РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.02.2020Справа № 910/9497/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Ломаки В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Вегера А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Трест Київміськбуд-6»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Престиж Буд Юа»

про стягнення 204 203, 71 грн.,

Представники сторін:

від позивача: Неведомський В.О. - довіреність № б/н від 22.09.2019;

від відповідача: Мельник В.А. за ордером серії КС № 640054 від 30.08.2019.

Вільний слухач: ОСОБА_1 .

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Трест Київміськбуд-6» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Престиж Буд Юа» (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 204 203,71 грн., з яких 166 682, 20 грн. основного боргу, 28 314, 30 грн. пені, 6 505, 85 грн. збитків внаслідок інфляції, 2 701, 36 грн. 3% річних.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на те, що між ним та відповідачем було укладено Договір № 46-О/17 оренди нерухомого майна від 01.04.2017 з Додатковою угодою № 2 від 31.12.2018, відповідно до умов якої позивач передав відповідачу в оренду нерухоме майно. Проте, відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в сумі 166 682, 20 грн. та виникли підстави для нарахування штрафних санкцій.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.07.2019 у справі № 910/9497/19 вищевказану позовну заяву залишено без руху на підставі частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України та надано позивачу строк для усунення недоліків.

31.07.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.08.2019 відкрито провадження у справі № 910/9497/19, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 04.09.2019 року.

03.09.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано клопотання про поновлення процесуального строку для подання відзиву на позов, продовження строку підготовчого провадження та відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.09.2019 відкладено підготовче засідання на 24.09.2019 року, відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Престиж Буд Юа» про поновлення процесуального строку для подання відзиву на позов, продовжено відповідачу строк для подання відзиву на позов до 09.09.2019 року, встановлено позивачу строк до 17.09.2019 року для подання відповіді на відзив, встановлено відповідачу строк до 23.09.2019 року для подання заперечень на відповідь на відзив.

11.09.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано клопотання про витребування оригіналів документів та відзив на позов.

У відзиві відповідач позов не визнав з огляду на те, що позивач у акті надання послуг № 1233 від 31.12.2018 завищив суму оренди майже на 5 тис. грн. Інші акти відповідачу не надавались, у зв`язку з чим відповідач позбавлений можливості перевірити обґрунтованість нарахування орендної плати відповідно до умов договору оренди. Також, відповідач зазначає, що позивач документально не підтвердив існуючу заборгованість за період до 01.04.2019, оскільки в матеріалах справи наявні лише акти наданих послуг за 31.12.2018, 31.01.2019, 28.02.2019, та які не містять докази нарахування комунальних послуг.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.09.2019 відповідно до ч.3 ст. 177 ГПК України продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 22.10.2019 року.

09.10.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові пояснення у справі у зв`язку з поданим відзивом. Так, позивач зазначає, що з квітня 2018 року між сторонами було погоджено підвищити орендну плату до 74 990, 52 грн. та додатково нарахування компенсації за спожиті комунальні послуги. Втім, додаткова угода про зміну розміру орендної плати не збереглась, схвалення та погодження відповідачем нового розміру орендної плати підтверджується підписаним сторонами актами наданих послуг з квітня 2018 року по 31 грудня 2018 року, а також актом звіряння взаємних розрахунків за 2018 рік,за яким відповідачем визнана заборгованість в сумі 101 764, 60 грн. В подальшому, сторони змінили об`єкт договору оренди, уклавши додаткову угоду № 2 від 31.12.2018, за умовами якої в оренду передана виробнича площадка загальною площею 450 кв. м із встановленням орендної плати в сумі 16 200, 00 грн на місяць з додатковою компенсацією комунальних платежів та зі строком оренди до 01.04.2019. Орендоване майно було фактично повернуто відповідачем в кінці березня 2019 року без підписання акту повернення та акту наданих послуг за березень 2019 року.

