ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" лютого 2020 р.м. Одеса Справа № 916/3072/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

при секретарі судового засідання Аганін В.Ю.

розглянувши справу №916/3072/19

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА (67725, Одеська обл., Білгород-Дністровський район, с. Салгани, вул. Заводська, буд. 3; )

До відповідача: Публічного акціонерного товариства „ПІДПРИЄМСТВО ПО ВИРОБНИЦТВУ МЕДИЧНИХ ВИРОБІВ З ПОЛІМЕРНИХ МАТЕРІАЛІВ „ГЕМОПЛАСТ (67700, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Маяковського, буд. 57; )

Про стягнення 491426,90 грн.

Представники:

від позивача: Кушнір Р.О., адвокат за довіреністю

від відповідача: Кобба Д.М., адвокат за довіреністю

Встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства „ПІДПРИЄМСТВО ПО ВИРОБНИЦТВУ МЕДИЧНИХ ВИРОБІВ З ПОЛІМЕРНИХ МАТЕРІАЛІВ „ГЕМОПЛАСТ про стягнення 491423,90 грн.

Позовні вимоги позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА направлено на стягнення з відповідача грошової суми у розмірі 491423,90 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.10.2019р. прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА до розгляду та відкрито провадження у справі №916/3072/19. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на "18" листопада 2019 р. о 10:40. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 18.11.2019р. о 10:40.

11.11.2019р. до господарського суду Одеської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

11.11.2019р. до господарського суду Одеської області від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності.

Також, 11.11.2019р. відповідачем було подано клопотання про проведення підготовчого засідання без участі представника Публічного акціонерного товариства „ПІДПРИЄМСТВО ПО ВИРОБНИЦТВУ МЕДИЧНИХ ВИРОБІВ З ПОЛІМЕРНИХ МАТЕРІАЛІВ „ГЕМОПЛАСТ.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.11.2019р. відкладено підготовче засідання на "09" грудня 2019 р. о 11:40. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 09.12.2019р. о 11:40. Запропоновано позивачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати відповідачу відповідь на відзив, оформлену з урахуванням вимог, встановлених ст.166 ГПК України, в строк до 29.11.2019р.

28.11.2019р. до господарського суду Одеської області від позивача надійшла відповідь на відзив.

06.12.2019р. до господарського суду Одеської області від відповідача надійшли заперечення, в порядку ст. 167 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 09.12.2019р. продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі №916/3072/19 на 30 днів до 16.01.2020р. Закрито підготовче провадження у справі №916/3072/19. Призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на "15" січня 2020 р. о 11:20. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 15.01.2020р. о 11:20.

13.01.2020р. до господарського суду Одеської області від позивача надійшли доповнення до відповіді на відзив.

У судовому засіданні, яке відбулось 15.01.2020р., було оголошено перерву по справі.

У судовому засіданні 10.02.2020 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 12.02.2020р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників Товариства з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА та Публічного акціонерного товариства „ПІДПРИЄМСТВО ПО ВИРОБНИЦТВУ МЕДИЧНИХ ВИРОБІВ З ПОЛІМЕРНИХ МАТЕРІАЛІВ „ГЕМОПЛАСТ, суд встановив.

15 липня 2009р. між Публічним акціонерним товариством „ПІДПРИЄМСТВО ПО ВИРОБНИЦТВУ МЕДИЧНИХ ВИРОБІВ З ПОЛІМЕРНИХ МАТЕРІАЛІВ „ГЕМОПЛАСТ (власник) та Товариством з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА (володар сервітуту) було укладено Договір сервітуту (надалі Договір), за умовами якого власник надає право проїзду на транспортному засобі та провезення вантажу в товарних вагонах по ділянці під`їзної залізничної колії, розташованої на території підприємства власника, розташованого за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Маяковського, 57 та є його власністю відповідно до права колективної власності, на користь володаря сервітуту на умовах та в порядку, визначених даний Договором. Сервітут, встановлений даним Договором, є тимчасовим з правом продовження.

Відповідно до п. 9.1. Додаткової угоди №2 до Договору сервітуту від 15.07.2019р. визначено, що даний договір вступає в силу з моменту його підписання та укладається строком на 10 років.

За час дії Договору Товариство з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА здійснило передплату у розмірі 799000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №№ 714 від 20.08.2009р., 932 від 15.10.2009р. та 452 від 01.03.2012р., копії яких наявні в матеріалах справи.

Відповідно до п. 4.1. Договору визначено, що сторони домовились про те, що плата за сервітут здійснюється в гривнях в еквіваленті 75 доларів США, включаючи ПДВ, за офіційним курсом, установлений Національним банком України на момент оплати, за проїзд одного вагона володаря сервітуту в двох напрямках (в`їзд і виїзд) (надалі плата за сервітуту).

За матеріалами справи встановлено, а також підтверджено позивачем та відповідачем, що між сторонами було складено та підписано наступні акти виконаних робіт, а саме: №983 від 30.11.2009р., №1049 від 30.12.2009р., №64 від 31.10.2010р., №129 від 28.02.2010р., №210 від 31.03.2010р., №297 від 30.04.2010р., №385 від 31.05.2010р., №468 від 30.06.2010р., №563 від 30.07.2010р., №638 від 31.08.2010р., №739 від 30.09.2010р. на загальну суму наданих послуг у розмірі 307577,00 грн. Отже, як зазначає позивач, станом на 15.10.2019р. сума невикористаної передплати складала 491423,90 грн.

