ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2020 р.м. ХарківСправа № 922/3289/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Лепенець К.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Ковальової Тамари Дмитрівни, ( АДРЕСА_1 )
до Фізичної особи-підприємця Булиги Валерії Миколаївни, ( АДРЕСА_2 )
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - не з`явився

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Ковальова Тамара Дмитрівна звернулась до Фізичної особи - підприємця Булиги Валерії Миколаївни , в якій просить суд :

стягнути з Фізичної особи - підприємця Булиги Валерії Миколаївни на користь Фізичної особи - підприємця Ковальової Тамари Дмитрівни оплату по Договору № 318 від 25.02.2019 року на розробку сайту у розмірі 108 800,00 грн., а також пеню у розмірі 277 440.00 грн., річні у розмірі 760.11 грн., інфляційні витрати у розмірі 652.80 грн., а всього 387 652,91 грн. та судовий збір у сумі 5 814,80 грн. і витрати на оплату правничої допомоги у сумі 1000,00 грн.

Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань по договору на розробку WEB сайту №318 від 25.02.2019 року. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду від 11.10.2019 року, позовну заяву Фізичної особи - підприємця Ковальової Тамари Дмитрівни - залишено без руху. Встановлено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви - п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання належним чином завірених доказів з відміткою про засвідчення копії документа "Згідно з оригіналом", особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

29.10.2019 через канцелярію суду від позивача із супровідним листом (вх. №24035) надійшли належним чином засвідчені копії документів.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/3289/18; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін; підготовче засідання призначено на "20"листопада 2019 р. о(об) 10:00 год.

В судовому засіданні 20.11.2019 постановлено протокольну ухвалу про перерву в підготовчому засіданні на підставі п. 5 ст. 183 ГПК України до 03 грудня 2019 року об 12:00 год.

В порядку ст.ст. 120-121 ГПК України сторони повідомлені на наступне судове засідання ухвалами від 20.11.2019.

Від позивача на адресу суду надійшло письмове клопотання (вх.№29083 від 02.12.2019 року) про проведення підготовчого засідання без участі його представника.

Ухвалою господарського суду від 03.12.2019 року, задоволено клопотання позивача про відкладення підготовчого засідання. Продовжено строк підготовчого провадження у справі № 922/3289/19 на тридцять днів. Підготовче засідання відкладено на "17" грудня 2019 р. о 12:00 .

В судовому засіданні 17.12.2019 винесено ухвалу, якою постановлено: закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на "09" січня 2020 року об 11:00 год.

З причин довготривалої непрацездатності судді Присяжнюка О.О. (перебування на лікарняному понад 14 днів з 02.01.2020 по 07.02.2020 включно) судове засідання у справі № 922/3289/19, призначене на 09 січня 2020 року не проводилось.

Питання щодо призначення нової дати підготовчого засідання у справі №922/3289/19 вирішено судом 10 лютого 2020 року (у перший робочий день після виходу судді Присяжнюка О. О. з лікарняного, тобто одразу після усунення обставини, які перешкоджали виконанню обов`язків судді).

Ухвалою господарського суду від 10.02.2020 року, повідомлену Фізичну особу-підприємця Ковальову Тамару Дмитрівну, м. Запоріжжя та Фізичну особу-підприємця Булигу Валерію Миколаївну, смт. Костянтинівка про те, що судове засідання у справі № 922/3289/19 відбудеться "17" лютого 2020 р. об 11:00 год.

Представники сторін в судове засідання 17.02.2020 року не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового слухання, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, одним із основних завдань господарського судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Беручи до уваги приписи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, враховуючи закінчення процесуальних строків розгляду справи, господарський суд визнавши зібрані докази достатніми для розгляду спору,

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання представників сторін.

У зв`язку з неявкою учасників судового процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

25.02.2019 року між позивачем та відповідачем, яка діяла від імені агентства «SPHERE», було укладено Договір № 318 на розробку WEB сайту (надалі Договір підряду).

За умовами Договору підряду Виконавець зобов`язався згідно з технічним завданням розробити WEB сайт та розмістити його в мережі Інтернет, а замовник - прийняти та оплатити виконані роботи.