22.10.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подані заперечення у справі. Так, за твердженням відповідача, він сплатив у 2018 році 779 924, 16 грн орендної плати із розрахунку 60 000, 00 грн. за місяць, тобто має переплату в сумі 59 924, 16 грн. При цьому, позивач безпідставно нараховував компенсацію за комунальні послуги, оскільки у додатку № 2 до договору оренди відсутній алгоритм нарахування таких послуг та не подано доказів фактичного понесення витрат на комунальні послуги.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.10.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/9497/19 до судового розгляду по суті на 12.11.2019 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.11.2019 судове засідання відкладено на 04.12.2019 року.

Проте, судове засідання 04.12.2019 року не відбулось у зв`язку із надходженням повідомлення про замінування будівлі господарського суду міста Києва, що зумовило тимчасове припинення роботи суду для проведення дій, спрямованих на відшукання та знешкодження вибухонебезпечних речовин і предметів. Після проведення відповідної перевірки робота господарського суду міста Києва була відновлена.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.12.2019 судове засідання призначено на 14.01.2020.

У судовому засіданні 14.01.2020 року оголошено перерву до 04.02.2020 року.

У судовому засіданні 04.02.2020 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 04.02.2020 проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 04.02.2020 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2017 року між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) було укладено Договір № 46-О/17 (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1. якого орендодавець зобов`язується надати орендарю у тимчасове платне користування нежилі приміщення, загальною площею 1 856, 0 м кв., а саме складські приміщення і виробничу площадку, обладнана мостовим краном - 450 м кв. (об`єкт оренди), що знаходить за адресою: м. Київ, вул. М. Гречка, 9 Б (п. 1.1 договору).

Згідно з пунктом 1.2. Договору разом із правом користування Об`єктом оренди Орендар одержує право користування електроенергією, теплопостачанням, водокористуванням, каналізаційними мережами, зоною паркування, розрахунки по яких проводяться згідно розділу 6 та Додатку 2 даного Договору.

За умовами пунктів 3.1., 3.2. Договору Передача Об`єкта оренди Орендарю в оренду здійснюється Сторонами (уповноваженими представниками Сторін) на підставі підписання двостороннього Акту приймання-передачі. Об`єкт оренди вважається переданим Орендарю з моменту підписання Акту приймання-передачі № 1.

Відповідно до пунктів 4.1. Договір діє з моменту підписання його Сторонами. Об`єкт оренди вважається переданим, а орендна плата підлягає нарахуванню з моменту підписання Сторонами Акту приймання-передачі № 1 об`єкта оренди орендарю. Строк оренди до 31 грудня 2017 р.

Пунктом 5.1. Договору узгоджено, що орендна плата становить 60 000, 00грн (шістдесят тисяч) гривень 00 коп.) в т.ч. ПДВ 20% - 12 000, 00 грн за весь Об`єкт оренди.

Розрахунок орендної плати вказаний в Додатку 2 до даного договору. Нарахування орендної плати починається після підписання Сторонами Акту прийому-передачі Об`єкта оренди. Компенсація за спожиті комунальні послуги та інші послуги, що надаються Орендодавцем за цим Договором не включені в суму орендної плати та сплачується Орендарем окремо згідно виставлених рахунків Орендодавцем (п.п. 5.2, 5.3. договору).

Відповідно до п. 5.4 Орендна плата за користування Об`єктом оренди платиться Орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності Орендаря, щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця в національній валюті України шляхом перерахування відповідної суми коштів на поточний рахунок Орендодавця, згідно виставлених Рахунків. У разі відсутності у Орендаря рахунку на оплату орендної плати за будь-яких причин, Орендар зобов`язаний сплатити орендну плату у зазначений у цьому пункті термін, на підставі цього Договору в розмірі орендної плати вказаної в п. 5.1. даного Договору.

