ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.02.2020 Справа № 905/1776/19

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Чернової О.В. при секретарі судового засідання Шакуровій І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького", м. Львів

до відповідача: Приватного підприємства "Паво Груп", м. Маріуполь Донецької області

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, м. Львів

про стягнення заборгованості у розмірі 297 301,65 грн., з яких 124 021,69 грн. - пеня, 38 426,50 грн. - 3% річних, 134 853,46 грн. - інфляційні витрати, -

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

від третьої особи: не з`явився

Відповідно до ч.3 ст.177 ГПК України - 12.11.2019р. строк підготовчого провадження продовжено на 30 днів до 24.12.2019 р.

У судовому засіданні 28.01.2020 оголошено перерву до 06.02.2020 року

Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького", м. Львів звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Приватного підприємства "Паво Груп", м. Маріуполь Донецької області про стягнення заборгованості у розмірі 297 301,65 грн., з яких 124 021,69 грн. - пеня, 38 426,50 грн. - 3% річних, 134 853,46 грн. - інфляційні витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором оренди нерухомого майна №142/ОД/2015/09/03/1 від 03.09.2015р. внаслідок чого виникли підстави для нарахування пені, 3% річних, інфляційних витрат.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст.ст. 175, 193, 216 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 529, 530, 549, 550, 610, 611, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 18, 19, 29 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 162-164 Господарського процесуального кодексу України.

З дотриманням приписів ст.6 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/1776/19 визначено суддю Чернову О.В.

Ухвалою судді господарського суду Донецької області від 25.09.2019р. позов прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та відкрито провадження у справі №905/1776/19.

22.10.2019р. та 24.10.2019р. через канцелярію господарського суду Донецької області від відповідача надійшли відзиви на позовну заяву, в яких останній заперечив проти позовних вимог, зазначивши, що право контролю за виконанням спірного договору покладено не на позивача як балансоутрумувача, а на орендодавця, яким є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, отже, належним позивачем у справі є регіональне відділення Фонду державного майна як орендодавець державного майна. Крім того, відповідачем зазначено про сплив строку позовної давності стосовно вимог позивача про стягнення пені, внаслідок чого останні не підлягають задоволенню.

Ухвалою судді господарського суду Донецької області від 12.11.2019р. в порядку ч.2 ст.50 ГПК України залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях.

19 грудня 2019 року на адресу господарського суду Донецької області від третьої особи надійшли письмові пояснення №14-11-04588 від 12.12.2019р., в яких останнім зазначено про необхідність сплати орендної плати належним чином відповідно до умов спірного договору на рахунок балансоутримувача, а також про відсутність заборгованості з надходження орендної плати за спірним договором до державного бюджету.

У підготовчому судовому засіданні 24.12.2019р. судом закрито підготовче провадження та призначено справу №905/1776/19 до розгляду по суті на 23.01.2020 р.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 08.01.2020р., у зв`язку з проходженням з 20.01.2020р. по 24.01.2020р. суддею Черновою О.В. навчання у Харківському регіональному відділенні Національної школи суддів України, судове засідання призначено на 28.01.2020 року.

Позивач у судове засідання 28.01.2020 року не з`явився, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, а також зазначив про підтримання позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Третя особа у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази в порядку ст. 210 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд , -

ВСТАНОВИВ:

03 вересня 2015 року між Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по Львівській області (далі - Орендодавець) та Приватним підприємством Донецька асоціація незалежних підприємств «Авіакомпанія АНП» (далі - Орендар) укладено договір оренди нерухомого державного майна №142/ОД/2015/09/03/1 (далі - Договір), за умовами п.1.1 (в редакції договору про внесення від 02.08.2018р. до договору) якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - частину нежитлового приміщення, загальною площею 130,0кв.м., на другому поверсі будівлі під літерою «Б-3» - новий аеровокзал за адресою: м. Львів, вул. Любінська, 168, (реєстраційний номер майна 33073442.1.БИКУГЧ487), що перебуває на балансі Державного підприємства ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» (далі - Балансоутримувач). Вартість зазначеного орендованого майна визначена згідно з висновком про вартість майна станом на 31.05.2018 року і становить за незалежною оцінкою 3 410 749,00 грн. без ПДВ.

Пунктом 2.1 договору визначено, що орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передавання майна.

