ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 рокуСправа № 912/3692/19
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Кабакової В.Г. за участю секретаря судового засідання Лупенко А.І., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу №912/3692/19

за позовом Фізичної особи-підприємця Норик Миколи Миколайовича, АДРЕСА_1

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "АГРОЛІГА", вул. Шевченка, буд. 48, кв. 4, м. Кропивницький, 25006

про стягнення 89 426,00 грн

Представники сторін участі в засідання суду не брали.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Норик Миколи Миколайовича (далі - ФОП Норик М.М., позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "АГРОЛІГА" (далі - ТОВ ТД "АГРОЛІГА", відповідач) про стягнення 89 426,00 грн, з яких 85000,00 грн основного боргу, 3723,80 грн пені та 702,20 грн 3% річних, з покладенням на відповідача судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про неналежне виконання відповідачем зобов`язань по договору поставки №53/АМ від 06.09.2019 в частині поставки товару.

Ухвалою від 16.12.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 912/3692/19 за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судовий розгляд на 09.01.2020, та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

02.01.2019 до суду надійшла заява відповідача про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю явки у судове засідання представника, та надання додатково строку для подання відзиву.

Позивачем 08.01.2019 подано суду заяву про уточнення ціни позову та про розгляд справи без участі представника позивача.

09.01.2020 господарський суд відкрив судове засідання з розгляду справи по суті.

Ухвалою від 09.01.2020 господарським судом задоволено клопотання відповідача від 24.12.2019 про надання додаткового строку, продовжено встановлений ухвалою суду від 16.12.2019 строк подання відзиву на позов до 16.01.2020. Оголошено перерву в судовому засіданні у справі № 912/3692/19 на 29.01.2020 о 15:00 год. Встановлено позивачу строк для подання додаткових доказів.

Ухвалу від 09.01.2020 відповідач отримав 16.01.2020 (а.с. 52).

Поряд з тим, 29.01.2020 відповідачем подано клопотання від 27.01.2020 про відкладення розгляду справи на інший день та надання додаткового строку для подання відзиву.

В судовому засіданні 29.01.2020 оголошено перерву на 11.02.2020. Клопотання відповідача від 27.01.2020 про відкладення розгляду справи залишено без розгляду з підстав викладених в ухвалі від 29.01.2020.

07.02.2020 до суду надійшло пояснення позивача на виконання вимог ухвали суду від 09.01.2020, згідно якого зазначено, що між сторонами погоджено попередню оплату в сумі 115 000,00 грн та після доставки товару оплату в сумі 110 780,00 грн. Разом з тим, доставка товару погоджена транспортом відповідача протягом 5 календарних днів до складу позивача. Позивачем також додано акт виконаних робіт від 05.12.2019 на підтвердження об`єму та вартості заявлених витрат на правничу допомогу.

Враховуючи норми ч. 5 ст. 161 ГПК України, господарський суд приймає вищезазначені пояснення позивача.

Представники сторін в засідання суду 11.02.2020 не з`явились.

Відповідачем 11.02.2020 подано через канцелярію суду клопотання від 10.02.2020 про відкладення розгляду справи на інший час та надання додаткового строку для подання відзиву, мотивоване як і попередні перебуванням директора у відрядженні.

Суд в ухвалі від 29.01.2020 звертав увагу відповідача на вимоги ст. 170 ГПК України щодо вимог до форми та змісту письмової заяви, клопотання.

Однак, як і в попередньому клопотанні, відповідачем крім інформації про перебування директора у відрядженні, не зазначено підстав неподання відзиву до цього часу, підстав неможливості забезпечення участі у справі іншого представника та взагалі не наведено позиції щодо позовних вимог.

Також, суд враховує, що відповідно до норм статей 42, 43 ГПК України, учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Враховуючи зазначене та вимоги ч. 4 ст. 170 ГПК України, господарський суд залишає клопотання відповідача від 10.02.2020 без розгляду, однак вважає за доцільне долучити його до матеріалів справи.