У пункті 5.6 Договору сторони погодили вважати звітним періодом, по договору, відповідний календарний місяць. Дата отримання доходу визначається згідно чинного законодавства В строк до 10 числа кожного місяця за звітним періодом Орендодавець зобов`язаний надати Орендарю складену за звітний період податкову накладну, акт наданих послуг та інші необхідні документи бухгалтерської/фінансової звітності, що пов`язані з відносинами сторін по договору.

Згідно з п. 5.7 Договору додатково до орендної плати, що підлягає оплаті за цим Договором, Орендар компенсує Орендодавцю витрати по оплаті комунальних послуг, що пов`язані з забезпеченням електроенергії, водопостачанням та водовідведенням, а також утриманням та обслуговуванням Об`єкта оренди, виходячи з обсягів фактично спожитих Орендарем послуг та відповідно до показників лічильників та/або відповідно до виставлених Орендодавцем рахунків. Витрати на комунальні послуги сплачуються Орендарем на підставі рахунків Орендодавця за відповідний період. Комунальні послуги за даним Договором включають: послуги водопостачання, водовідведення, електропостачання, опалення ( в опалювальний сезон), утримання території та інші експлуатаційні витрати.

Експлуатаційні витрати, компенсація комунальних послуг сплачуються Орендарем згідно окремо виставлених рахунків на підставі розрахунку, узгодженому Сторонами в Додатку № 2 до даного Договору, не пізніше 5-ти банківських днів з дня одержання рахунку (пункт 6.9 договору).

За пунктом 8.2 Договору, Орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати орендні платежі за орендовані площі, компенсаційні та інші виплати Орендодавцю.

Відповідно до пунктів 9.1, 9.5 Договору, повернення Орендодавцю Об`єкта оренди здійснюється двосторонньою комісією, яка складається із уповноважених на те представників Сторін. Приміщення вважаються поверненими Орендодавцеві з моменту Описання Сторонами Акту прийому-передачі Приміщень з оренди. При передачі Об`єкта оренди складається Акт приймання-передачі №2, який підписується членами двосторонньої комісії (представниками Сторін).

Згідно з пунктом 10.3 Договору, за порушення строків внесення оплати, встановленої розділами 5, 6 Договору, Орендар сплачує Орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення оплати.

У Додатку № 2 до Договору сторони узгодили розрахунок орендної плати та інших платежів, відповідно до якого щомісячна орендна плата за приміщення площею 1 856, 0 кв. м складає 60 000, 00 грн з ПДВ. Додаткові послуги: компенсація за користування електроенергією - по фактичним витратам; компенсація витрат по утриманню внутрішніх електромереж - по фактичним витратам із розрахунку 0,08 за кВт/г.

На виконання умов Договору, за актом від 15.04.2017 приймання-передачі нерухомого майна по договору оренди нерухомості № 46-О/17 від 01.04.2017 позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Київ. вул. М. Гречка, 9 Б, загальною площею 1 856, 0 кв. м.

13 листопада 2018 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору, у якій дійшли згоди припинити дію Договору оренди № 46-О/17 від 01.04.2017 з 31 грудня 2018 року.

За Актом від 31.12.2018 приймання-передачі нерухомого майна по Договору оренди нерухомого майна № 46-О/17 від 01.04.2017 року, Орендодавець прийняв, а Орендар передав прийняте в строкове платне користування нерухоме майно площею 1 856, 0 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Київ. вул. М.Гречка, 9 Б.