Відповідно до п. 5.2.2. Договору, власник зобов`язаний забезпечити володарю сервітуту можливість використання свого права відповідно до цілей сервітуту.

Відповідно до п. 8.4. Договору, у разі порушення власником п. 5.2.2. даного Договору та не забезпечення володарю сервітуту можливості використання свого права відповідно до цілей сервітуту, володар сервітуту має право вимагати сплати власником неустойки в розмірі 0,01% від сплаченої йому авансом володарем сервітуту плати за сервітут, за кожен день неможливості користування сервітутом, а в разі якщо така неможливість використання сервітуту триватиме більш 30 днів, вимагати негайного повернення всіх сплачених авансом сум. При цьому власник зобов`язаний відшкодувати володарю сервітуту всі збитки від простою вагонів та вантажів, включаючи неодержаний прибуток (упущену вигоду).

В обґрунтування позову, позивачем було зазначено суду, що на підставі викладеного та керуючись тим, що строк дії Договору закінчився, Товариством з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА на адресу відповідача було скеровано лист №379 від 07.08.2019р. про повернення невикористаної передоплати за Договором сервітуту від 15.07.2009р. (а.с. 48).

23.08.2019р. на адресу позивача надійшов лист Публічного акціонерного товариства „ПІДПРИЄМСТВО ПО ВИРОБНИЦТВУ МЕДИЧНИХ ВИРОБІВ З ПОЛІМЕРНИХ МАТЕРІАЛІВ „ГЕМОПЛАСТ вих. №01/934 від 16.08.2019р., відповідно до якого було зазначено, зокрема, що з травня 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА самостійно припинило подачу вагонів на під`їзну колію та Публічне акціонерне товариство „ПІДПРИЄМСТВО ПО ВИРОБНИЦТВУ МЕДИЧНИХ ВИРОБІВ З ПОЛІМЕРНИХ МАТЕРІАЛІВ „ГЕМОПЛАСТ було позбавлено можливості з`ясувати, з яких підстав було припинено подачу вагонів, так як, відповідно до п.5.2.3. Договору сервітуту, взяло на себе зобов`язання не втручатись у поточну діяльність володільця сервітуту.(а.с. 54).

Позивач зазначав, що в період з 2014 року він неодноразово звертався до відповідача з проханням надати можливість для використання транспортної залізничної магістралі в зв`язку з неможливістю її використання.

За час розгляду справи, судом встановлено наявність здійснення наступного листування, яке відбувалось між сторонами.

15.01.2015р. за вих. №8 Товариство з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА на адресу відповідача скерувало претензію, відповідно до якої позивачем було зазначено, що листом №133 від 30.12.2014р. позивача проінформовано, що з 04.07.2012р. під`їзна залізнична колія „ГЕМОПЛАСТ зачинена для подачі та прибирання вагонів. Експлуатація під`їзної залізничної колії заборонена. Також було зазначено, що відповідно до вищенаведеного та визначеного та відповідно до умов Договору сервітуту від 15.06.2009р. позивач просить відповідача забезпечити можливість Товариству з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА використовувати своє право відповідно до цілі сервітуту або повернути суму, сплачену в якості авансу, відповідно до п. 8.4. Договору. (а.с. 45).

У подальшому, 19.02.2015р. відповідачем на адресу позивача було скеровано відповідь вих. № 01/472 від 19.02.2015р. на претензію від 15.01.2015р. вих. №8 та зазначено, що 11.02.2015р. Публічним акціонерним товариством „ПІДПРИЄМСТВО ПО ВИРОБНИЦТВУ МЕДИЧНИХ ВИРОБІВ З ПОЛІМЕРНИХ МАТЕРІАЛІВ „ГЕМОПЛАСТ було отримано претензію Товариства з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА, з підстав того, що відповідачем не виконуються вимоги встановлені п. 5.2.2. Договору сервітуту від 15.07.2009р.

У зазначеній відповіді на претензію, було вказано, що відповідач жодними діями не порушує вимоги укладеного Договору, так як він не приймав рішення щодо закриття колії. Також було вказано, зокрема, що за період з листопада 2009 по травень 2012 року на під`їзну колію відповідача було подано 556 вагонів.

Також було зазначено, що в порушення п. 7.2. Договору від 15.07.2009р., позивачем не сплачено грошові кошти в сумі 32000,00 грн. на підставі рахунку №93 від 01.03.2012р. в якості авансу та вказано, що з травня 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА самостійно припинило подачу вагонів на під`їзну колію та майже три роки не зверталось до відповідача з цього питання.

У відповіді на претензію, посилаючись на вимоги п. 7.1. Договору від 15.07.2009р., відповідач пропонував позивачу з`явитись за місцезнаходженням під`їзної колії для визначення необхідності її ремонту. (а.с. 52).

Судом встановлено, що листом від 30.12.2014р. №133 Одеською дирекцією залізничних перевезень Державного підприємства „Одеська залізниця (станція Білгород-Дністровський) було повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА, що з 04.07.2012 року під`їзна колія Публічного акціонерного товариства „ПІДПРИЄМСТВО ПО ВИРОБНИЦТВУ МЕДИЧНИХ ВИРОБІВ З ПОЛІМЕРНИХ МАТЕРІАЛІВ „ГЕМОПЛАСТ закрита для подавання та збирання вагонів по теперішній час. Експлуатація під`їзної колії заборонена. (а.с. 49).

