ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2020 р. Справа№ 910/10706/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Владимиренко С.В.

Ткаченка Б.О.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Барабаш О.В.

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс"

на рішення господарського суду міста Києва від 04.11.2019 (повний текст складено та підписано 04.11.2019)

у справі № 910/10706/19 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про відшкодування збитків у розмірі 100 920, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Українська залізниця про стягнення 100 920,00 грн. збитків.

Звертаючись із зазначеним позовом, Товариство "Металургтранс" послалося на те, що у період знаходження вагонів на відповідальності відповідача, останні було пошкоджено та відчеплено із зазначенням причини - розукомплектація деталей, про що складено акти про пошкодження вагонів форми ГУ-23. Після проведення ремонту позивач прийняв зазначені вагони на підставі актів виконаних робіт та оплатив вартість їх поточного ремонту. Загальна сума витрат позивача, понесених в результаті заміни розукомплектованих деталей (ремонт вагонів), на його думку, складає 100920,00 грн. На підтвердження понесених збитків позивачем надано акти виконаних робіт, за якими ремонті роботи вагонів організовувалися Товариством з обмеженою відповідальністю "Ремвагонторг", а також акт звірки взаєморозрахунків, згідно з яким станом на 30.06.2019 дебет Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремвагонторг" по акту № 517 від 27.05.2019 складає 1845480,00 грн., по акту № 521 від 30.06.2019 - 946800,00 грн., загальна заборгованість позивача станом на 30.06.2019 складає 1 172 121,50 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.11.2019 у справі №910/10706/19 в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що наданий суду акт звірки взаєморозрахунків підтверджує факт наявності заборгованості позивача перед Товариством з обмеженою відповідальністю Ремвагонторг, при цьому не підтверджує факту здійснення позивачем оплати за наданими актами. При цьому місцевий господарський суд послався на ст.ст. 224, 225, 307 Господарського кодексу України, ст. 22, 908, ч. ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України, ст. 129 Статуту залізниць, п.п. 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, п. 4.6. Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74, ч. 1 ст. 76, ч. 2 ст. 164, Господарського процесуального кодексу України.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 04.11.2019, Товариство з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" звернулось з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати згадане рішення суду та ухвалити нове, яким позов про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" 100920, 00 грн. збитків та судових витрат задовольнити у повному обсязі.

Зокрема, на думку скаржника, ним надано усі належні докази на підтвердження факту понесення ним збитків на заявлену в позові суму, зокрема, акти виконаних робіт, акт звірки взаєморозрахунків, станом на 30.06.2019. Також, до апеляційної скарги додано платіжне доручення від 27.05.2019 № 9929, за яким позивачем сплачено Товариству з обмеженою відповідальністю "Ремвагонторг" 150000, 00 грн. в якості передплати за організацію виконання деповського ремонту вагонів згідно з договором від 19.02.2014 № 25у/14.

Узагальнений доводи та заперечення інших учасників справи (доводи, викладені у відзивах та запереченнях на апеляційну скаргу)

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача на адресу суду не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та явка представників сторін

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2019 матеріали справи передані на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Владимиренко С.В., Демидова А.М.

10.12.2019, у процесі здійснення підготовчих дій відповідно до ст. 267 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суддя Демидова А.М. заявила самовідвід від розгляду справи № 910/10706/19. Заява судді про самовідвід заявлена з метою недопущення сумнівів у її неупередженості, що можуть виникнути у зв`язку з тим, що її близька особа брала участь у розгляді даної справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 заяву судді Демидової А.М. про самовідвід у справі №910/10706/19 задоволено. Матеріали справи передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою для вирішення питання про відвід колегії суддів відповідно до положень ст. 32 ГПК України.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2019 справу передано на розгляд колегії суддів у складі : головуючий суддя Ходаківська І.П., судді: Корсак В.А., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" на рішення господарського суду міста Києва від 04.11.2019 у справі №910/10706/19 залишено без руху; надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" строк десять днів з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: надати докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції.

08.01.2020 на адресу Північного апеляційного господарського суду кур`єрською доставкою від Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" надійшла заява про усунення недоліків (згідно з описом вкладення до цінного листа надіслана на адресу Північного апеляційного господарського суду 03.01.2020) відповідно до вищезазначеної ухвали суду, до якої додано докази отримання повного тексту рішення господарського суду міста Києва від 04.11.2019.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 у справі № 910/10706/19 призначено повторний автоматизований розподіл.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2019 у зв`язку з перебуванням судді Корсака В.А. у відпустці, справу № 910/10706/19 передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Владимиренко С.В., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2020 після усунення скаржником недоліків апеляційної скарги відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" на рішення господарського суду міста Києва від 04.11.2019 у справі № 910/10706/19, призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 05.02.2020.

