РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.02.2020Справа № 910/14723/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., за участі

секретаря судового засідання Максимець В.О. розглянувши в порядку загального

позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гмирі 17"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги"

про заборону вчиняти дії, зобов`язання укласти договір,

за участі представників:

позивача - Карбовничий С.В.,

відповідача - Ткач І.М.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гмирі 17" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" про:

- заборону ТОВ "Київські енергетичні послуги" вчиняти дії з дострокового розірвання договору та припинення постачання електричної енергії Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку "Гмирі 17" з причини відсутності порушень з боку останнього умов пункту 13.5 договору;

- зобов`язання ТОВ "Київські енергетичні послуги" довести в суді наявність заборгованості у Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гмирі 17" за отриману електричну енергію, або, в іншому випадку, визнання відсутності боргу;

- зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" укласти з Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Гмирі 17" договір про постачання електричної енергії у відповідності до типового договору.

Одночасно з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» та Приватному акціонерному товариству «Київські електромережі» вчиняти дії з припинення постачання електричної енергії Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Гмирі 17» до винесення рішення.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 22.10.2019 у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовив у зв`язку з тотожністю заходів забезпечення заявленим позовним вимогам.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2019 позовну заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гмирі 17" залишено без руху на підставі статті 174 Господарського процесуального кодексу України та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Позивачем 30.10.2019 надано суду докази сплати судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/14723/19 в порядку загального позовного провадження та встановлено строки надання сторонами відзиву, відповіді на відзив та заперечень, призначено підготовче засідання на 26.11.2019.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 04.11.2019 позивач подав заяву про уточнення позовних вимог. Позовні вимоги викладені у наступній редакції:

- зобов`язати відповідача укласти договір з позивачем про постачання електричної енергії у відповідності до типового договору;

- зобов`язати відповідача підтвердити в суді відсутність боргу у позивача за отриману електричну енергію або, в іншому випадку, довести в суді наявність заборгованості у позивача за отриману електричну енергію.

Представник відповідача 21.11.2019 надав суду копію статуту та заяву про закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю у позивача порушеного права.

Позивачем 22.11.2019 надано суду заперечення проти закриття провадження у справі.

У підготовчому засіданні 26.11.2019 судом відмовлено у закритті провадження у справі з огляду на неможливість встановлення факту наявності або відсутності у позивача порушеного права на стадії підготовчого провадження. Встановлення судом такого факту є можливим тільки після розгляду справи по суті з урахуванням усіх наданих учасниками провадження доказів та пояснень. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод позивач має гарантоване право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Крім того, судом роз`яснено учасникам провадження, що позовні вимоги не можуть мати альтернативний характер. У судовому засіданні представник позивача визначився з другою вимогою позову, проте письмової заяви про відповідну зміну судом не отримано.

У підготовчому засіданні 26.11.2019 представник відповідача заявив клопотання про поновлення строку на подання відзиву, яке задоволене судом.

З метою забезпечення процесуальних прав учасників справи, підготовче засідання відкладено на 10.12.2019.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 05.12.2019 позивач надав суду відповідь на відзив, який було отримано ним 03.12.2019.

Відповідачем надано суду у судовому засіданні 10.12.2019 відзив, яким заперечено позовні вимоги повністю з огляду на те, що позивачем не доведено порушення його прав чи законних інтересів.

У підготовчому засіданні 10.12.2019 суд, не виходячи до нарадчої кімнати, оголосив ухвалу про продовження підготовчого провадження на 30 днів. Наступне підготовче засідання призначено на 28.01.2019.

У судовому засіданні 28.01.2020 представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив.

За результатами підготовчого засідання 28.01.2020 судом, не виходячи до нарадчої кімнати, оголошено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні 11.02.2020.

У судовому засіданні 11.02.2020 представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві (з урахуванням заяви про уточнення) та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача вимоги позивача заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 11.02.2020 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач (як неприбуткова організація у визначенні Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку») є колективним побутовим споживачем електричної енергії, яка використовується для освітлення місць загального користування та забезпечення роботи електрообладнання будівлі №17 по вулиці Гмирі у місті Києві.

Єдиним постачальником електричної енергії за вказаною адресою з 01.01.2019 є відповідач.

Частиною шостою статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв`язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб`єкти зобов`язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов`язкові умови таких договорів.