Надалі, листом від 05.03.2015р. №12 Одеською дирекцією залізничних перевезень Державного підприємства „Одеська залізниця (станція Білгород-Дністровський) було повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА, на запит позивача від 24.02.2015р. №59, що кожен вагон який надходив на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА у період з листопада 2009 року по травень 2012 року, прибував за документом накладною СМГС. За даним документом визначена маса вантажу, який прибував. Також було звернуто увагу на те, що вантажопідйомність одного вагону 71 тона, тара з документа 22 тони, в результаті максимальна маса вагону з вантажем 93 тони. На вагони, які надходили на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА за період з листопада 2009 року по травень 2012 року на станцію Білгород-Дністровський ніяких телеграфних повідомлень, щодо надлишку вантажу в них не надходило, зафіксованих фактів порушення норм вантажопідйомності вагонів не було. (а.с. 50).

10.06.2015р. за вих. №288 Товариство з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА на адресу відповідача скерувало претензію, відповідно до якої позивачем було зазначено, що листом №133 від 30.12.2014р. позивача проінформовано, що з 04.07.2012р. під`їзна колія Публічного акціонерного товариства „ПІДПРИЄМСТВО ПО ВИРОБНИЦТВУ МЕДИЧНИХ ВИРОБІВ З ПОЛІМЕРНИХ МАТЕРІАЛІВ „ГЕМОПЛАСТ закрита для подавання та збирання вагонів по теперішній час. Експлуатація під`їзної колії заборонена.

Зазначено, що позивач 15.01.2015р. звернувся до відповідача з проханням забезпечити можливість позивачу використовувати своє право відповідально до цілі сервітуту або повернути суму, оплачену в якості авансу, відповідно до п. 8.4. Договору.

Також вказано, що 03.03.2015р. позивачем було отримано відповідь на претензію №01/472 від 19.02.2015р.

Зазначено, що 03.03.2015р. позивач звернувся до начальника станції Білгород-Дністровський із запитом відносно ненормативного використання під`їзної колії та вказано, що 26.05.2015 року було отримано відповідний лист від 05.03.2015р. №12.

Позивачем було зазначено відповідно до вищенаведеного та визначеного та відповідно до умов Договору сервітуту від 15.06.2009р., що позивач просив відповідача забезпечити можливість Товариству з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА використовувати своє право відповідно до цілі сервітуту або повернути аванс у розмірі 491423,90 грн., сплачений, відповідно до п. 8.4. Договору. (а.с. 46).

Надалі, 04.12.2015р. за вих. №531 Товариство з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА на адресу відповідача скерувало ще одну претензію, відповідно до якої позивачем знову було наголошено, що листом №133 від 30.12.2014р. позивача проінформовано, що з 04.07.2012р. під`їзна колія Публічного акціонерного товариства „ПІДПРИЄМСТВО ПО ВИРОБНИЦТВУ МЕДИЧНИХ ВИРОБІВ З ПОЛІМЕРНИХ МАТЕРІАЛІВ „ГЕМОПЛАСТ закрита для подавання та збирання вагонів по теперішній час. Експлуатація під`їзної колії заборонена.

І вкотре зазначено, що позивач 15.01.2015р. звертався до відповідача з проханням забезпечити можливість позивачу використовувати своє право відповідально до цілі сервітуту або повернути суму, оплачену в якості авансу, відповідно до п. 8.4. Договору.

Зазначено, що 03.03.2015р. позивач звернувся до начальника станції Білгород-Дністровський із запитом відносно ненормативного використання під`їзної колії та вказано, що 26.05.2014 року було отримано відповідний лист від 05.03.2015р. №12.

Позивачем було зазначено відповідно до вищенаведеного та визначеного та відповідно до умов Договору сервітуту від 15.06.2009р., що позивач просив відповідача повторно забезпечити можливість Товариству з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА використовувати своє право відповідно до цілі сервітуту або повернути аванс у розмірі 491423,90 грн., сплачений, відповідно до п.8.4. Договору. (а.с. 47).

З матеріалів справи вбачається, що 12.03.2016р. відповідачем на адресу позивача було скеровано відповідь вих. № 01/789 від 12.03.2016р. на претензію від 10.06.2015р. вих. №288 та зазначено, що 24.02.2015р. Публічним акціонерним товариством „ПІДПРИЄМСТВО ПО ВИРОБНИЦТВУ МЕДИЧНИХ ВИРОБІВ З ПОЛІМЕРНИХ МАТЕРІАЛІВ „ГЕМОПЛАСТ було отримано претензію Товариства з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА, з підстав того, що відповідачем не виконуються вимоги, встановлені п. 5.2.2. Договору сервітуту від 15.07.2009р.

У зазначеній відповіді на претензію, було вказано, що відповідач жодними діями не порушує вимоги укладеного Договору, так як він не приймав рішення щодо закриття колії. Також було зазначено, що в порушення п. 7.2. Договору від 15.07.2009р. позивачем не сплачено грошові кошти в сумі 32000,00 грн. на підставі рахунку №93 від 01.03.2012р. в якості авансу та вказано, що з травня 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА самостійно припинило подачу вагонів на під`їзну колію та майже три роки не зверталось до відповідача з цього питання.

У відповіді на претензію, посилаюсь на вимоги п. 7.1. Договору від 15.07.2009р., відповідач пропонував позивачу з`явитись за місцезнаходженням під`їзної колії для визначення її ремонту. (а.с. 53).