Суд враховує, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання по розгляду даної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на викладене, господарський суд розглядає справу №912/3692/19 в судовому засіданні 11.02.2020 за відсутності представників сторін.

На підставі ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, спір вирішується за наявними в справі матеріалами.

В судовому засіданні 11.02.2020 досліджено докази у справі.

Розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

06.09.2019 між ТОВ ТД "АГРОЛІГА" (постачальник) та ФОП Норик М.М. (покупець) укладено договір поставки №53/АМ (далі - Договір, а.с. 12-16), за умовами якого в порядку та на умовах, визначених Договором, постачальник у встановлені строки зобов`язується передати (поставити) у власність покупця мінеральні добрива/кормові добавки, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість відповідно до умов цього Договору. Загальний обсяг поставки номенклатура та ціна товару визначаються сторонами у специфікаціях або додаткових угодах, що є невід`ємною частиною Договору (п. 1.1. Договору).

Поставка товару може відбуватись на умовах DAP, DDP, EXW, FCA або CPT (з обов`язковим зазначенням назви та коду станції призначення та/або назви населеного пункту та/або адреси складу, залежно від умов поставки). Умови поставки кожної конкретної партії товару визначаються сторонами у специфікаціях або додаткових угодах до Договору (п. 2.1. Договору).

Строк поставки товару становить 5 п`ять календарних днів з моменту отримання постачальником узгодженої сторонами оплати вартості відповідної партії товару, якщо інше не узгоджене сторонами у відповідній специфікації або додатковій угоді до Договору (п. 2.3. Договору).

Оплата вартості товару здійснюється покупцем на основі рахунка - фактури, виставленого постачальником одночасно з підписанням відповідної специфікації або додаткової угоди до Договору, якщо інше не передбачено у такій додатковій угоді (п. 5.2. Договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими на це представниками та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2019, але в будь-якому випадку до моменту виконання сторонами всіх зобов`язань за ним та проведення взаємних розрахунків (п. 9.1. Договору).

Договір підписано сторонами та скріплено печаткою постачальника.

До Договору №53/АМ від 06.09.2019 сторонами підписано Додаткову угоду №1, за умовами якої, зокрема, погоджено найменування товару - мінеральних добрив нітроамофоска 16:16:16, умови поставки - DDP, склад покупця, кількість - 17,0 т, суму - 225 760,00 грн.

Згідно п. 2 Додаткової угоди погоджено порядок оплати товару - 100% вартості товару по факту прибуття на склад покупця.

Додаткова угода набирає чинності з дати її підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами обов`язків за нею та є невід`ємною частиною договору (п. 5 додаткової угоди).

Додаткову угоду підписано сторонами та скріплено печаткою постачальника.

Згідно письмових пояснень позивача, які надійшли до суду 07.02.2020 сторони домовились, що позивач вносить оплату у сумі 115000,00 грн, а залишок сплачує після повної доставки товару.

На виконання умов Договору та Додаткової угоди ФОП Норик М.М. сплатив ТОВ ТД "АГРОЛІГА" 115 000,00 грн згідно платіжного доручення від 06.09.2019 з призначенням платежу "нітроамофоска 16:16:16, договір №53/АМ від 06.09.20196".

Проте, відповідачем товар не поставлено, а згідно платіжних доручень №1343 від 07.10.2019 та № 1387 від 05.11.2019 повернуто позивачу 30 000,00 грн.

26.10.2019 позивач направив відповідачу претензію-вимогу від 14.10.2019 про сплату останнім перерахованих йому коштів в сумі 95000,00 грн. Претензія залишена без відповіді та задоволення.

Невиконання відповідачем умов Договору в частині поставки товару і стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення попередньої оплати.

Розглядаючи позовні вимоги, господарський суд враховує наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму; договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення; до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Вказані положення кореспондуються з нормами ст. 712 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності зі ст. ст. 662, 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу, та у встановлений договором строк.