Обов`язок щодо складання акту приймання-передавання покладається на орендодавця (п.2.4 Договору).

Відповідно до п.3.1 договору в редакції договору про внесення змін від 02.08.2018р. орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (зі змінами) становить без ПДВ за базовий (перший) місяць оренди після перерахунку червень 2018р. - 51161,24 грн. Орендна плата визначена за результатами конкурсу на право оренди державного майна і становить без ПДВ за базовий місяць оренди після внесення змін до договору оренди червень 2018р. 1 390 205,84грн. Орендна плата за перший (повний) місяць оренди після внесення змін до договору оренди вересень 2018 визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць оренди червень 2018р. на індекс інфляції за липень та серпень 2018р. Орендна плата за перший місяць згідно даного договору сплачується з 03.08.2018.

Пунктом 3.6 договору в редакції договору про внесення змін від 02.08.2018р. Сторони погодили, що орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу щомісяця, не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж, у наступному співвідношенні: - 70% до державного бюджету на рахунок, визначений Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області, а саме: Одержувач коштів - ГУК у Львівській обл./м. Львів/22080300, код ЄДРПОУ одержувача - 38008294, банк одержувача Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, №р/р 3002 (код 22080300); - 30% на рахунок Балансоутримувача.

Відповідно до п. 3.7 договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному п. 3.6 договору співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Пунктом 5.3 договору визначено, що одним із обов`язків орендаря є сплата орендної плати своєчасно та у повному обсязі.

Договір діє протягом 2 років 11 місяців з 03.08.2018 по 02.07.2021 включно (п.10.1 договору в редакції договору про внесення змін від 02.08.2018р.).

Умови договору зберігають силу протягом всього строку цього договору, а в частині зобов`язань орендаря щодо орендної плати до виконання зобов`язань (п.10.2 договору).

Відповідно до п.10.10 договору майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання орендарем та балансоутримувачем акта приймання-передавання, один примірник якого протягом трьох днів орендарем скеровується орендодавцю. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря.

Договір підписаний сторонами у встановленому законодавством порядку.

Договором про внесення змін від 21.03.2016р. до договору оренди нерухомого державного майна №142/ОД/2015/09/03/1 від 03.09.2015р., підписаного між сторонами, останніми визначено Орендарем за договором - Приватне підприємство «Паво Груп» (а.с.65 том І).

Актом приймання - передавання від 29.09.2015р. підписаним сторонами без зауважень та погоджений Балансоутримувачем, об`єкт оренди передано Орендарю (а.с.64 том І).

На виконання умов спірного договору, позивачем виставлено рахунки - фактури №137 від 31.01.17р. за січень 2017р. на суму 592 090,77 грн., №656 від 28.02.17р. за лютий 2017р. на суму 598 011,67 грн., №1072 від 31.03.17р. за березень 2017р. на суму 608 775,89 грн., №1404 від 30.04.17р. за квітень 2017р. на суму 614 254,88 грн., №1819 від 31.05.17р. за травень 2017р. на суму 622 240,19 грн., №2224 від 30.06.17р. за червень 2017р. на суму 632 196,03 грн., №2606 від 31.07.17р. за липень 2017р. на суму 633 460,43 грн., №3051 від 31.08.17р. за серпень 2017р. на суму 632 826,97 грн., №3446 від 30.09.17р. за вересень 2017р. на суму 645 483,51 грн., №3883 від 31.10.17р. за жовтень 2017р. на суму 653 229,31 грн., №4480 від 30.11.17р. за листопад 2017р. на суму 659 108,38 грн., №4803 від 31.12.17р. за грудень 2017р. на суму 665 699,46 грн., №97 від 31.01.18р. за січень 2018р. на суму 675 684,95 грн., №591 від 28.02.18р. за лютий 2018р. на суму 681 766,12 грн., №1213 від 31.03.18р. за березень 2018р. на суму 689 265,54 грн., №1718 від 30.04.18р. за квітень 2018р. на суму 694 779,67 грн., №2104 від 31.05.18р. за травень 2018р. на суму 694 779,67 грн., №2692 від 30.06.18р. за червень 2018р. на суму 694 779,67 грн., №3184 від 31.07.18р. за липень 2018р. на суму 689916,20 грн., №3550 від 31.08.18р. за серпень 2018р. на суму 44 510,73 грн., №3944 від 31.08.18р. за серпень 2018р. на суму 645 705,77 грн., №4173 від 30.09.18р. за вересень 2018р. на суму 703 351,70 грн., №4656 від 31.10.18р. за жовтень 2018р. на суму 715 308,68 грн., №5019 від 30.11.18р. за листопад 2018р. на суму 725 323,00 грн., №5537 від 31.12.18р. за грудень 2018р. на суму 731 125,59 грн., №322 від 31.01.19р. за січень 2019р. на суму 738 436,85 грн., №674 від 28.02.19р. за лютий 2019р. на суму 742 129,03 грн., №1202 від 31.03.19р. за березень 2019р. на суму 748 808,19 грн., №1773 від 30.04.19р. за квітень 2019р. на суму 756 296,27 грн., №2262 від 31.05.19р. за травень 2019р. на суму 761 590,35 грн., №2809 від 30.06.19р. за червень 2019р. на суму 757 782,40 грн., №3257 від 31.07.19р. за липень 2019р. на суму 753 235,70 грн.