Також, 31.12.2018 сторони уклали Додаткову угоду № 2 до Договору № 46-О/17 від 01 квітня 2017 р. оренди нерухомого майна, за умовами якої змінили пункт 1.1., 4.1 та 5.1 Договору, виклавши їх в наступній редакції:

"1.1. Орендодавець зобов`язується надати Орендарю у тимчасове платне користування об`єкт нерухомого майна, загальною площею 450,0 кв. м, а саме: виробнича площадка обладнана мостовим краном (інв. номер 280008) - 450 кв. м. (надалі - Об`єкт оренди), що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М.Гречка, 9-Б, границі та місце розташування Об`єкту оренди вказані в Додатку №1, який є невід`ємною частиною даного договору";

"4.1. Договір діє з моменту підписання його Сторонами. Об`єкт оренди вважається переданим, а орендна плата підлягає нарахуванню з моменту підписання Сторонами Акту приймання-передачі №1 Об`єкту оренди Орендарю. Строк оренди до 01 квітня 2019 р. Після закінчення строку дії договору, Орендар має право на поновлення його на новий строк на Тих же умовах. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 45 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про своє бажання продовжити його дію";

"5.1. Орендна плата становить 16 200, 00 грн. (шістнадцять тисяч двісті) гривень 00 коп., в т.ч. ПДВ 20% = 2700,00 грн. за весь Об`єкт оренди. Розрахунок орендної плати вказаний в додатку № 2 до даного Договору".

У додатку № 2 до договору сторони узгодили розрахунок орендної плати та інших платежів, відповідно до якого щомісячна орендна плата за виробничу площадку, обладнана мостовим краном, площею 450,0 кв. м складає 16 200, 00 грн. з ПДВ. Додаткові послуги: компенсація за користування електроенергією - по фактичним витратам; компенсація витрат по утриманню внутрішніх електромереж - по фактичним витратам із розрахунку 0,38 за кВт/г.

За Актом приймання-передачі від 31.12.2018, позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування нерухоме майно площею 450,00 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Київ. вул. М.Гречка, 9 Б.

Згідно з Актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року, підписаним керівниками сторін без зауважень та заперечень, заборгованість відповідача перед позивачем складає 101 764, 60 грн.

Після закінчення строку Договору (01.04.2019) відповідач об`єкт оренди за актом приймання-передачі не повернув, у 2019 році орендну плату не сплачував, залишок боргу в сумі 101764,60 грн. за 2018 рік відповідачем також оплачений не був, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Заперечуючи позов, відповідач зазначив, що сплатив у 2018 році 779 924, 16 грн. орендної плати із розрахунку 60 000, 00 грн. за місяць, тобто має переплату в сумі 59 924, 16 грн. При цьому, позивач безпідставно нараховував компенсацію за комунальні послуги, оскільки у додатку № 2 до договору оренди відсутній алгоритм нарахування таких послуг та не подано доказів фактичного понесення витрат на комунальні послуги. Також, відповідач вважає, що позивач документально не підтвердив існуючу заборгованість за період до 01.04.2019, оскільки в матеріалах справи наявні лише акти наданих послуг за 31.12.2018, 31.01.2019, 28.02.2019, та які не містять докази нарахування комунальних послуг.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З огляду на правову природу укладеного між сторонами договору оренди, який у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються положеннями глави 58 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. (частина 1 статті 762 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 5 ст. 762 Цивільного кодексу України плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (стаття 764 Цивільного кодексу України).

За нормами статті 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 284 Господарського кодексу України істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу. Строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Статтею 268 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Судом встановлено, на виконання умов Договору, за актом від 15.04.2017 приймання-передачі нерухомого майна по договору оренди нерухомості № 46-О/17 від 01.04.2017 позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Київ. вул. М.Гречка, 9 Б, загальною площею 1 856, 0 кв. м.

Строк дії договору оренди визначений сторонами з 01.04.2017 до 31.12.2017, тобто протягом 9 місяців.

Після закінчення строку дії договору, орендар продовжував користуватись об`єктом оренди, а сторони не заявляли про його припинення або зміну умов договору, а відтак договір оренди був пролонгований до 30.09.2018, а згодом до 30.06.2019.

Разом з тим, 13 листопада 2018 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору, у якій дійшли згоди припинити дію Договору оренди № 46-О/17 від 01.04.2017 з 31 грудня 2018 року.