Згідно частин 1, 2 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов Договору та Додаткової угоди, враховуючи пояснення позивача подані суду 07.02.2020, 06.09.2019 перераховано відповідачу 115 000,00 грн (а.с. 22).

Разом з тим, відповідачем у строк визначений п. 2.3. Договору, не поставлено позивачу товар.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 693 Цивільного кодексу України, у разі порушення продавцем строку поставки товару, покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Окрім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" від 23.10.1991, "Федоренко проти України" від 01.06.2006 зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого "права власності".

Статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

Отже, відсутність дій відповідача щодо поставки товару, надає позивачу право на "законне очікування", що йому будуть повернуті кошти попередньої оплати. Не повернення відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення ЄСПЛ у справах "Брумареску проти Румунії" (п. 74), "Пономарьов проти України" (п. 43), "Агрокомплекс проти України" (п. 166).

26.10.2019 позивачем, у зв`язку з не поставкою ТОВ ТД "АГРОЛІГА" товару, направлено відповідачу претензію-вимогу від 14.10.2019 про сплату грошових коштів, що були перераховані на виконання умов Договору, в сумі 95 000,00 грн (з врахуванням повернення 20 000,00 грн) в десятиденний строк.

З підстав викладеного та з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів поставки відповідачем оплаченого позивачем товару та відсутність доказів повернення сплачених грошових коштів, з врахування повернутих відповідачем коштів в розмірі 30 000,00 грн, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з ТОВ ТД "АГРОЛІГА" на користь ФОП Норик М.М. попередньої оплати в розмірі 85 000,00 грн.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України 3 % річних в розмірі 702,20 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 №373/2054/16-ц зроблено наступні висновки.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

За правилами ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено матеріалами справи, відповідач не передав позивачеві оплачений товар за договором, внаслідок чого позивач, скориставшись своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, надіслав відповідачу вимогу про повернення грошових коштів у десятиденний строк з моменту отримання вимоги (а.с. 18-20).

Така вимога була одержана відповідачем 31.10.2019 (а.с. 21), а отже облік строку повернення грошових коштів має обчислюватися із вказаної дати.

Враховуючи викладене, в межах періоду розрахунку позивача з відповідача підлягають стягненню 3% річних за період з 12.11.2019 (з урахуванням що 10 день припадає на вихідний) по 05.12.2019 включно - 167,67 грн.

Решта заявлених вимог в частині стягнення 3% річних необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Під час розгляду справи господарським судом також враховано правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 15.05.2019 у справі № 331/5054/15-ц, про те, що у разі, коли продавець не передав товару та не повернув сплачені за нього кошти стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму неповернутої вартості товару, є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам закону, а також позиції апеляційної та касаційної інстанції у справі № 904/4899/18.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені за порушення виконання зобов`язання щодо поставки товару в сумі 3723,80 грн.

Статтею 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями згідно ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно правил частин 1, 4 ст. 231 Господарського кодексу України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Таким чином, порушення відповідачем зобов`язання з поставки товару в установлений Договором строк є підставою для застосування до останнього штрафної санкції у розмірі, передбаченої Договором.

Пунктом 6.3. Договору передбачено, що у випадку порушення строків поставки товару (партії товару), постачальник оплачує покупцеві штраф (пеню) у розмірі облікової ставки НБУ за кожний день затримки непоставленого в строк товару.

Разом з цим, господарський суд вважає, що позивачем неправильно визначено період прострочення платежу.

Так, згідно наданого позивачем розрахунку пені (а.с. 10) останній нараховує пеню з 07.09.2019, не враховуючи строку протягом якого відповідач мав здійснити поставку товару та, відповідно, після спливу якого зобов`язання вважається простроченим.