Також з наявного в матеріалах справи листа Одеської дирекції залізничних перевезень Державного підприємства „Одеська залізниця (станція Білгород-Дністровський) від 17.05.2019р. №107, скерованого на адресу позивача, вбачається, що Одеською дирекцією залізничних перевезень Державного підприємства „Одеська залізниця (станція Білгород-Дністровський) було повідомлено позивача, що 08.09.2015р. закінчився терміні дії Договору на подання (збирання) вагонів на під`їзну колію відповідача. Згідно змін №8 до технічно-розпорядчого акту станції Білгород-Дністровський, затверджених розпорядником начальника служби переведень від 15.04.2016р. під`їзна колія Публічного акціонерного товариства „ПІДПРИЄМСТВО ПО ВИРОБНИЦТВУ МЕДИЧНИХ ВИРОБІВ З ПОЛІМЕРНИХ МАТЕРІАЛІВ „ГЕМОПЛАСТ не діє, тому її експлуатація на теперішній час не є можливою.(а.с. 51).

На підставі викладеного та зазначеного, позивач просить суд стягнути з відповідача грошову суму невикористаної передоплати у розмірі 491423,90 грн.

Надаючи відзив на позовну заяву відповідачем було зазначено суду наступне. Відповідачем було визнано, що під час дії договору ним було отримано від позивача грошові кошти у сумі 799000,00 грн., а саме 21.08.2009р. 620000,00 грн., 15.10.2009р. 155000,00грн. та 01.03.2012р. 24000,00 грн.

Також відповідачем було зазначено суду, що за період дії договору позивачем були отримані послуги відповідача на суму 307576,10 грн.

Однак, відповідач зазначає, що підстави для повернення залишку передоплати відсутні з огляду на наступне.

Відповідно п. 4.1.1 Договору сервітуту, сума в розмірі 775000,00 грн., включаючи ПДВ, сплачується володільцем сервітуту на розрахунковий рахунок власника в якості першого платежу по цьому договору та здійснюється наступними етапами: а) сума в розмірі 620000,00грн., включаючи ПДВ сплачується володільцем сервітуту на розрахунковий рахунок власника протягом 10 робочих днів з моменту підписання цього договору; б) сума, що залишилась в розмірі 155000,00 грн., включаючи ПДВ сплачується володільцем сервітуту розрахунковий рахунок власника після закінчення ремонтних робіт, визначених та погоджених сторонами в Угоді про терміни та якість ремонтних робіт на ділянці (додаток №2), який є складовою та невід`ємною частиною цього договору.

Також, посилаючись на п. 5.2.1. Договору, відповідачем було зазначено суду, що ним обов`язки виконано та залізнична колія була відремонтована та за даними бухгалтерського обліку відповідачем було витрачено 544606,800 грн. для здійснення ремонту залізничної колії, які були сплачені відповідно до договорів №90/Р від 12.08.2009р. та №92/Р від 16.10.2009р., відповідачем було забезпечено допуск вагонів позивача для проїзду по ній відповідно до умов Договору сервітуту від 15.07.2009р., що не оспорюється позивачем та підтверджується актами виконаних робіт, які є в матеріалах справи.

За посиланням відповідача, 15.10.2009р. позивачем були виконані зобов`язання, встановлені підпунктом б) пункту 4.1.1. Договору сервітуту, та перераховано на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти в сумі 155000,00 грн. Як вказується позивачем та не оспорюється відповідачем, позивач користувався правом проїзду по залізничній колії з листопада 2009 по травень 2012 року, при цьому був здійснений проїзд всього 55 залізничних вагонів, з них - 535 залізничних вагонів ТОВ „АрселорМіттал Пекеджінг Україні, що підтверджено актами виконаних робіт, копії яких додаються та 21 залізничний вагон ПАТ „Гемопласт. Таким чином, під`їзна колія була завантажена вагонами позивача на 96,22%.

Відповідач зазначає, що відповідно до п. 7.1. та 7.2. Договору, 01.03.2012 року сторонами було погоджено вартість ремонтних робіт, та відповідачем, на підставі п. 7.2. Договору сервітуту було виставлено рахунок № 93 від 01.03.2012 року на суму 56000,00грн., який в той же день був частково оплачений позивачем в сумі 24000,00 грн.

В подальшому, позивач відмовився сплатити залишок суми в розмірі 32000,00 грн. та під час перемовин повідомив, що немає наміру використовувати залізничну гілку. Зазначена обставинна підтверджується тим, що з березня 2012р. позивач фактично припинив подану вагонів, так в березні 2012 року було подано 6 вагонів, у квітні 2012 року - 6 вагонів, у травні 2012 року - 1 вагон, у червні 2012 року - 0 вагонів, у липні 2012 року - 0 вагонів.

Отже, з травня 2012 року позивач самостійно припинив подачу вагонів на під`їзну колію, а відповідач був позбавлений можливості з`ясувати з яких підстав було припинено подачу вагонів, так як, відповідно п. 5.2.3. Договору сервітуту взяв на себе зобов`язання не втручатись у поточну діяльність володільця сервітуту. Як вбачається з листа начальника станції Білгород-Дністровський від 30.12.2014 року №133 (а.с. 49) під`їзна колія ПАТ „Гемопласт закрита для подачі та забирання вагонів з 04.07.2012 року, що свідчить про те, що під`їзна колія відповідача була закрита через два місяці після припинення подачі залізничних вагонів позивачем та внаслідок невиконання позивачем своїх зобов`язань за Договором сервітуту від 15.07.2019 року.