Згідно п. п. 1.8. - 1.12. Договору підряду Виконавець був зобов`язаний виконати роботи у три етапи (кожен тривалістю 30 календарних днів) у строк - 90 календарних днів з моменту підписання договору. Таким чином, строк виконання робіт - до 26.05.2019 року.

Згідно п. п. 8.1. - 8.3. Договору передбачено, що створення сайту приймається Замовником по Акту здачі- приймання.

У відповідності до п. п. 2.13,- 2.15. Договору Замовник зобов`язаний оплатити вартість робіт у сумі 163 200,00 грн., що еквівалентно 6 000 дол. СІНА за курсом НБУ на момент підписання договору 27,2 грн. за один дол. Оплата проводиться в 3 етапи:

54 400,00 грн. - в момент підписання Договору;

54 400,00 грн. - після розробки дизайну сайту;

54 400,00 грн. - в момент переносу сайту на хостинг Замовника.

На виконання вказаних умов Договору позивач на рахунок, вказаний відповідачем у Договорі підряду, сплатив:

27.02.2019року- 14 000,00грн. (квитанція № 0.0..1);

27.02.2019року - 14 000,00 грн. (квитанція № 0.0..1);

28.02.2019року - 14 000,00 грн. (квитанція № 0.0..1);

28.02.2019року - 12 000,00 грн. (квитанція № 0.0..1);

28.02.2019року - 400,00 грн. (квитанція № 0.0..1), а всього 54 400,00 грн.

На вимогу відповідача, у зв`язку із недостатністю перелічених раніше коштів, позивач також оплатив другий етап робіт, хоча дизайн сайту не був розроблений відповідачем:

05.04.2019 року - 14 900,00 грн. (квитанція № 0.0..1);

05.04.2019'року -14 900,00 грн. (квитанція № 0.0..1);

08.04.2019 року-9 700,00 грн. (квитанція №0.0..1);

08.04.2019 року - 14 900,00 грн. (квитанція № 0.0..1), а всього 54 400,00 грн.

Таким чином, позивачем за Договором підряду на рахунок відповідача було перераховано 108 800,00 грн.

Однак до теперішнього, часу не отримано результатут виконаних робіт, у зв`язку із чим, 24.07.2019 року на електронну пошту відповідача було направлено претензію про повернення 108 800,00 грн. та сплату пені у сумі 146 880,00 грн.,однак відповідач вказану претензію залишив без розгляду .

25.07.2019 року відповідачу була надіслана претензія на адресу, вказану в Договорі, що підтверджується фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 25.07.2019 року (номер рекомендованого листа 431) та роздруківкою с сайту, згідно якої вказаний лист було вручено відповідачу 16.08.2019 року, однак і ця претензія залишились без розгляду .

Неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань із виконання робіт за Договором стало підставою для звернення позивача із даним позовом до суду.

В якості правової підстави позову позивач зазначає положення ст.ст. 193, 216, 218, ГК України, ст.ст. 11, 509, 526, 530, 549, 551, 599, 612, 625, 629, 693 ЦК України, ст.ст. 4, 162, 163 ГПК України, ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів".

При дослідженні судовом матеріалів справи,судом встановлено, що матеріали справи не містять ні відзиву, ні письмового пояснення з долученням відповідних доказів в яких би відповідач вказав власну процесуальну позицію щодо поданого позову.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Суд проаналізувавши норми цивільного та господарського законодавства, зазначає, що спірний договір є змішаним договором, що поєднує у собі риси договору підряду та договору про надання послуг, тому застосуванню підлягають як загальні положення Цивільного кодексу України, так і спеціальні, а саме Глави 61 та 63 Цивільного кодексу України.

Вирішуючи питання щодо правової природи даного правочину та юридичної кваліфікації зобов`язань за ним суд виходить з такого.

Загальні положення щодо договорів про надання послуг закріпленні у главі 63 Цивільного кодексу України (статті 901 - 907). Відповідно до статті 177 Цивільного кодексу України послуги розглядаються як окремий вид об`єктів цивільних прав, які відрізняються від інших об`єктів (речей, майнових прав, результатів робіт тощо).

За змістом частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Тобто послугою є певне нематеріальне благо, яке надається виконавцем і споживається замовником у процесі вчинення певних дій або здійснення певної діяльності.