Згідно частини першої статті 56 Закону України «Про ринок електричної енергії», постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Відповідач є ліцензованим відповідно до постанови № 429 від 14.06.2018 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, постачальником електричної енергії.

Згідно частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування, тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з частиною першою статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Пунктом 3.1.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії передбачено, що постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами, крім постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги або постачальником «останньої надії». Ціни (тарифи) на послуги постачальника універсальних послуг, постачальника «останньої надії» визначаються у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 7 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії, або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Таким чином, шляхом фактичного споживання електричної енергії та оплати її вартості позивач приєднався до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Факт надіслання відповідачем позивачу паперового примірника цього договору у травні 2019 (додаток №4 до позовної заяви) є додатковим підтвердженням факту існування договірних відносин приєднання і не може бути визнаним новацією цих відносин.

З огляду на наведене, суд погоджується з доводами відповідача, що сторони уклали договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг у спрощений спосіб з 01.01.2019.

За твердженням позивача, за весь час існування договірних відносин відповідач свої зобов`язання за типовим договором в частині надання рахунків для сплати вартості спожитої енергії не виконував, проте, починаючи з лютого 2019 року щомісячно направляв попередження про припинення електропостачання у зв`язку з наявністю боргу (листи начальника відділу відповідача №25/4/7/20/1350 від 11.02.2019, №25/4/7/20/5373 від 05.04.2019, №25/4/7/20/7936 від 13.05.2019, №25/4/7/20/9622 від 06.06.2019 і т.д.).

При цьому, позивач самостійно розраховував щомісячно обсяги спожитої електроенергії та сплачував її вартість за встановленими регулятором тарифами.

Під час даного судового провадження, відповідач взагалі не навів жодного доводу чи власного пояснення суттєвої розбіжності у даних обліку спожитої енергії споживача та постачальника.

Відповідачем у відзиві, заяві про закриття провадження у справі та запереченні на відповідь на відзив наведено загальні приписи чинного законодавства в галузі електропостачання, проте проігноровано процесуальний обов`язок надання суду пояснень з фактичних обставин даного спору.

Відповідачем не надано суду жодного доказу з посиланням на прилади обліку чи хоча б власного розрахунку відображених ним у щомісячних попередженнях про припинення електропостачання обсягів спожитої та неоплаченої енергії.

Відповідні фактичні обставини справи судом встановлювались за матеріалами письмової переписка посадових осіб сторін, яка здійснювалась протягом 2019 року.

Судом встановлено, що загальний облік спожитої електроенергії обладнанням будинку №17 по вулиці Гмирі у місті Києві (усіма споживачами) ведуть шість лічильників: №0276954, №0277275, №0277244, №0277273, №0277269 та №027726.

Наведені прилади обліку відображають обсяги споживання електричної енергії електроприладами всього будинку, у тому числі електроприладами позивача та власників житлових та нежитлових приміщень будинку.

Абзац п`ятий листа №25/4/7/20/15446 від 20.08.2019, підписаного посадовою особою відповідача, стверджує, що рахунки за спожиту електроенергію формуються відповідачем на підставі інформації, наданої оператором системи розподілу - ПРАТ «ДТЕК Київські електромережі».

Відповідно до абзацу третього листа №25/4/7/20/2963 від 04.03.2019 «схема обліку зазначеного житлового будинку передбачає відрахування електричної енергії спожитої як мешканцями житлового будинку, так і субспоживачами від електролічильників загального навантаження, які є розрахунковими».

Таким чином, єдиним логічним поясненням наявності значного розходження облікових записів позивача та відповідача про спожиту електроенергію є нездійснення або неповне відрахування електроенергії, використаної іншими споживачами, від показань приладів загального обліку при визначенні бази грошових зобов`язань позивача.

Враховуючи, що відповідач фактично ухилявся протягом 2019 року від проведення звірки взаєморозрахунків за приладами обліку (листи №25/4/7/20/4432 від 25.03.2019, №25/4/7/20/2963 від 04.03.2019, №25/4/7/20/11537 від 08.07.2019, №25/4/7/20/15446 від 20.08.2019) за відповідними вимогами позивача, суд встановлює наявність його прямої вини у виникненні даного спору.