За Актом від 31.12.2018 приймання-передачі нерухомого майна по Договору оренди нерухомого майна № 46-О/17 від 01.04.2017 року, Орендар повернув Орендодавцю з користування нерухоме майно площею 1 856, 0 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Київ. вул. М.Гречка, 9 Б.

Одночасно, 31.12.2018 сторони уклали Додаткову угоду № 2 до Договору № 46-О/17 від 01 квітня 2017 р. оренди нерухомого майна, за умовами якої змінили пункт 1.1., 4.1 та 5.1 Договору, виклавши їх в наступній редакції:

"1.1. Орендодавець зобов`язується надати Орендарю у тимчасове платне користування об`єкт нерухомого майна, загальною площею 450,0 кв. м, а саме: виробнича площадка обладнана мостовим краном (інв. номер 280008) - 450 кв. м (надалі - Об`єкт оренди), що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М.Гречка, 9-Б, границі та місце розташування Об`єкту оренди вказані в Додатку №1, який є невід`ємною частиною даного договору";

"4.1. Договір діє з моменту підписання його Сторонами. Об`єкт оренди вважається переданим, а орендна плата підлягає нарахуванню з моменту підписання Сторонами Акту приймання-передачі №1 Об`єкту оренди Орендарю. Строк оренди до 01 квітня 2019 р. Після закінчення строку дії договору, Орендар має право на поновлення його на новий строк на тих же умовах. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 45 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про своє бажання продовжити його дію";

"5.1. Орендна плата становить 16 200, 00 грн. (шістнадцять тисяч двісті) гривень 00 коп., в т.ч. ПДВ 20% = 2 700, 00 грн. за весь Об`єкт оренди. Розрахунок орендної плати вказаний в додатку № 2 до даного Договору".

У додатку № 2 до договору сторони узгодили розрахунок орендної плати та інших платежів, відповідно до якого щомісячна орендна плата за виробничу площадку, обладнана мостовим краном, площею 450,0 кв. м складає 16 200, 00 грн з ПДВ. Додаткові послуги: компенсація за користування електроенергією - по фактичним витратам; компенсація витрат по утриманню внутрішніх електромереж - по фактичним витратам із розрахунку 0,38 за кВт/г.

За Актом приймання-передачі від 31.12.2018, позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування нерухоме майно площею 450, 00 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Київ. вул. М.Гречка, 9 Б.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що договір оренди від 01.04.2017 фактично продовжив свою дію з 31.12.2018 у зв`язку з тим, що між сторонами виникли правовідносини пов`язані з орендою на підставі Додаткової угоди № 2 до Договору № 46-О/17 від 01 квітня 2017 оренди нерухомого майна, оскільки такою угодою узгоджені всі істотні умови договору оренди: об`єкт оренди (виробничу площадку, обладнана мостовим краном, площею 450,0 кв. м); строк, на який укладається договір оренди (з 31.12.2018 до 01 квітня 2019 р. - три місяці); орендна плата (16 200, 00 грн з ПДВ); умови його надання та повернення, а також переданий в орендне користування новий об`єкт оренди за відповідним актом приймання-передачі.

Відтак, для обрахунку розміру орендної плати у період до грудня 2018 року необхідно застосовувати до спірних правовідносин умови договору № 46-О/17 від 01.04.2017 виходячи зі ставки 60 000, 00 грн на місяць, а з січня 2019 року по березень 2019 року - умови Додаткової угоди № 2 до Договору № 46-О/17 від 01 квітня 2017 оренди нерухомого майна виходячи зі ставки 16 200,00 грн на місяць.

