РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.02.2020Справа № 910/15957/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Зінчук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кодекс Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Атолла Компані»

про стягнення 12 500, 00 грн.,

Представники учасників справи:

від позивача:Бонацький Р.М.;
від відповідача:не з`явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кодекс Україна" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Атолла Компані" (далі - відповідач) про стягнення 12500,00 грн.

До позовної заяви позивачем також було долучено клопотання про виклик свідка ОСОБА_1 та про дослідження оригіналів електронних доказів.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору №37/08/19 про надання юридичних послуг в частині здійснення оплати за надані позивачем послуги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2019 відкрито провадження у справі №910/15957/19; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; судове засідання призначено на 16.12.2019; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі та строк для подання заперечень на відповідь на відзив, якщо такі будуть подані - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив на позов, якщо такий буде подано - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов.

В судове засідання 16.12.2019 з`явився представник позивача ОСОБА_1 який надав суду пояснення по суті спору.

При цьому судом відмовлено в задоволенні клопотання позивача про виклик свідка ОСОБА_1 у судове засідання, у зв`язку з тим, що заява свідка, яка долучена позивачем до матеріалів справи не викликає у суду сумнів щодо її змісту, а ОСОБА_1 з`явився у судове засідання та надав суду відповідні пояснення, як уповноважений представник позивача.

У судовому засіданні 16.12.2019 оголошено перерву до 15.01.2020. Представнику відповідача направлено повідомлення про судове засідання 15.01.2020 в порядку ст.ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 15.01.2020 оголошено перерву до 22.01.2020. Представнику відповідача направлено повідомлення про судове засідання 22.01.2020 в порядку ст.ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України.

20.01.2020 року через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача про приєднання доказів.

У судовому засіданні 22.01.2020 оголошено перерву до 05.02.2020. Представнику відповідача направлено повідомлення про судове засідання 05.02.2020 в порядку ст.ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 05.02.2020 з`явився, заявлені позовні вимоги підтримав.

Відповідач у судові засідання свого представника не направив, про причини його неявки суд не повідомив.

Про проведення судових засідань відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №495, №638, №164.

Згідно з ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2019 не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 05.02.2020 на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Як стверджує позивач у позовній заяві, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кодекс Україна" (виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Атолла Компані" було укладено договір №37/08/19 про надання юридичних послуг (договір) відповідно до умов якого виконавець зобов`язується за завданням замовника надати юридичні послуги, визначені в п.1.2 цього договору, а замовник зобов`язаний оплатити зазначені послуги. Замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати наступні юридичні послуги: підготовка попереднього контракту; підготовка інвестиційного контракту. Факт надання виконавцем замовнику юридичних послуг відповідно до умов цього договору підтверджується актом про надані юридичні послуги, який підписується сторонами (п.п.1.1, 1.2, 1.4).

Замовник зобов`язаний здійснювати оплату в порядку та на умовах відповідно до цього договору (п.3.2.3 договору).

Сторони домовились, що вартість однієї години послуг, що надаються виконавцем згідно цього договору, становить 2500,00 грн. Оплата послуг за цим договором здійснюється замовником на підставі виставлених виконавцем рахунків. Замовник сплачує кошти за надані виконавцем послуги на розрахунковий рахунок виконавця протягом двох робочих днів з дати виставлення виконавцем рахунку (п.п.4.1, 4.2, 4.4 договору).

Цей договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками обох сторін і діє протягом одного календарного року (п.6.1 договору).

При цьому долучений позивачем до матеріалів справи примірник договору №37/08/19 про надання юридичних послуг від 06.08.2019 містить печатку юридичної особи позивача та підпис його уповноваженої особи, а зі сторони відповідача вказаний договір не підписаний, печаткою господарюючого суб`єкта не скріплений.

09.08.2019 виконавцем було виставлено для оплати замовником рахунок №9/08/19 на загальну суму 12500,00 грн за надані послуги.

В матеріалах справи також наявний акт приймання-передачі наданих послуг від 31.08.2019, який підписаний та скріплений печаткою з боку позивача.

03.10.2019 позивач звернувся до відповідача з претензією №05/10 від 03.10.2019 про сплату заборгованості за надані послуги на суму 12500,00 грн.

18.10.2019 позивачем було надіслано на адресу відповідача лист №18/10 від 18.10.2019 з долученими до нього договором №37/08/19 про надання юридичних послуг, рахунком №9/08/19 від 09.08.2019, актом приймання-передачі наданих послуг та попереднім контрактом (українсько-англійський).