В подальшому, як вказує відповідач, а саме з 15.01.2015р., позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогою про повернення сум авансових платежів. Відповідач у своїх відповідях на претензії позивача (а.с. 52, 53) неодноразово пропонував позивачу надіслати свого представника для визначення необхідності здійснення ремонту колії, як це передбачено п. 7.1. Договору сервітуту від 15.07.2009р., однак, позивачем не було здійснено жодних дій щодо виконання зобов`язань, встановлених вищевказаним пунктом договору.

Таким чином, за посиланням відповідача, вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, так як позивачем не доведено, якими своїми діями відповідач порушив умови Договору сервітуту від 15.07.2009 року.

У поданій заяві про застосування строків позовної давності відповідачем було визначено наступне.

Як вбачається із позовної заяви та доданих до неї документів, позивач вважав що його право порушено та довідався про порушення свого права та особу, яка його порушила, щонайменше з 15 січня 2015 року, коли вперше звернувся до відповідача із вимогою про повернення суми сплаченого авансу, яка була викладена у претензії за вих. №8 від 15.01.2015р.

Водночас, позивач звернувся до господарського суду за захистом свого порушеного права з пропущеним строком, а саме 01 жовтня 2019 року, про що свідчить номер та дата позовної заяви - вих. №451/1 від 01.10.2019р.

Таким чином, як вказує відповідач, з моменту, коли позивач дізнався про порушення свого права та особу, яка його порушила (15.01.2015 р.) до звернення з позовною заявою до суду (01.10.2019 р.) минуло 4 роки 8 місяців та 15 днів.

Зверталась увага суду відповідачем на те, що частина первинних документів, наприклад акти виконаних робіт на ремонт залізничної колії, який відбувався у 2009 році на загальну суму 544606,80 грн., які були сплачені відповідачем на користь позивача, відповідно договорів №90/Р від 12.08.09р. та №92/Р від 16.10.09р., вже знищена у зв`язку із закінченням терміну зберігання, так відповідно Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженому наказом Мінюсту від 12.04.2012 № 578/5 (далі Перелік), а саме п. 336 Розділу III, відповідно до якого Первинні документи і додатки до них, що фіксують факт виконання господарських операцій і стали підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку та податкових документах (касові, банківські до кументи, ордери, повідомлення банків і переказні вимоги, виписки банків, корінці квитанцій, банківських чекових книжок, наряди на роботу, акти про приймання, здавання і списання майна й матеріалів, квитанції і накладні з обліку товарно-мате ріальних цінностей, рахунки-фактури, авансові звіти тощо), зберігаються протягом трьох років.

З огляду на це, відповідач не зможе в повному обсязі надати суду всі докази, які стосуються даної справи, що може призвести до прийняття рішення на підставі доказів, які стали неповними через сплив часу.

Підсумовуючи викладене, відповідач наголошує, що позивачем подано позовну заяву з пропуском строку позовної давності, в зв`язку з чим у суду є підстави відмовити в позові.

У поданій відповіді на відзив позивачем було наведено наступне.

Відповідно до абз. 3, сторінки 3 відзиву (а.с. 107) відповідач посилається на п.п. 7.1., 7.2. Договору, як на підставу виставлення рахунку для сплати передоплати та як слідство подальшої відмови Відповідача для проведення ремонтних робіт. Позивач вказує, що відповідачем неправильно трактується положення пункту 7.2. Договору, оскільки відповідно до тексту п. 7.2. у позивача відсутній обов`язок для сплати авансом плати за сервітут в розмірі, необхідному на покриття ремонтних робіт. Пунктом 7.2. Договору передбачено лише право відповідача вимагати у позивача сплати авансом плати за сервітут в розмірі, необхідному на покриття ремонтних робіт.

Крім того, було звернуто увагу суду на той факт, що на дату виставлення рахунку №93 від 01.03.2012р. (а.с. 110), на рахунку відповідача вже була сума передоплати у розмірі 467423,90 грн.

Абз. 4, сторінки 3 відзиву (а.с. 107) зазначено, що: «в подальшому, позивач відмовився сплатити залишок суми в розмірі 32000, 00 грн. та під час перемовин повідомив, що не має наміру використовувати залізничну гілку» - це міркуванням Відповідача, не підтверджене жодним доказом та спростовується тим, що позивач з 2012р. неодноразово звертався до відповідача з проханням дотримуватись обов`язку, передбаченого п. 7.1. Договору.

Пунктом 7.1. Договору передбачено, що ремонтні роботи на ділянці, у випадку їх необхідності, здійснюються відповідачем за свій рахунок власними силами або із залучення спеціалізованих організацій.

Стосовно „неодноразового звернення до відповідача з вимогою про повернення сум авансових платежів абз. 5, сторінки 3 Відзиву (а.с. 107), позивач звертає увагу суду на те, що дані вимоги були направлені, в зв`язку з порушенням відповідачем п. 7.1. та у відповідності до п. 8.4. Договору.

Згідно до п. 8.4. Договору, у разі порушення відповідачем п. 5.2.2. цього Договору і не забезпечення позивачу можливості використання свого права відповідно до цілей сервітуту, позивач має право вимагати сплати відповідачем неустойки в розмірі 0,01% від сплачених йому авансом позивачем плати за сервітут, за кожен день неможливості користування сервітутом, а в разі якщо така неможливість триватиме більше 30 днів, вимагати негайного повернення всіх сплачених авансом сум. При цьому відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачеві всі збитки від простою вагонів і вантажів, включаючи неотриманий прибуток (упущену вигоду) і ін. Оскільки з відповідачем позивача поєднує не лише тривалі партнерські відносини, позивач до останнього сподівався на розуміння відповідача та зваженість його рішень та не звертався до суду з метою стягнення пені, передбаченою п. 8.4., стягнення штрафу, індексу інфляції, 3% річних, розірвання договору та відшкодування збитків, завданих розірванням договору, в розумінні ст. 653 ЦК України.