На виконання умов Договору позивач у період з січня 2018 року по грудень 2018 року надав в оренду відповідачу складські приміщення та виробничу площадку загальною площею 1 856, 0 кв. м, що підтверджується актами надання послуг:

№ 40 від 31.01.2018 на суму 86 274, 80 грн. (в т.ч. 26 274, 80 грн. відшкодування витрат на комунальні послуги);

№ 131 від 28.02.2018 на суму 81 067, 20 грн. (в т.ч. 21 067, 20 грн. відшкодування витрат на комунальні послуги);

№ 225 від 31.03.2018 на суму 71 730, 00 грн. (в т.ч. 11 730, 60 грн. відшкодування витрат на комунальні послуги);

№ 325 від 30.04.2018 на суму 87 664, 77 грн. (в т.ч. 12 674, 25 грн. відшкодування витрат на комунальні послуги);

№ 468 від 31.05.2018 на суму 78 033, 52 грн. (в т.ч. 3 043, 00 грн. відшкодування витрат на комунальні послуги);

№ 533 від 30.06.2018 на суму 82 900, 31 грн. (в т.ч. 7 909, 79 грн. відшкодування витрат на комунальні послуги);

№ 643 від 31.07.2018 на суму 81 092, 77 грн. (в т.ч. 6 102, 25 грн. відшкодування витрат на комунальні послуги);

№ 786 від 31.08.2018 на суму 80 967, 02 грн. (в т.ч. 5 976, 50 грн. відшкодування витрат на комунальні послуги);

№ 870 від 30.09.2018 на суму 78 408, 43 грн. (в т.ч. 3 417, 91 грн. відшкодування витрат на комунальні послуги);

№ 973 від 31.10.2018 на суму 87 412, 02 грн. (в т.ч. 12 421, 50 грн. відшкодування витрат на комунальні послуги);

№ 1062 від 30.11.2018 на суму 92 833, 18 грн. (в т.ч. 17 842, 66 грн. відшкодування витрат на комунальні послуги);

№ 1233 від 31.12.2018 на загальну суму 107 339, 85 грн. (в тому числі 32 349, 33 грн. відшкодування витрат на комунальні послуги).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд зазначає, що в порушення ст. ст. 525, 651 Цивільного кодексу України місячна орендна ставка з квітня 2018 року була в односторонньому порядку збільшена позивачем до 74 990, 52 грн, оскільки докази внесення змін до договору шляхом укладання відповідної угоди матеріали справи не містять.

При цьому, належить відхилити доводи позивача про втрату додаткової угоди щодо зміни умов договору оренди в частині розміру орендної плати, оскільки самі лише посилання на такі обставини не можуть свідчити про укладення договору сторонами.

Відповідач у період з 01.01.2018 по 28.11.2018 сплатив орендну плату та відшкодував витрати на комунальні послуги в загальній сумі 903 310, 27 грн., що не заперечується позивачем.

Орендна плата за 2018 рік за умовами договору становить 720 000, 00 грн. (60 000,00 * 12 місяців). Тобто, нарахування позивачем орендної плати в сумі 854 914, 68 грн. є безпідставним та таким, що суперечить укладеному між сторонами Договору оренди.

Також згідно актів наданих послуг, які підписані відповідачем без зауважень, до відшкодування належать витрати на комунальні послуги в сумі 160 809, 79 грн.

Відповідно до п. 5.1, 5.4, 5.7 Договору, у відповідача наявне зобов`язання з оплати оренди та відшкодування комунальних послуг за 2018 рік в загальній сумі 880 809, 79 грн., оскільки факт надання таких послуг підтверджений сторонами у відповідних актах наданих послуг, які підписані повноважними представниками обох сторін без зауважень.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку про наявність у відповідача переплати за договором від 01.04.2017 року в сумі 22 500, 48 грн.

Разом з тим, на виконання умов Договору в редакції Додаткової угоди № 2 від 31.12.2018 позивач у період з січня 2019 року по березень 2019 року надав в оренду відповідачу виробничу площадку загальною площею 450,0 кв. м, а відповідач користувався орендованим майном, а також спожив комунальні послуги, що підтверджується актами надання послуг:

№ 33 від 31.01.2019 на суму 32 517, 60 грн. (в т.ч. 16 317, 60 грн. відшкодування витрат на комунальні послуги);

№ 126 від 28.02.2019 на суму 16 200, 00 грн. (послуги з оренди);

№ 213 від 31.03.2019 на суму 16 200, 00 грн. (послуги з оренди).

