договором оренди №114-П від 24.09.2018 року на суму 563125,00 грн.

Відповідач в свою чергу, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується останнім відповідні на претензію не надав заборгованість не сплатив.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Як вбачається з матеріалів справи та враховуючи строки оплати погоджені сторонами (10 банківських днів), рішення Правління Національного банку України від 13.02. 2018 року № 89-рш "Про регламент роботи системи електронних платежів Національного банку України та банківської системи України у зв`язку з перенесенням робочих днів у 2018 році", рішення Правління Національного банку України № 249 від 01.04.2019 року "Про регламент роботи системи електронних платежів Національного банку України та банківської системи України у зв`язку з перенесенням робочих днів у 2019 році", відповідач, як правильно встановлено судом першої інстанції зобов`язаний сплатити орендну плату в строк до 15.01.2019 року.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З огляду на викладене та враховуючи, що матеріали справи не місять, а скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих в розумінні ст.ст. 73, 76-79 Господарського процесуального кодексу України доказів погашення заборгованості за спірним договором оренди у розмірі 563 125,00 грн, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості у сумі 563 125,00 грн.

При цьому, твердження скаржника, що суд першої інстанції не встановив належним чином обставини, пов`язані з існуванням, на даний час, у відповідача заборгованості у розмірі 563125,00 грн за договором оренди №114-П від 24.09.2018 року, спростовуються висновками суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Також, колегія суддів не приймає як наладжене твердження скаржника, що суд першої інстанції не витребував доказів погашення відповідачем заборгованості, оскільки заявник не був позбавлений права надати дані докази самостійно як до суду першої інстанції так і до суду апеляційної інстанції.

Водночас, колегія суддів відзначає, що відповідно до п. 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Щодо позовних вимог стягнення з відповідача суму пені у розмірі 69040,67 грн, 3% річних у розмірі 5785,53 грн та інфляційних втрат у розмірі 13619,43 грн, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема сплата неустойки.

Частина 1 ст. 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.2 договору, відповідач у випадку прострочення у сплаті орендних платежів несе відповідальність у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на день прострочення за кожен день прострочення.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, погоджується з висновком суду першої інстанції, що останній є вірним, у зв`язку із чим, суд першої інстанції правомірного задовольнив позовні вимоги в цій частині повністю у сумі 69040,67 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 05.07.2019 року у справі №905/600/18.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок інфляційних втрат, погоджується з висновком суду першої інстанції, що сума інфляційних втрат є більшою ніж заявлено позивачем до стягнення, проте оскільки суд відповідно до ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, судом першої інстанції правомірно задоволені позовні вимоги позивача в частині стягнення 13 619,43 грн інфляційних втрат.

Розрахунок 3% річних у сумі 5785,53 грн є арифметично правильним, а тому суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги в цій частині.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог.

Так, скаржник не надав суду мотивів та доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні.

Колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НПО УКРІЗОЛЯТОР" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2019 року у справі №910/10789/19 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2019 року у справі №910/10789/19.

5. Матеріали справи №910/10789/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

А.Г. Майданевич

Дата складення повного тексту 18.02.2020 року.