В подальшому, відповідачем здійснено оплату зазначених рахунків з порушенням строку, встановленого договором, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

23 квітня 2019 року позивач з претензією №1096/01-01-16 звернувся до відповідача з вимогою про сплату пені, інфляційних витрат та 3% річних у загальному розмірі 509 024,22 грн. (а.с.68-83 том І).

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором оренди нерухомого майна №142/ОД/2015/09/03/1 від 03.09.2015р. внаслідок чого позивачем нараховані пеня, 3% річних та інфляційні витрати, останній звернувся до суду з розглядуваним позовом.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги Позивача такими, що підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне:

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного позову полягає у примусовому спонуканні відповідача до сплати штрафних санкцій за неналежне виконання грошових зобов`язань за договором оренди.

Зважаючи на статус сторін та характер правовідносин, останні, згідно ст.ст.1-3 Господарського кодексу України регламентуються, насамперед, його положеннями та іншими актами господарського законодавства, зокрема Законом України Про оренду державного та комунального майна та Цивільним кодексом України, а також умовами договору оренди нежилого приміщення №142/ОД/2015/09/03/1 від 03.09.2015р.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Як встановлено ч.1 ст.2, ч.3 ст.18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ч.1 ст.283, ч.3 ст.285 Господарського кодексу України та ст.ст.759, 762 Цивільного кодексу України за користування майном на умовах оренди орендар (наймач) має сплачувати орендну плату.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між Позивачем та Відповідачем договір оренди нерухомого державного майна №142/ОД/2015/09/03/1 від 03.09.2015р. є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов`язань, визначених його умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата вноситься орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Таким чином, Відповідач не мав жодних підстав для ухилення від виконання обов`язку із здійснення платежу з орендної плати не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу до умов п. 3.6. Договору.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Між тим, як вбачається із матеріалів справи, і не спростовано Відповідачем здійснювалась оплата орендної плати за період з січня 2017р. по липень 2019р. за спірним договором з порушення терміну, встановленого п.3.6., належних у розумінні ст.76 ГПК України доказів належної оплати орендних платежів до матеріалів справи не надано.

Таке невиконання грошових зобов`язань кваліфікується судом як порушення зобов`язання у розумінні ст.610 Цивільного кодексу України, а сам Орендар вважається таким, що прострочив виконання грошових зобов`язань у розумінні ч.1 ст.612 цього Кодексу.

Згідно із ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі - сплата неустойки, що узгоджується із ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобов`язань є належною підставою у розумінні ст. 218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Так, за змістом п.3.7. договору за несвоєчасне або не в повному обсязі перерахування орендної плати, відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на дату нарахування пені від суми заборгованості, включаючи день оплати.

Враховуючи, що домовленість орендодавця та відповідача про застосування пені у разі прострочення оплати орендної плати сформульована безпосередньо у п. 3.7. договору оренди нерухомого державного майна №142/ОД/2015/09/03/1 від 03.09.2015р., вимоги ст. 547 Цивільного кодексу України стосовно форми правочину щодо забезпечення виконання зобов`язання, видом якого у розумінні ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України є неустойка, у розглядуваному випадку дотримані.

Проте, перевіривши розрахунок пені суд дійшов висновку, що він є арифметично невірним, оскільки при розрахунку позивачем не враховано, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені.