У 2019 році відповідач орендні платежі не сплачував та не відшкодовував витрати на комунальні послуги, оскільки такі докази останнім не подані суду.

З урахуванням переплати в сумі 22 500, 48 грн, відповідач зобов`язаний сплатити на корись позивача орендну плату та відшкодувати комунальні витрати в січні 2019 року в сумі 10 017, 12 грн. (згідно підписаного сторонами акту від 31.01.2019 до сплати нараховано 32 517, 60 грн.) у строк до 11.01.2019.

У лютому 2019 року у відповідача наявний обов`язок сплатити орендну плату в сумі 16 200, 00 грн. у строк до 11.02.2019, а у березні 2019 року - орендну плату в сумі 16 200, 00 грн. у строк до 11.03.2019 року.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку про наявність у відповідача боргу за три місяці 2019 року за Договором в редакції Додаткової угоди № 2 від 31.12.2018 в загальній сумі 64 917, 60 грн, який має бути сплачений на користь позивача.

При цьому, суд враховує положення п. 5.4 Договору, за яким у відповідача наявне зобов`язання сплатити орендну плату у зазначений у цьому пункті термін (не пізніше 10 числа поточного місяця), на підставі цього Договору в розмірі орендної плати вказаної в п. 5.1. даного Договору і у разі відсутності у Орендаря рахунку на оплату орендної плати за будь-яких причин.

Вирішуючи питання щодо доказів, суд враховує інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Слід зазначити, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Питання про прийняття доказів спершу повинно вирішуватися під час їх представлення суду. Однак остаточно може з`ясуватися неналежність доказу і на подальших стадіях, під час їх оцінки судом, аж до проголошення рішення.

Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого - виключення зайвих доказів. З усіх поданих особами, що беруть участь у справі, доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.

Належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання.

Традиційно правило допустимості доказів у процесуальному праві розумілось як певне, встановлене законом обмеження у використанні доказів у процесі вирішення конкретних справ, що є наслідком наявності письмових форм фіксації правових дій та їх наслідків.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шабельник проти України" (Заява № 16404/03) від 19.02.2009 зазначається, що хоча стаття 6 гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством (рішення у справі "Шенк проти Швейцарії" від 12.07.1988, та у справі "Тейшейра ді Кастру проти Португалії" від 09.06.1998).

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

Отже, допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Враховуючи вимоги процесуального законодавства, належними та допустимими доказами, які підтверджують факт заборгованості інших осіб перед боржником, можуть бути: договір, товарно-транспортна накладна, видаткова накладна, акти приймання товарів і послуг, тобто первинні документи.

Судом встановлено, що надані позивачем та відповідачем акти наданих послуг, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за орендне користування майном та сплати відшкодування з комунальних послуг, позаяк відповідають вимогам, зокрема статті 9 названого Закону і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995.

Відповідно до частин 5 статті 762 Цивільного кодексу України плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як зазначалось судом вище, пунктом 5.4. Договору передбачено, що орендна плата за користування Об`єктом оренди платиться Орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності Орендаря, щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця в національній валюті України шляхом перерахування відповідної суми коштів на поточний рахунок Орендодавця, згідно виставлених Рахунків. У разі відсутності у Орендаря рахунку на оплату орендної плати за будь-яких причин, Орендар зобов`язаний сплатити орендну плату у зазначений у цьому пункті термін, на підставі цього Договору в розмірі орендної плати вказаної в п. 5.1. даного Договору.

Положеннями статті 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За таких обставин, оскільки відповідач протягом січня-березня 2019 року користувався орендованим майном, однак в обумовлений Договором строк не сплатив орендну плату та не відшкодував комунальні послуги, оплата яких також покладена на орендаря, суд дійшов висновку про те, що відповідачем були порушені права та законні інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, борг в сумі 64 917, 60 грн., який існує на момент розгляду справи в суді, має бути стягнутий з відповідача в судовому порядку.

