Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.02.2020 м. Івано-ФранківськСправа № 909/1357/19

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Фанди О. М., секретаря судового засідання Поліводи С. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця Кузів Мирослава Орестовича, АДРЕСА_1

до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр ділового співробітництва "Фортуна", вул. Бельведерська, буд.2-А, офіс 14,м. Івано-Франківськ,76010

Фізичної особи - підприємця Василик Тетяни Миколаївни, АДРЕСА_2 ,

про визнання договору оренди недійсним

за участю:

від позивача: Кузів Мирослав Орестович - фізична особа-підприємець, свідоцтво про державну реєстрацію від 13.10.2000 серія В00 №459307

від позивача: Томин Сергія Володимировича - адвокат, (довіреність від 05.08.2019 року; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 711 від 20.11.2009 року, посвідчення адвоката № 711 від 20.11.2009 року)

від відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр ділового співробітництва "Фортуна": Созоник Вадима Васильовича - адвокат, (посвідчення адвоката № 721 від 01.03.2010 року; ордер серія ІФ № 021073 від 18.06.2019 року)

від Фізичної особи - підприємця Василик Тетяни Миколаївни: представники не з`явились

установив: Фізична особа - підприємець Кузів Мирослав Орестович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр ділового співробітництва "Фортуна", Фізичної особи - підприємця Василик Тетяни Миколаївни (далі - відповідачі) про визнання недійсним договору оренди нежитлових приміщень № 1-Д від 31.08.2018 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Центр ділового співробітництва "Фортуна" та Фізичною особою - підприємцем Василик Тетяною Миколаївною.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на момент укладення Договору оренди №1-Д від 31.08.2018 року між відповідачами по справі, його предметом було нежитлове приміщення з вмонтованою у ньому дитячою ігровою зоною, яка відповідно до Договору підряду на виготовлення та монтаж дитячої ігрової зони від 21.06.2018 року, укладеного між ТзОВ "Центр ділового співробітництва "Фортуна" та Фізичною особою-підприємцем Кузів М.О. повинна була бути передана останнім товариству з обмеженою відповідальністю "Центр ділового співробітництва "Фортуна" за актом приймання-передачі лише 11.10.2018 року. З урахуванням наведеного, позивач зазначає, що ТзОВ "Центр ділового співробітництва "Фортуна" на момент укладення спірного договору не був власником дитячої ігрової зони, а тому вважає Договір оренди №1-Д від 31.08.2018 року недійсним.

Господарський суду Івано-Франківської області відповідно до ухвали від 23.12.2019 року вирішив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 14.01.2020 року на 10:00 год.

Ухвалою - повідомленням Господарського суду Івано-Франківської області від 14.01.2020 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладено на 24.01.2020 року на 10:00 год.

20 січня 2020 року через канцелярію Господарського суду Івано-Франківської області від позивача поступила відповідь на відзив (вх.№914/20 від 20.01.2020 року).

Суд відповідно до ухвали від 24.01.2020 року закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 04.02.2020 о 12:00 год.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяві та відзиві на позовну заяву (вх. №914/20 від 20.01.20) та просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача товариство з обмеженою відповідальністю "Центр ділового співробітництва "Фортуна" проти позову заперечив, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву (вх №412/20 від 13.01.20) та просить суд в позові відмовити . Свої заперечення обгрунтовує тим, що позовні вимоги є безпідставними необгрунтованими, оскільки умови договору відповідають вимогам чинного законодавства, вказуючи на те, що предметом договору оренди є нерухоме майно власником, якого є ТОВ "ЦДС "Фортуна", а дитяча ігрова зона не розцінюється сторонами правочину як самостійний об`єкт певних правовідносин, а є виключно якісною характеристикою, станом основної речі (нежитлового приміщення).

Відповідач фізична особа - підприємець Василик Тетяна Миколаївна в судове засіданні не з`явилась, повноваженого представника не направила, хоча про розгляд справи була повідомлені належним чином, про що свідчить відмітка на ухвалі суду та на повідомленні про вручення поштового відправлення за (вх. № 1904/20 від 31.01.20). Однак, 13.01.2020 року направив через канцелярію Господарського суду Івано-Франківської області відзив на позов (вх. №410/20 від 13.01.20). У вказаному відзиві проти позову заперечив та просив суд в позові відмовити. Заперечення мотивоване тим, що у позивача по справі відсутнє право на подання позовних вимоги про визнання спірного договору (Договору оренди №1-д від 31.08.2018 року) не дійсним, оскільки останній не є стороною зазначеного договору.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, вислухавши представників позивача та відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Центр ділового співробітництва "Фортуна", всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

31 серпня 2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Центр ділового співробітництва "Фортуна" та Фізичною особою - підприємцем Василик Тетяною Миколаївною укладено Договір оренди нежитлових приміщень №1-Д.

Відповідно до п. 1.1 зазначеного вище договору орендодавець зобов`язався передати, а орендар в свою чергу прийняти в оренду нежитлові приміщення загальною орендованою площею 169,9 м.кв., які розташовані на третьому поверсі будівлі за адресою: вул. Бельведерська, 2А, м. Івано-Франківськ.