Таким чином, здійснивши перерахунок пені суд встановив, що за вказаний період може бути правомірно (з урахуванням усунення арифметичних помилок) нарахована пеня в сумі 114 935,32 грн.

За змістом ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та на вимогу кредитора має сплатити суму боргу з урахуванням 3% річних і інфляційної індексації за весь період прострочення.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, отже, проценти річних входять до складу грошового зобов`язання.

Перевіривши арифметичні розрахунки позовних вимог щодо 3% річних за періоди з 30.05.2017р. по 20.08.2019р., суд дійшов висновку, що їх розмір є арифметично невірним, оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних, з огляду на що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в сумі 36 745,48 грн.

Перевіривши арифметичний розрахунок позовних вимог щодо інфляційних витрат за заявлений період, суд дійшов висновку, що їх розмір є арифметично невірним, з огляду на наступне.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.2018 у справі №910/24266/16, вимога сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто, мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Індекс інфляції є показником, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу, не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Водночас, суд наголошує на врахуванні індексів виключно за цілі місяці існування прострочення певної суми, оскільки зі змісту п.6 Методики, затвердженої Наказом Державного комітету статистики №265 від 27.07.2007 випливає, що мінімальний період застосування індексу є саме повний місяць, за який він розрахований, оскільки відсутні будь-які підстави стверджувати про знецінення коштів на відповідній коефіцієнт індексу за частину такого місяця. Означений висновок узгоджується із правовою позицією з цього приводу, сформульованою Верховним Судом у постанові №910/9938/17 від 10.10.2018.

Судом встановлено, що за зобов`язаннями зі сплати орендної плати за січень 2017 - лютий 2018, за вересень 2018р. - грудень 2018р., за січень 2019р., за березень 2019р., період прострочення складає неповні місяці, враховуючи те, що мінімальним періодом застосування індексу інфляції є саме повний місяць, суд дійшов висновку про відсутність підстав для нарахування інфляційних втрат за прострочення сплати орендної плати за вказаними зобов`язаннями.

Крім того, за періоди вересень 2018р. - грудень 2018р. позивачем невірно визначено початок періоду нарахування інфляційних витрат.

Отже, здійснивши перерахунок інфляційних витрат за період литого 2018р. за зобов`язанням з оплати орендної плати за грудень 2018р., що відповідає приписам 625 ЦК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково у розмірі 1 655,63 грн.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності за період з січня 2017 року, суд зазначає наступне.

Згідно положень ст. 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки, зокрема, пені застосовується спеціальна (скорочена) позовна давність тривалістю в 1 рік, який згідно ст.261 Цивільного кодексу України розпочинає свій перебіг з першого дня прострочення здійснення відповідного платежу.

Отже, враховуючи дату надсилання позовної заяви (16.09.2019р. - про що свідчить відбиток штемпелю «Укрпошта»), річний строк позовної давності сплинув відносно вимог про стягнення пені, нарахованої за період до 16.09.2018р.

Водночас, позивачем здійснено розрахунок пені з 16.09.2018р., тобто в межах строку позовної давності, встановленого ст.258 ЦК України, таким чином, заява відповідача про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені задоволенню не підлягає.

До вимог про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних застосовується загальна позовна давність (стаття 257 ЦК України).

Судові витрати у відповідності до вимог п.3 ч.4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України стягуються з Відповідача на користь Позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 7, 13, 42, 86, 123, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького", м. Львів до Приватного підприємства "Паво Груп", м. Маріуполь Донецької області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, м. Львів про стягнення заборгованості у розмірі 297 301,65 грн., з яких 124 021,69 грн. - пеня, 38 426,50 грн. - 3% річних, 134 853,46 грн. - інфляційні витрати - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Паво Груп" (87500, Донецька область м.Маріуполь, просп.Металургів, 64, ) на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» (79000, Львівська область, м. Львів, Аеропорт ЦА, ) заборгованість у розмірі 153 336,43 грн., з яких 114 935,32 грн. - пеня, 36 745,48 грн. - 3% річних, 1 655,63 грн. - інфляційні витрати та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 300,22 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено у Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення через Господарський суд Донецької області в порядку, передбаченому розділом ІV ГПК України.

Суддя О.В. Чернова

Повний текст рішення складено та підписано 17.02.2020 р.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/