Тобто, як вказує позивач, звернення до відповідача з пропозицією повернути суму авансу, на підставі п .8.4. Договору - є видом штрафної санкції та може бути порівняно з поверненням суми невикористаної передоплати.

Стосовно посилання відповідача, що грошові кошти в сумі 491423,90 грн. є платою за сервітут, які використані відповідно до умов Договору, а невикористання позивачем свого права володіння чужими майном не може буди підставою для визнання винним відповідача у порушенні господарського зобов`язання, за твердженням позивача спростовується наступним:

Відповідно до п.3 ст. 403 ЦК України, особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Пунктом п. 4.1. Договору „Порядок та умови сплати сервітуту сторони домовилися, що плата за сервітут здійснюється в гривнях в еквіваленті 75 доларів США, включаючи ПДВ, за офіційним курсом, установленим Національним банком на момент оплати, за проїзд одного вагону позивача в двох напрямках (в`їзд і виїзд). Відповідно до пояснень відповідача, при підрахунку вартості одного вагону, відповідно до п. 4.1. до загальної кількості вагонів, сума невикористаної передоплати складає 491423,90грн., що не заперечується відповідачем.

Стосовно заяви про застосування позовної давності, на думку позивача, відповідачем не вірно застосовано положення п. 5 ст. 261 ЦК України.

15.07.2009р. між позивачем та відповідачем укладений Договір сервітуту транспортної залізничної магістралі.

Пунктом першим Договору передбачено, що власник (відповідач) надає право проїзду на транспортному засобі і провезення вантажів в товарних вагонах по ділянці під`їзної залізничної колії, розташованого на території підприємства власника, розташованого за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Маяковського, 57 і є його власністю на підставі права колективної власності, на користь володаря сервітуту (позивача) на умовах і в порядку, визначених цим Договором. Сервітут, встановлений цим договором, є тимчасовий з правом продовження.

Пунктом 9.1. Договору зазначено, що цей договір вступає в силу з моменту підписання і укладається терміном на п`ять років. Якщо інше не буде в письмовій формі погоджено сторонами на такий же термін кожний наступний раз у випадку, якщо Позивач не пізніше, ніж за один місяць до закінчення Договору, повідомить письмово Відповідача про свою згоду.

16.06.2014р. до Договору було укладено додаткову угоду № 2, відповідно до умов якої строк дії Договору складає 10 років з моменту його підписання, а саме до 15.07.2019р., включно.

Посилаючись на ст.ст. 598, 631 ЦК України, позивачем було зазначено суду, що оскільки строк дії Договору закінчився 15.07.2019р., позовна давність не сплинула.

Відповідачем було подано до суду письмові заперечення в порядку ст. 167 ГПК України та зазначено суду наступне.

Відповідач зазначає, що посилання позивача на те, що строк позовної давності розпочався із закінченням строку дії договору є необґрунтованими та як, зазначалось у відзиві та вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, позивач вважав що його право порушено та довідався про порушення свого права та особу, яка його порушила саме 15.01.2015р., коли звернувся до відповідача із вимогою про повернення суми сплаченого авансу, яка була викладена у претензії за вих. № 8 від 15.01.2015р.

Водночас, як вказує відповідач, позивач звернувся до суду із захистом свого порушеного права тільки 01.10.2019р., про що свідчить номер та дата позовної заяви. Таким чином, як зазначає відповідач, з моменту коли позивач дізнався про порушення свого права та особу, яка його порушила, а саме 15.01.2015р., до звернення з позовною заявою до суду 01.10.2019р., минуло 4 роки 8 місяців та 15 днів.

Позивач, надаючи доповнення до відповіді на відзив, стосовно початку перебігу строку позовної давності та спливу позовної давності, зазначав, зокрема, що предметом позову у даній справі є стягнення невикористаної суми передоплати у розмірі 491426,90грн. Оскільки строк дії договору сплинув 15.07.2019р. та відповідач не здійснив жодних дій, щодо повернення невикористаної передоплати у розмірі 491426,90 грн., позивач звернувся з претензією №379 від 07.08.20190р., в якій просив повернути йому суму невикористаної передоплати.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників Товариства з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА та Публічного акціонерного товариства „ПІДПРИЄМСТВО ПО ВИРОБНИЦТВУ МЕДИЧНИХ ВИРОБІВ З ПОЛІМЕРНИХ МАТЕРІАЛІВ „ГЕМОПЛАСТ під час розгляду справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є, зокрема, забезпечення гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів кожного.

Згідно ст.4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Частиною 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, правовідносини між Публічним акціонерним товариством „ПІДПРИЄМСТВО ПО ВИРОБНИЦТВУ МЕДИЧНИХ ВИРОБІВ З ПОЛІМЕРНИХ МАТЕРІАЛІВ „ГЕМОПЛАСТ, як власником, та Товариством з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА, володарем сервітуту, виникли на підставі укладеного між ними 15 липня 2009р. Договору сервітуту.