Також позивачем долучено до позовної заяви скріншоти, які, на його думку, свідчать про переписку з директором відповідача Компанієц І.С. в месенджері "WhatsApp" та електронне листування з відповідачем з приводу укладання та виконання договору №37/08/19 про надання юридичних послуг.

Спір у справі виник внаслідок того, що за твердженнями позивача, відповідачем порушено умови договору №37/08/19 про надання юридичних послуг, який укладено між сторонами шляхом надсилання позивачем відповідної оферти на електронну адресу відповідача та прийняття Товариством з обмеженою відповідальністю "Атолла Компані" означеної пропозиції (акцепту), в частині оплати наданих позивачем послуг, у зв`язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю "Кодекс Україна" просить суд стягнути з відповідача 12500,00 грн заборгованості.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, господарський суд дійшов висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Кодекс Україна" не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Відповідно до частин 1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частина 1, п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України визначає, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ч.1, ч.4 ст.202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

За змістом ст.205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

При цьому, за приписами ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч.1 ст.640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

У свою чергу, відповідно до ст.641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

Відповідно до ст.642 Цивільного кодексу України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

У ч.1 - 3 ст.180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Частиною 1 ст.181 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст.901 Цивільного кодексу України).

За приписами ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Тобто з наведеного полягає, що чинним законодавством України визначено істотні умови договору про надання послуг, до яких віднесено, зокрема, предмет, ціну та строки, які сторони повинні погодити в будь-якому разі.

Як вже зазначалось судом, представлений позивачем до матеріалів справи примірник договору №37/08/19 про надання юридичних послуг від 06.08.2019 не підписаний та не скріплений печаткою з боку відповідача.

При цьому суд відхиляє твердження позивача про укладення означеного правочину та погодження всіх його умов між сторонами шляхом надсилання позивачем відповідної оферти на електронну адресу відповідача та прийняття Товариством з обмеженою відповідальністю "Атолла Компані" означеної пропозиції (акцепту), з огляду на наступне.

За твердженнями позивача, які з боку відповідача не спростовані, адресою електронної пошти Компанійця І.С - директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Атолла Компані" є .

Дана адреса електронної пошти вказана тільки у скріншотах з переписки в меседжері "WhatsApp", як адреса директора підприємства - відповідача.

Як вбачається з представлених позивачем до матеріалів справи листів з електронної пошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Кодекс Україна", 06.09.2019 та 07.09.2019 на електронну пошту позивачем були направлені договори на юридичні послуги та опитувальні листи.

В той же час, з наявних в матеріалах справи листів з електронної пошти директора підприємства - відповідача не можна дійти висновку про повний та безумовний акцепт умов запропонованого позивачем договору №37/08/19 про надання юридичних послуг Товариством з обмеженою відповідальністю "Атолла Компані", оскільки зміст вказаних листів є неповним та умовним.

За висновками суду, в жодному з наявних в матеріалах справи листів відповідача не міститься конкретних тверджень останнього про погодження запропонованого позивачем договору №37/08/19 про надання юридичних послуг з посиланням на його предмет, ціну строки.

Враховуючи наведене, оскільки надана позивачем переписка з директором підприємства - відповідача не містить жодних конкретних тверджень з боку останнього, які б свідчили про погодження істотних умов договору №37/08/19 про надання юридичних послуг щодо предмету, ціни, строків надання послуг, суд не приймає означені документи як належні, допустимі та вірогідні докази укладення між сторонами вказаного правочину і, як наслідок, виникнення взаємних прав та обов`язків між сторонами на підставі цього договору.

Наявний в матеріалах справи акт приймання-передачі наданих послуг від 31.08.2019, який підписаний та скріплений печаткою тільки з боку позивача також не спростовує висновків суду про відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували укладення між сторонами договору №37/08/19 про надання юридичних послуг шляхом надсилання позивачем оферти та її акцепту відповідачем у справі, а також укладення між сторонами договору про надання послуг у спрощеній формі.

З урахуванням наведеного, оскільки позивачем у визначеному Господарським процесуальним кодексом України порядку не доведено факту укладення між сторонами договору №37/08/19 про надання юридичних послуг шляхом надсилання позивачем оферти та її акцепту відповідачем, а також укладення між сторонами договору про надання послуг у спрощеній формі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Згідно положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст.129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Кодекс Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Атолла Компані" про стягнення 12500,00 грн відмовити повністю.

2. Відповідно до ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Відповідно до ч.1 ст.256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4. Згідно з п.п.17.5. п.17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 17.02.2020 року.

Суддя М.Є.Літвінова