Між тим, згідно пункту 2.3. Договору строк поставки товару становить 5 календарних днів з моменту отримання постачальником узгодженої сторонами оплати вартості відповідної партії товару, якщо інше не узгоджено у відповідній Додатковій угоді. Відповідно до п. 2 Додаткової угоди оплата 100% вартості товару по факту прибуття на склад покупця. Оскільки позивачем сплачено 115 000,00 грн 06.09.2019, то строк поставки Товару до 11.09.2019 включно.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, пеня повинна стягуватись з 12.09.2019 в межах періоду та сум зазначених позивачем.

На підставі викладеного є правильним наступний розрахунок пені в межах періоду розрахунку позивача:

з 12.09.2019 по 06.10.2019 на суму вартості несвоєчасно поставленого товару 115 000,00 грн - пеня становить 1 299,66 грн;

з 08.10.2019 по 04.11.2019 на суму вартості несвоєчасно поставленого товару 95 000,00 грн - пеня становить 1 173,83 грн;

з 06.11.2019 по 05.12.2019 на суму вартості несвоєчасно поставленого товару 85 000,00 грн - пеня становить 1 082,88 грн,

всього стягненню підлягає 3 556,37 грн пені.

Решта позовних вимог в частині пені, заявлені безпідставно та задоволенню не підлягають.

З підстав вищевикладеного позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Норик Миколи Миколайовича у даній справі підлягають частковому задоволенню в сумі 88 724,04 грн, з яких 85 000,00 основного боргу (попередня оплата), 167,67 грн 3% річних та 3 556,37 грн пені. У задоволенні позову в іншій частині стягнення 3% річних та пені, господарський суд відмовляє у зв`язку з неправильним розрахунком позивача, про що зазначено вище.

Судовий збір за правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача в повному розмірі, оскільки спір виник з його вини.

Позивачем заявлено про стягнення 10 000,00 грн витрат на правову допомогу, що підтверджені договором про надання юридичної допомоги від 12.10.2019, квитанцією до прибуткового касового ордера №29 від 12.10.2019 (а.с. 31-32) та актом виконаних робіт від 05.12.2019.

Положеннями статті 123 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини 1-4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, між адвокатом Скотниковим О.М. (виконавець) та Нориком М.М. (замовник) 12.10.2019 укладено Договір про надання юридичної допомоги (а.с. 31), відповідно до пункту 1.1. якого, замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання виконувати функції щодо представництва та надання правової допомоги.

Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками.

На підтвердження факту надання послуг з правової допомоги, 05.12.2019 сторонами підписано Акт виконаних робіт на загальну суму 10 000,00 грн.

Крім того, позивачем надано квитанцію до прибуткового касового ордера №29 від 12.10.2019 на суму 10 000,00 грн (а.с. 32).

Вказані докази суд вважає достатніми для підтвердження факту надання адвокатських послуг у справі № 912/3692/19.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи обсяг наданих послуг та ціну позову, суд дійшов висновку, що розмір адвокатських витрат в сумі 10 000,00 грн є співрозмірним, наданому об`єму адвокатських послуг.

Клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "АГРОЛІГА" до суду не надходило.

Тому, на підставі ч. 4 ст. 129 ГПК України, витрати позивача в сумі 10 000,00 грн на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 126, 129, 233, 236-241, 252, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "АГРОЛІГА" (вул. Шевченка, буд. 48, кв. 4, м. Кропивницький, 25006, і.к. 38268446) на користь Фізичної особи-підприємця Норик Миколи Миколайовича ( АДРЕСА_1 , і.н. НОМЕР_1 ) 85 000,00 грн боргу (попередня оплата), 167,67 грн 3% річних, 3 556,37 грн пені, а також 1 921,00 грн судового збору та 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 14.02.2020.

Суддя В.Г. Кабакова

Повідомити учасників справи про відсутність у суду технічної можливості надавати інформацію про вебадресу судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, одночасно з врученням (надсиланням/видачі) копії повного або скороченого такого рішення до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його вебадресою: http://reyestr.court.gov.ua.