Судом враховано, що відповідно до п. 9.1. Додаткової угоди №2 до Договору сервітуту від 15.07.2009р. визначено, що даний договір вступає в силу з моменту його підписання та укладається строком на 10 років, тобто до 15.07.2019 року включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 401 Цивільного кодексу України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно до ч.ч. 1-3 ст. 403 Цивільного кодексу України, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 Цивільного кодексу України, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Товариством з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА, на виконання вимог укладеного договору було здійснено передоплату у розмірі 799000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №№ 714 від 20.08.2009р., 932 від 15.10.2009р. та 452 від 01.03.2012р., копії яких наявні в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Як встановлено судом та визнано сторонами за час розгляду справи, між сторонами було складено та підписано наступні акти виконаних робіт, а саме: №983 від 30.11.2009р., №1049 від 30.12.2009р., №64 від 31.10.2010р., №129 від 28.02.2010р., №210 від 31.03.2010р., №297 від 30.04.2010р., №385 від 31.05.2010р., №468 від 30.06.2010р., №563 від 30.07.2010р., №638 від 31.08.2010р., №739 від 30.09.2010р. на загальну суму наданих послуг у розмірі 307577,00 грн.

Судом встановлено, та не заперечується сторонами спору, що у подальшому між сторонами не підписувались акти виконаних робіт, отже, відповідачем послуги, що обумовлені умовами Договором сервітуту від 15.07.2009р. у подальшому, після підписаних вищезазначених актів виконаних робіт, не надавались.

Відповідно до листа від 05.03.2015р. №12 Одеською дирекцією залізничних перевезень Державного підприємства „Одеська залізниця (станція Білгород-Дністровський) було повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА, на запит позивача від 24.02.2015р. №59, що кожен вагон який надходив на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА у період з листопада 2009 року по травень 2012 року прибував за документом накладною СМГС. За даним документом визначена маса вантажу, який прибував. Також було звернуто увагу на те, що вантажопідйомність одного вагону 71 тона, тара з документа 22 тони, в результаті максимальна маса вагону з вантажем 93 тони. На вагони, які надходили на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА за період з листопада 2009 року по травень 2012 року на станцію Білгород-Дністровський ніяких телеграфних повідомлень, щодо надлишку вантажу в них не надходило, зафіксованих фактів порушення норм вантажопідйомності вагонів не було. (а.с. 50).

10.06.2015р. за вих. №288 Товариство з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА на адресу відповідача скерувало претензію, відповідно до якої позивачем було зазначено, що листом №133 від 30.12.2014р. позивача проінформовано, що з 04.07.2012р. під`їзна колія Публічного акціонерного товариства „ПІДПРИЄМСТВО ПО ВИРОБНИЦТВУ МЕДИЧНИХ ВИРОБІВ З ПОЛІМЕРНИХ МАТЕРІАЛІВ „ГЕМОПЛАСТ закрита для подавання та збирання вагонів по теперішній час. Експлуатація під`їзної колії заборонена.

Листом позивача від 15.01.2015р. за вих. №8, Товариство з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА повідомило відповідача, що 15.06.2009р. між ними було укладено Договір сервітуту та додатковою угодою №2 до Договору строк дії договору продовжено до 2017 року.

Зазначено, що пунктом першим Договору передбачено, що власник сервітуту надає право проїзду на транспортному засобі та провезення вантажу в товарних вагонах по ділянці під`їзної залізничної колії, розташованої на території підприємства власника, розташованого за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Маяковського, 57.

Відповідно до п. 5.2.2. Договору власник зобов`язаний забезпечити володарю сервітуту можливість використання свого права відповідно до цілей сервітуту.

Листом №133 від 30.12.2014р. позивача проінформовано, що з 04.07.2012р. під`їзна залізнична колія „ГЕМОПЛАСТ зачинена для подачі та прибирання вагонів. Експлуатація під`їзної залізничної колії заборонена.

Також в претензії було зазначено, що відповідно до вищенаведеного та визначеного та відповідно до умов Договору сервітуту від 15.06.2009р. позивач просив відповідача забезпечити можливість Товариству з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА використовувати своє право відповідно до цілі сервітуту або повернути суму, сплачену в якості авансу, відповідно до п. 8.4. Договору. (а.с. 45).

Відповідно до п. 8.4. Договору, у разі порушення власником п. 5.2.2. даного Договору та не забезпечення володарю сервітуту можливості використання свого права відповідно до цілей сервітуту, володар сервітуту має право вимагати сплати власником неустойки в розмірі 0,01% від сплаченої йому авансом володарем сервітуту плати за сервітут, за кожен день неможливості користування сервітутом, а в разі якщо така неможливість використання сервітуту триватиме більш 30 днів, вимагати негайного повернення всіх сплачених авансом сум. При цьому власник зобов`язаний відшкодувати володарю сервітуту всі збитки від простою вагонів та вантажів, включаючи неодержаний прибуток (упущену вигоду).

19.02.2015р. вих. № 01/472 відповідачем на адресу позивача було скеровано відповідь вих. №01/472 на претензію від 15.01.2015р. вих. №8 та зазначено, що 11.02.2015р. Публічним акціонерним товариством „ПІДПРИЄМСТВО ПО ВИРОБНИЦТВУ МЕДИЧНИХ ВИРОБІВ З ПОЛІМЕРНИХ МАТЕРІАЛІВ „ГЕМОПЛАСТ було отримано претензію Товариства з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА, з підстав того, що відповідачем не виконуються вимоги встановлені п. 5.2.2. Договору сервітуту від 15.07.2009р.