В судовому засіданні 05.02.2020 представник позивача (скаржника) підтримав апеляційну скаргу і просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 05.02.2020 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Будь-яких заяв або клопотань від відповідача до суду не надходило.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 12 ст. 270 ГПК України).

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" (замовник) та Державним підприємством "Придніпровська залізниця" (виконавець) укладено договір від 09.11.2015 № ПР/М-15103/НЮі про надання послуг власнику, орендатору або оператору щодо організації курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування.

Згідно з п. 1.1. розділу І зазначеного договору він регулює взаємовідносини сторін, пов`язані з організацією курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування та наданням послуг, пов`язаних із цими перевезеннями.

26.11.2018 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" (замовник) укладено додаткову угоду № 4 ПР/М-15103/НЮі Д4 до зазначеного вище договору, якою сторонами погоджено, зокрема, строк дії договору та визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2019 включно.

Відповідно до залізничної накладної від 02.01.2019 № 47678644 відправником Приватним акціонерним товариством "Укрграфіт" (платник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Металуртранс") зі станції Порт-Велике Запоріжжя оформлено перевезення вагонів залізничних, що перевозяться на власних осях (вагон № 67923334, код вантажу 421034) одержувачу - Публічне акціонерне товариство "ІнГОК" , станція призначення - Інгулець .

20.02.2019 при огляді вагону № 67923334 виявлено відсутність головної частини вагону, про що складено Регіональною філією Придніпровська залізниця складено акт загальної форми (форма ГУ-23) від 20.02.2019.

Згідно з повідомленням № 9823 вагон № .02.2019 прибув до Експлуатаційне вагонне депо Батуринська регіональної філії Придніпровська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця для проведення ремонту та технічного огляду.

Повідомленням від 02.03.2019 № 86 про прийняття вантажних вагонів у/з ТОВ-2 (форма ВУ-36М) підтверджено факт проведення технічного огляду вагону № 67923334.

Відповідно до залізничної накладної від 28.03.2019 № 44126118 відправником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Металуртранс" зі станції Полтава Південна оформлено перевезення вагонів залізничних, що перевозяться на власних осях (вагон № 55556344, код вантажу 421034) одержувачу - Приватному акціонерному товариству "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча ГЗК Укрмеханобр" , станція призначення - Мудрьона .

При огляді вагону № 55556344 виявлено відсутність магістральної частини вагону, про що Регіональною філією Придніпровська залізниця складено акт загальної форми (форма ГУ-23) від 30.03.2019.

30.03.2019 зазначений вище вагон № 55556344 згідно з повідомленням № 8101 прибув до Експлуатаційне вагонне депо Батуринська регіональної філії Придніпровська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця для проведення ремонту та технічного огляду, найменування несправностей - розукомплектування ручного, тріщина/злам).

Факт проведення технічного огляду вагону № 55556344 підтверджено повідомленням від 06.04.2019 № 9871 про прийняття вантажних вагонів у/з ТОВ-2 (форма ВУ-36М) .

Згідно із залізничною накладною від 03.03.2019 № 48647234 відправником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика Свято-Варваринська" зі станції Удачна оформлено перевезення вантажу концентрату вугольного насипом (вагон № 68586809, код вантажу 161043) одержувачу - Приватному акціонерному товариству "Дніпровський коксохімічний завод", станція призначення - Правда .

При огляді вагону № 68586809 виявлено відсутність трьох болтів головної частини розподільника повітря, про що складено акт загальної форми (форма ГУ-23) від 08.03.2019.

09.03.2019 зазначений вище вагон № 68586809 прибув до Вагонного депо Кам`янське регіональної філії Придніпровська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця для проведення ремонту та технічного огляду (повідомлення № 9192).

Факт проведення технічного огляду вагону № 68586809 підтверджується повідомленням від 27.03.2019 № 5860 про прийняття вантажних вагонів (форма ВУ-36М).