У той же час, суд не може залишити поза увагою і той факт, що у даних правовідносинах фактичними учасниками є три сторони - постачальник, споживач та оператор системи розподілу. Незалучення позивачем до участі у справі оператора системи розподілу - ПРАТ «ДТЕК Київські електромережі» (у даному випадку) практично унеможливлює встановлення у даному провадженні джерело помилки в облікових записах кількості спожитої позивачем енергії і як наслідок - правомірність нарахування грошової заборгованості.

Пунктом 5.10 типового договору постачання електроенергії встановлено обов`язок споживача сплатити вартість спожитого товару у строки та розмірі, які визначені рахунком на оплату.

Відповідно, за наявності спору в частині нарахування та оплати спожитої енергії, відповідач мав забезпечити наявність належних доказів направлення відповідних рахунків позивачу. Проте, твердження позивача про ненадання йому протягом року жодного рахунку на оплату відповідачем не спростовано жодним доводом чи доказом.

Пунктом 13.3 типового договору передбачено право постачальника достроково розірвати договір за умови прострочення оплати за постачання електричної енергії та повідомлення за 20 днів про можливе розірвання.

У даному випадку, відсутні будь-які докази того, що позивачем прострочено оплату спожитої енергії. Більше того, позивачем доведено суду, що незважаючи на фактичне ухилення відповідача від здійснення взаємної звірки розрахунків та відсутність рахунків на оплату спожитої енергії позивачем сплачувалась вартість фактично спожитої ним електричної енергії (додаток №6 до позовної заяви).

За недоведеності зворотного, судом встановлено відсутність у відповідача належних фактичних і правових підстав для розірвання договору приєднання, укладеного сторонами у справі.

Відповідно, направлення відповідного повідомлення про розірвання договору не може створювати для позивача будь-яких правових наслідків.

Твердження відповідача про наявність на час розгляду справи договірних відносин сторін в частині постачання електричної енергії доводить, що фактично повідомлення про розірвання є лише спробою спонукати позивача сплатити визначену відповідачем без будь-яких належних доказів грошову суму.

Судом прийнято до уваги пояснення відповідача щодо його посилання у листах № 25/4/10/11537 від 08.07.2019, № 25/4/20/18062 від 23.09.2019, № 25/4/10/20888 від 24.10.2019 на договори про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг з різними номерами та датами, які стали наслідком вад програмного забезпечення.

Враховуючи наявність договірних відносин за укладеним сторонами у справі у спрощений спосіб договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та відсутність факту одностороннього розірвання цього договору відповідачем, суд дійшов до висновку, що відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача укласти договір про постачання електричної енергії.

Оскільки відповідач неодноразово звертався до позивача з вимогою погасити заборгованість за електричну енергію, позивач просить зобов`язати відповідача підтвердити в суді відсутність боргу у Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гмирі 17" за отриману електричну енергію або зобов`язати відповідача довести в суді наявність такої заборгованості,

Відповідачем заперечено цю вимогу з огляду на те, що вона не стосується будь-яких прав чи обов`язків, а її задоволення не призведе до поновлення чи захисту порушених прав і інтересів позивача.

Суд не може прийняти доводи відповідача, оскільки наявність в облікових записах постачальника-монополіста непідтвердженої заборгованості та періодичне направлення відповідних вимог про її погашення (тим більше - направлення повідомлення про розірвання договору) створює для позивача ситуацію тривалої правової невизначеності, що за практикою Європейського суду з прав людини є прямим порушенням права особи.

Таким чином, у даному випадку має місце порушення права та законних інтересів позивача, проте суд встановлює неможливість захистити ці права позивача у даному судовому провадженні обраним позивачем способом.

Виходячи з принципу диспозитивності судовий розгляд обмежений рамками позовних вимог, які визначені позивачем відповідно до власної виключної процесуальної компетентності.

Предметом визначеної позивачем другої позовної вимоги позову є зобов`язання у примусовому порядку відповідача підтвердити в суді відсутність боргу у позивача за отриману електричну енергію або, в іншому випадку, довести в суді наявність заборгованості у позивача за отриману електричну енергію.

За своєю суттю заявлена вимога не є позовною і не може отримати примусового захисту. У випадку її задоволення судом, після проголошення остаточного рішення у справі, відповідач буде позбавлений процесуальної можливості доводити чи заперечувати будь-які факти у даному провадженні. Відповідно, виконання такого рішення буде юридично неможливим.

Обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права зумовлює відмову у задоволенні відповідної позовної вимоги судом.

Враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні позову повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 17.02.2020.

Суддя Т.Ю.Кирилюк