Пунктом 1.2 Договору оренди нежитлових приміщень №1-Д від 31.08.2018 року сторонами визначено стан, якому має відповідати приміщення на момент передачі в оренду. Зокрема зазначено, що у приміщенні має бути змонтована дитяча ігрова зона у повній відповідності до умов Договору підряду на виготовлення та монтаж дитячої ігрової зони від 21.06.2018 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "Центр ділового співробітництва "Фортуна" як замовником та фізичною особою-підприємцем Кузівом Мирославом Орестовичем як виробником.

Згідно п. 1.3 Договору приміщення передається в оренду з метою розміщення дитячої кімнати.

Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що орендар вступає у строкове платне користування приміщенням у термін, вказаний у цьому Договорі, але не раніше дати підписання сторонами акту приймання-передачі приміщення. Приймання-передача приміщення в оренду здійснюється за актом приймання-передачі, який складається та підписується сторонами чиїх уповноваженими представниками. Орендодавець зобов`язався передати приміщення в оренду орендарю у стані, визначеному в п.1.2 цього Договору, до 11.12.2018 року.

За наведених обставин, суд враховує наступне.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одним із способів захисту є визнання договору недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України . Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно пункту 5 постанови Верховного суду України від б листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно з частинами 1 - 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається з приписів ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 року № 11 вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

В спірному випадку Договір оренди нежитлових приміщень №1-Д від 31.08.2018 року є договором найму (оренди), а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно з ст.ст. 793, 759 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до статті 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму.

До об`єктів нерухомого майна Цивільним кодексом України віднесено житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно (статті 331, 376).

Статтею 761 ЦК України встановлено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Згідно статті 765 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Відповідно до статті 767 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві річ у комплекті і у стані, що відповідають умовам договору найму та її призначенню.

Пунктом 1.1. договору оренди №1-д від 31.08.2018р. встановлено, що Орендодавець зобов`язується передати, а Орендар прийняти в оренду нежитлові приміщення загальною орендованою площею 169,9 кв.м., які розташовані на третьому поверсі будівлі за адресою: м. Івано-Франківськ вул. Бєльведерська, 2А.

Право власності ТОВ "ЦДС "Фортуна" на нежитлове приміщення підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна номер інформаційної довідки 195866588 від 10.01.2019р.

Пунктом 1.2. договору оренди №1-д від 31.08.2018р. сторони визначили лише стан, якому має відповідати орендоване нерухоме майно, а саме у приміщенні має бути змонтована дитяча ігрова зона у повній відповідності до умов договору підряду на виготовлення та монтаж дитячої ігрової зони від 21.06.2018р. укладеного між ТОВ "Центр ділового співробітництва "Фортуна" як замовником та Фізичної особи - підприємця Кузів Мирослава Орестовича як виробником.

Вказаний факт встановлений зокрема у постанові Західного апеляційного господарського суду від 23.09.2019 року по справі №909/240/19, яка набрала законної сили.

Частиною 4 стати 75 ГГІК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, твердження позивача про недійсність договору оренди №1-д від 31.08.2018р. укладеним між ТОВ "Центр ділового співробітництва "Фортуна" та ФОП Василик Т. М. є безпідставним та необгрунтованим, оскільки умови договору відповідають вимогам чинного законодавства, предметом договору оренди с нерухоме майно, власником якого є ТОВ "ЦДС "Фортуна", а дитяча ігрова зона не розцінюється сторонами правочину як самостійний об`єкт певних правовідносин, а є виключно якісною характеристикою, станом основної речі (нежитлового приміщення).

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що спірний договір укладений між відповідачами по справі - ТОВ "ЦДС "Фортуна" та ФОП Василик Т. М., а з позовом до суду звернувся особа ,що не є стороною угоди.

У відповідності до приписів ст. 215, 216 Цивільного кодексу України право звернення заінтересованої особи із позовом до суду про визнання договору недійсним можливе у разі порушення його прав та законних інтересів вчиненням правочину.

З досліджених матеріалів справи судом встановлено, що фізична особа - підприємець Кузів М.О в розумінні ст. 215 Цивільного кодексу України не є заінтересованою особою , законні права та інтереси якої порушенні внаслідок укладення оспорюваного договору між відповідачами по справі. А отже, у нього відсутнє право на звернення із даним позовом до суду.

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов`язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Розподіл обов`язку доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин справи покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що cуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст.86 ГПК України).

За наведених обставин, позивачем не доведено та документально не підтверджено порушення його права при укладенні між відповідачами по справі оспорюваного договору.

Таким чином, в позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір у зв`язку з відмовою від позову залишити за позивачем.

Керуючись ст. 55 Конституції України, ст. 15, 203, 204, 215, 626, 627, 638, 759, 760, 761, 765, 767, 793 Цивільного кодексу України, ст. ст.13, 74, 76, 86, 123, 129, 231, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

в позові Фізичної особи - підприємця Кузів Мирослава Орестовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр ділового співробітництва "Фортуна" та Фізичної особи - підприємця Василик Тетяни Миколаївни про визнання недійсним договору оренди нежитлових приміщень №1-Д від 31.08.2018 укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Центр ділового співробітництва "Фортуна" та Фізичною особою - підприємцем Василик Тетяною Миколаївною - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Західного апеляційного Господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 14.02.2020

Суддя Фанда О. М.