Також, судом встановлено, що за умовами договору надання послуг від 19.02.2014 № 25у/14, укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ремвагонторг", останнє взяло на себе зобов`язання виконувати від свого імені та за рахунок позивача юридичні та інші дії, пов`язані з організацією проведення деповського та/або поточного відчіпного ремонту вагонів замовника на території України.

Відповідно до акту від 27.05.2019 № 517 виконаних робіт, складеного та підписаного Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ремвагонторг", загальна вартість робіт по вказаному акту складає 1537900,00 грн. без ПДВ, всього з ПДВ - 1845480,00 грн.

Згідно із додатком № 1 до акту від 27.05.2019 № 517 загальна вартість ремонтних робіт вагону № 67923334 складає 28300,00 грн. (головна частина розподільника повітря - 9000,00 грн., поточний ремонт - 19300,00 грн.), загальна вартість ремонтних робіт вагону № 68586809 складає 28300,00 грн. (головна частина розподільника повітря - 9 000,00 грн., поточний ремонт - 19300,00 грн.).

При цьому з акту виконаних робіт від 30.06.2019 № 521, складеного та підписаного Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ремвагонторг", вбачається, що, загальна вартість робіт по вказаному акту складає 789 000, 00 грн. без ПДВ, всього з ПДВ - 946 800, 00 грн.

Згідно із додатком № 1 до акту від 30.06.2019 № 5210 загальна вартість ремонтних робіт вагону № 55556344 складає 27500,00 грн. (поточний ремонт - 19300,00 грн., авторежим вантажний - 8200,00 грн.).

Також, позивачем було надано суду акт звірки взаєморозрахунків станом на 30.06.2019, складений та підписаний повноважними представниками ТОВ "Металургтранс" та ТОВ "Ремвагонторг", відповідно до якого за договором №25у/14 від 19.02.2014 станом на 30.06.2019 у позивача наявна заборгованість у розмірі 1172121,50 грн.

З огляду на зазначені вище обставини, позивач з посиланням на те, що відповідачем не забезпечено схоронність (збереження) вказаних вище вагонів при перевезенні, а поточний ремонт вагонів було проведено за його рахунок, вважає, що йому завдано збитків, які оцінено ним на рівні вартості ремонту вагонів в сумі 100 920, 00 грн. з ПДВ.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно зі ст. 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 6.4. Правил реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 28.09.2004 № 856, встановлено, що порожні власні вагони перевозяться за перевізними документами, в яких в графі 20 "Найменування вантажу" вказується "Власний вагон (найменування власника) направляється до пункту навантаження (у ремонт тощо)".

Перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам (ст. 8 Статуту залізниць).

Відповідно до п. 3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 №17, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Пунктом 4.1 вказаних Правил передбачено, що випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Згідно з п. 6.2.7. Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України, затверджена наказом Укрзалізниці №264-Ц від 28.10.1997(зі змінами та доповненнями згідно наказом №312-Ц від 07.06.2001) забороняється ставити в состав поїзда вагони, гальмів не обладнання яких має хоча б одну з наступних несправностей: несправні повітророзподільники, електроповітророзподільники, електричний ланцюг ЕПГ (у пасажирському поїзді), авторежим, кінцевий або роз`єднувальний кран, випускний клапан, гальмівний циліндр, резервуар, робоча камера.

В п. 6.2.1. зазначеної Інструкції встановлено, що при технічному обслуговуванні вагонів слід перевіряти дію автогальм на чутливість до гальмування і відпускання. Повітророзподільники й електроповітророзподільники, що працюють незадовільно, замінити справними.

Отже, чинним законодавством передбачено, що відсутність головної та/або магістральної частини повітророзподільника являється пошкодженням вагону, а їх несправність є забороною для поставки такого вагону в склад поїзду.

Матеріалами справи підтверджується та, що відповідачем здійснювалось перевезення вантажних вагонів № 67923334, № 55556344, № 68586809.

За фактом встановлення відсутності зазначених вище деталей вказані вагони були направлені на технічне обслуговування, про що свідчать оформлені відповідні повідомлення.

При цьому за приписами п. 4.6. Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644, обов`язок охорони вагонів і вантажів на під`їзній колії покладається на підприємство. Якщо під`їзна колія обслуговується локомотивом залізниці, то охорону вагонів і вантажів до моменту фактичної подачі вагонів і з моменту збирання вагонів з під`їзної колії організовує залізниця.