Що стосується заявлених позивачем вимог в частині стягнення пені в сумі 28 314, 30 грн., суд зазначає наступне.

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Положеннями статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до пункту 10.3 Договору, за порушення строків внесення оплати, встановленої розділами 5, 6 Договору, Орендар сплачує Орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення оплати.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в сумі 28 314, 30 грн. за період з 11.12.2018 року по 16.07.2019 року, суд вважає його необґрунтованим з огляду на встановлені вище обставини фактичного існування заборгованості, враховуючи наступне.

Так, заборгованість за грудень 2018 року у відповідача відсутня, а за січень 2019 року заборгованість становить 10 017, 12 грн, яка має бути сплачена у строк до 11.01.2019. За лютий 2019 року заборгованість становить 16 200, 00 грн, яка має бути сплачена у строк до 11.02.2019. За березень 2019 року заборгованість становить 16 200, 00 грн, яка має бути сплачена у строк до 11.03.2019 року. Таким чином, сума пені складає 1 767, 40 грн. у зв`язку з простроченням орендної плати за січень 2019 року. У зв`язку з простроченням орендної плати за лютий 2019 року сума пені складає 2 441, 26 грн. У зв`язку з простроченням орендної плати за березень 2019 року пеня складає 1 993, 38 грн.

Таким чином, за розрахунком суду розмір пені складає 6 202, 04 грн.

Що стосується заявлених позивачем вимог в частині стягнення 3% річних в сумі 2 701,36 грн. та інфляційних втрат в сумі 6 505,85 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України № 11/1-5/73 від 13.02.2009 також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов`язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату № 265 від 27.07.2007 «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін», відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться «ланцюговим» методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов`язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов`язання, за період з моменту виникнення обов`язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов`язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 910/21564/16 від 10.07.2019.

Позивачем розрахунок інфляційних та 3% річних здійснено з урахуванням існування боргу за грудень, в той час як така заборгованість була відсутня, внаслідок чого було невірно визначено день виникнення права на такі нарахування.

За розрахунком суду розмір 3% річних за період з 11.01.2019 року по 16.07.2019 року складає 532, 12 грн.

Розмір інфляційних складає 870,04 грн. (302,93 грн + 324,66 + 242,45).

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 64 917, 60 грн., 6 202, 04 грн. пені, 870, 04 грн. інфляційних втрат та 532, 12 грн. 3% річних, всього належить до стягнення 72 521, 80 грн., а в решті позову належить відмовити з огляду на безпідставність заявлених вимог.

Разом з цим, суд зазначає, що частиною 3 статті 13 та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належним доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем у повному обсязі, у зв`язку з чим, на підставі встановлених під час розгляду справи обставин суд вважає заявлені позивачем вимоги частково обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеній частині позову.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Трест Київміськбуд-6» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Престиж Буд Юа» про стягнення 204 203, 71 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Престиж Буд Юа» (01054, місто Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 13/2 / літ. «Б» / офіс 2; ) на користь Приватного акціонерного товариства «Трест Київміськбуд-6» (01133, місто Київ, вулиця Леоніда Первомайського, будинок 9; ) 64 917 (шістдесят чотири тисячі дев`ятсот сімнадцять) грн. 60 коп. основного боргу, 6 202 (шість тисяч двісті дві) грн. 04 коп. пені, 870 (вісімсот сімдесят) грн. 04 коп. інфляційних втрат, 532 (п`ятсот тридцять дві) грн. 12 коп. 3% річних та 1 087 (одна тисяча вісімдесят сім) грн. 83 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Відповідно до підпункту 17.5. пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 17.02.2020 року.

Суддя В.С. Ломака