Визначення договору підряду міститься в частині 1 статті 837 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Частина 2 статті 837 Цивільного кодексу України доповнює характеристику договору підряду, вказуючи на те, що договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Отже, чітко визначеною метою договору підряду є виконання певної роботи, результатом якої є певний матеріалізований об`єкт. При цьому замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника (ч. 1 ст. 849 Цивільного кодексу України).

Якщо за договором про надання послуги дії виконавця не мають вирішального значення, оскільки це спосіб надання послуги, то для договору підряду процес виконання роботи є важливим, порушення якого надає замовнику певні права (ч. 2-4 ст. 849 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи доведено, що позивач належним чином виконував свої зобов`язання щодо оплати робіт, натомість відповідач порушив погоджені в договорі строки виконання робіт.

Частиною 2 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову (постанова Верховного Суду України від 28.11.2011 р. у справі № 3-127гс11; постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від № 910/5444/17 від 07.02.2018 р).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

З урахуванням встановлених обставин суд приходить до переконливого висновку про наявність факту порушення відповідачем прав позивача за захистом яких останній звернувся, позаяк матеріалами справи підтверджено факт перерахування грошових коштів відповідачу в якості попередньої оплати та наявність факту порушення зобов`язання зі сторони відповідача щодо виконання робіт, які ним не були виконані.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми боргу (попередньої оплати) нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі в сумі, яка визначена позивачем в розмірі 108 800,0 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 277 440,0грн. пені суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

З позовної заяви вбачається, що позивач обґрунтовує їх нарахування Законом України "Про захист прав споживачів", відповідно до ч.5 ст. 10 якого, у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Дійсно, цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг (ст. 11 Закону).

Однак, суд не може вважати обґрунтованим посилання позивача на положення Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки, як передбачено його преамбулою, цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та, зокрема, надавачами послуг різних форм власності. При цьому відповідно до п. 22 ст. 1 зазначеного Закону споживачем є лише фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Тобто позивачем як фізична особа-підприємець не є споживачем у розумінні норм цього Закону.

Тому даний Закон не застосовується до правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 760,11 3% річних та 652,80 грн. суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

Крім того, в будь-якому випадку відповідач не позбавлений права здійснити і подати суду контррозрахунок.

Перевіривши правильність нарахування трьох відсотків річних та інфляційних , суд дійшов висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, здійснено позивачем арифметично вірно, а тому позовні вимоги в частині стягнення трьох процентів річних у розмірі 760,11 та інфляційних 652,80 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвали суду відповідач не подав до суду жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення боргу, пені та штрафу, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів) чи поставки товару (видаткові накладні, товарно-транспортні накладні тощо).

За таких обставин, позов підлягає задоволенню судом частково з урахуванням мотивів щодо відмови в задоволенні пені в сумі 277 440,0грн.

У позовній заяві позивач також просив стягнути з відповідача 1000,0грн. витрат на правничу допомогу, які позивач поніс та які очікує понести у звязку з розглядом справи, а саме: участь адвоката в якості представника в судових засіданнях.

Відповідно до ч.3 ст.126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд звертає увагу, що на підтвердження заявлених витрат на правничу дпомогу у розмірі 1000,0 грн. позивачем не подано жодних документів і доказів підтвердження здійсненого розрахунку. Заяв про подання відповідних доказів після ухвалення судового рішення, як це допускається наведеною вище нормою, від позивача не надходило. Відтак, у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача 1000,0грн витрат на правничу допомогу, які позивач поніс та які очікує понести у звязку з розглядом справи, суд відмовляє.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 129 ГПК України, відповідно до якої судовий збір у розмірі 1653,20грн. покладається на відповідача пропорційно задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 191, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково .

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Булиги Валерії Миколаївни, ( АДРЕСА_2 НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Ковальової Тамари Дмитрівни, ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) - оплату по Договору № 318 від 25.02.2019 року на розробку сайту у розмірі 108 800,00 грн., 3% річних у розмірі 760,11 грн., інфляційні витрати у розмірі 652.80 грн. та судовий збір в сумі 1653,20 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити .

Наказ видати після набрання рішенням законної сили .

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 Господарського процесуального кодексу України та порядку, визначеному п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "17" лютого 2020 р.

Суддя О.О. Присяжнюк