Відповідно до п.п. 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

Статтею 129 Статуту залізниць передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Судом встановлено, що у зв`язку із відсутністю головної, магістральної частини вагонів та відсутністю болтів головної частини одного із вагонів регіональною філією "Придніпровської залізниця" складені акти загальної форми (форма ГУ-23), а вагони № 67923334, № 55556344, № 68586809 направлені до структурних підрозділів регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Укрзалізниця" для проведення ремонтних робіт, що підтверджується повідомленнями про приймання вантажних вагонів.

При цьому за приписами ст. 224 ГК України учасник господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Статтею 225 ГК України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Отже, підставою відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди. Завдавання шкоди містить наступні елементи: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами та вина завдавача шкоди.

З огляду на наведені вище норми, суд апеляційної інстанції в даному випадку зважає на те, що, окрім іншого, факт зазнання позивачем збитків у заявленому ним розмірі повинен бути підтверджений належним чином.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Апеляційний господарський суд вважає, що в даному випадку місцевим господарським судом правомірно взято до уваги приписи ч. 2 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України , згідно з якою позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Частиною 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на зазначене вище, місцевим господарським судом правомірно зазначено, що принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Питання про прийняття доказів спершу повинно вирішуватися під час їх представлення суду. Однак, остаточно може з`ясуватися неналежність доказу і на подальших стадіях, під час їх оцінки судом, аж до проголошення рішення.

Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів. З усіх поданих особами, що беруть участь у справі, доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. Належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання. Традиційно правило допустимості доказів у процесуальному праві розумілось як певне, встановлене законом обмеження у використанні доказів у процесі вирішення конкретних справ, що є наслідком наявності письмових форм фіксації правових дій та їх наслідків.

Також обґрунтовано у цьому зв`язку господарським судом першої інстанції враховано правову позицію, викладену в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шабельник проти України" (Заява N 16404/03) від 19 лютого 2009 року 921, з якого вбачається, що зазначається, хоча стаття 6 гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством (див. рішення у справі "Шенк проти Швейцарії", від 12 липня 1988 року, серія A, N 140, с. 29, пп. 45 - 46, та у справі "Тейшейра ді Кастру проти Португалії", від 9 червня 1998 року, Reports 1998-IV, с. 1462, п. 34).

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

Отже, допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Вказана правова позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 01.08.2019 у справі № 927/313/18.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом в даному випадку обґрунтовано взято до уваги те, що належних доказів, які б підтверджували право власності та/або користування позивача вагонами № 647923334, № 55556344, № 68586809, останнім надано не було.

Так, судом встановлено і перевірно апеляційною інстанцією, що договорів купівлі-продажу/оренди/лізингу, на які посилається позивач, до матеріалів справи не долучено, а надані суду залізничні накладні містять у графі " 20 Найменування вантажу" відомості про власників вказаних вагонів. Згідно накладної № 47678644 власником вагону № 67923334 є підприємство Operail AS, згідно накладної № 44126118 власником вагону № 55556344 вказано АО "Альфа-Банк", згідно накладної № 48647234 власником вагону № 68586809 вказано ТОВ "ОСТ-ВЕСТ ЛОГІСТИК УКРАЇНА". При цьому, з наданої суду Таблиці 1 до позову вбачається, що вагон № 68586809 належить на праві власності ТОВ "УКРМЕТАЛУРГТРАНС".

Окрім того, як вбачається з п. 3.7. п. 3 договору надання послуг № 25у/14 від 19.02.2014, укладеного між ТОВ "Металуртранс" та ТОВ "Ремвагонторг", кінцеві розрахунки та вартість послуг виконавця сплачується замовником на підставі рахунків виконавця. Рахунки сплачуються замовником у строк не пізніше 5 банківських днів з дати їх отримання від виконавця.

Згідно з п. 2.1.6. п. 2.1. розділу 2 даного договору в акті виконаних робіт виконавця відображається факт виконання-здачі виконавцем і прийняття замовником наданих виконавцем послуг по виконанню завдань замовника та проводиться розрахунок вартості послуг виконавця.

Відповідно до актів виконаних робіт від 27.05.2019 № 517 та від 30.06.2019 № 521 Товариством з обмеженою відповідальністю "Ремвагонторг" надано позивачу комплексну послугу по організації поточного ремонту залізничних вагонів забракованих вагоноремонтними підприємствами АТ "Українська залізниця" по причині розукомплектування (протиправна крадіжка запасних частин/деталей/вузлів вагонів третіми особами). Вартість включає в себе: організацію виконання позапланового ремонту вагону у вагоноремонтних підприємствах АТ "Українська залізниця"; поставку для установки на вагон необхідної (недостатньої) запасної частини/деталі/вузла.

На підтвердження факту понесених витрат на ремонтні роботи вагонів позивачем до матеріалів справи додано акт звірки взаєморозрахунків, згідно з яким станом на 30.06.2019 дебет Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремвагонторг" по акту № 517 від 27.05.2019 складає 1845480,00 грн., по акту № 521 від 30.06.2019 - 946800,00 грн., загальна заборгованість позивача станом на 30.06.2019 складає 1172121,50 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що згаданий акт звірки взаєморозрахунків лише підтверджує факт наявності заборгованості позивача перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Ремвагонторг", при цьому не підтверджує факт здійснення позивачем оплати за наданими актами, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Вказана правова позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18.

Отже, за відсутності доказів оплати виставлених ТОВ "Ремвагонторг" рахунків в порядку п. 3.7. п. 3 договору надання послуг № 25у/14, наданий позивачем акт звірки розрахунків не може бути належним доказом на підтвердження понесених ним збитків.

До апеляційної скарги позивачем було надано платіжне доручення від 27.05.2019 № 9929, за яким позивачем сплачено Товариству з обмеженою відповідальністю "Ремвагонторг" 150 000, 00 грн. в якості передплати за організацію виконання деповського ремонту вагонів згідно з договором від 19.02.2014 № 25у/14.

Також, 03.02.2020 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи доказів, а саме: таблиці 1 до позовної заяви; копії договору суборенди №150А/14від 20.11.2014; копії акта приймання вагону №67923334 до договору суборенди № 150А/14 від 20.11.2014; копії договору підряду №СВРЗ-05-20-11-31-Ю від 23.06.2011; копії акта приймання вагону №55556344 до договору підряду №СВРЗ-05-20-11-31-Ю від 23.06.2011; копії договору піднайму № 32а/16 від 05.12.2016; копії акта приймання вагону №68586809 до договору піднайму № 32а/16 від 05.12.2016.

При цьому як зазначає позивач, зазначені докази, які підтверджують право власності та/або користування позивача вагонами, суду першої інстанції не надавались, оскільки ані у місцевого суду, ані у відповідача не виникало сумнівів про належність підстав володіння та користування позивачем вказаними вагонами.

Колегія суддів звертає увагу позивача на те, що у силу принципів диспозитивності та змагальності господарського судочинства, сутність яких викладено в ст.ст. 13, 14 ГПК України, а також приписах ст. 74 цього Кодексу, збирання доказів у справі не є обов`язком суду. Навпаки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування у господарському процесі покладений виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 80 ГПК України чітко врегульовано порядок та строки подання доказів учасниками справи. Так, за ч. 2 вказаної статті позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (ч.ч. 4, 5 вказаної статті).

Отже, за змістом вказаних норм всі докази, які підтверджують заявлені вимоги мають бути подані позивачем одночасно з позовною заявою, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем до суду та належним чином обґрунтована.

У свою чергу ст. 269 ГПК України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз ст.ст. 80, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у т.ч. апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у даному випадку - позивача).

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження, за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює позивачу більш сприятливі, аніж відповідачу умови в розгляді конкретної справи.

В даному випадку колегія суддів вважає, що позивач не виконав покладеного на нього п. 4 ч. 1 ст. 42 ГПК України обов`язку з подання доказів у встановленому процесуальним законодавством порядку та доведення таким чином підставності заявленого позову в суді першої інстанції.

В заяві про долучення до справи зазначених додаткових доказів та апеляційній скарзі позивачем не обґрунтовано неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

З огляду на викладене, подані позивачем додаткові докази не приймаються судом апеляційної інстанції в силу приписів ч. 3 ст. 269 ГПК України.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно зі ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Судові витрати

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за підсумками розгляду апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає і судові витрати за її подання покладаються судом на скаржника відповідно до вимог зазначеної статті.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 04.11.2019 у справі №910/10706/19 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення господарського суду міста Києва від 04.11.2019 у справі № 910/10706/19.

4. Матеріали справи № 910/10706/19 повернути до господарського суду міста Києва.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст судового рішення складено 10.02.2020 та підписано 20.02.2020 у зв`язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О. на лікарняному з 10.02.2020 по 19.02.2020.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді С.В. Владимиренко

Б.О. Ткаченко