У зазначеній відповіді на претензію позивача, відповідачем було вказано, що він жодними діями не порушує вимоги укладеного Договору, так як не приймав рішення щодо закриття колії. Також було вказано, зокрема, що з травня 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА самостійно припинило подачу вагонів на під`їзну колію та майже три роки не зверталось до відповідача з цього питання. (а.с. 52).

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено, що позивачем на виконання умов Договору сервітуту від 15.07.2009р. було перераховано відповідачу грошову суму у вигляді авансу у розмірі 799000,00 грн., також судом встановлено, що між сторонами було складено та підписано акти виконаних всього на загальну суму 307577,00 грн., що також визнано сторонами за час розгляду справи.

Судом прийнято до уваги лист позивача за вих. №8 , відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА ще 15.01.2015р. просило відповідача забезпечити можливість Товариству з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА використовувати своє право відповідно до цілі сервітуту або повернути суму, сплачену в якості авансу, відповідно до п. 8.4. Договору.

Також судом встановлено та не заперечується сторонами, що у подальшому позивачем не було реалізоване відповідне право на використання цілей сервітуту та не отримано з боку відповідача залишку суми передоплати в розмірі 491423,90 грн..

Таким чином, суд вважає вимоги позивача, направлені на повернення йому грошової суми в розмірі 491423,90 грн., обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та законними.

Щодо заперечень відповідача, які надавались ним за час розгляду справи та його обґрунтувань, наведених у відзиві на позовну заяву, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось вище, судом встановлено і відповідачем підтверджено факт отримання від позивача грошових коштів у сумі 799000,00 грн. та визнано, що за період дії договору позивачем були отримані послуги відповідача всього на загальну суму 307576,10грн.

Відповідно до п. 4.1.1. Договору, сума в розмірі 775000,00 грн., включаючи ПДВ сплачується володільцем сервітуту на розрахунковий рахунок власника в якості першого платежу по цьому договору та здійснюється наступними етапами: а) сума в розмірі 620000,00грн., включаючи ПДВ сплачується володільцем сервітуту на розрахунковий рахунок власника протягом 10 робочих днів з моменту підписання цього договору; б) сума, що залишилась в розмірі 155000,00 грн., включаючи ПДВ сплачується володільцем сервітуту розрахунковий рахунок власника після закінчення ремонтних робіт, визначених та погоджених сторонами в Угоді про терміни та якість ремонтних робіт на ділянці (додаток №2), який є складовою та невід`ємною частиною цього договору.

Згідно до п. 5.2.1. Договору, власник зобов`язаний зробити ділянку, придатну для проїзду залізничних вагонів володаря сервітуту шляхом здійснення власними силами або з залученням спеціалізованих організацій, ремонтних робіт, визначених та узгоджених сторонами в Угоді про строки та якість ремонтних робіт на Ділянці (додаток №2), який є невід`ємною частиною даного Договору, протягом 75 днів з дати здійснення оплати 620000,00 грн., як зазначено у п. 4.1.1. (а) даного Договору, з ціллю реалізації володарем сервітуту наданого йому права.

Відповідно до п. 7.1. Договору, ремонтні роботи на ділянці, у разі їх необхідності, здійснює власник за свій рахунок власними силами або з залученням спеціалізованих організацій. Необхідність здійснення ремонту визначається обома сторонами.

Згідно до п. 7.2. Договору, власник має право вимагати у володаря сервітуту сплати авансом плати за сервітут в розмірі, необхідної для покриття ремонтних робіт пропорційно кількості вагонів володаря сервітуту та власника, перевезених на ділянку до моменту здійснення ремонтних робіт на ділянці.

Отже, аналізуючи умови та положення Договору сервітуту від 15.07.2009р., зокрема, вищезазначені вище пункти, суд приходить до висновку, що безпідставними є доводи та твердження відповідача, що ним правомірно було зараховано залишкову суму передоплати, здійсненої позивачем, у якості відшкодування витрат на проведений ремонт залізничної колії, оскільки, на думку суду, він не мав на це правових підстав, за відсутності узгодження таких дій з позивачем, із врахуванням того факту, що відповідно до п. 7.1. Договору сторонами було погоджено, що ремонтні роботи на ділянці, у разі їх необхідності, здійснює власник за свій рахунок, та враховуючи, що сторонами було обумовлено те, що необхідність здійснення ремонту повинно визначатись обома сторонами, на підтвердження чого відповідачем належних доказів суду не надано.

На підставі викладеного та зазначеного, суд зазначає, що доводи та твердження відповідача не відповідають фактичним обставинам справи, умовам укладеного договору, недоведені та безпідставні.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

11.11.2019р. відповідачем до суду було подано заяву про застосування позовної давності до вимог про стягнення боргу у розмірі 491423,90 грн. в порядку ст.223 ГК України, ст.267 ЦК України.

Відповідно до ст.ст.256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами ч.ч.3,4 ст.267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Судом встановлено за час розгляду справи, що за укладеним між сторонами договором, останній акт виконаних робіт №739 між сторонами було складено та підписано 30.09.2010р. та у подальшому між сторонами не підписувались акти виконаних робіт, отже, відповідачем послуги, що обумовлені умовами Договором сервітуту від 15.07.2009р. у подальшому, після підписаних актів виконаних робіт, не підтверджені.

За час розгляду справи судом було надано оцінку поданим доказам та встановлено, що 15.01.2015р. за вих. №8 Товариство з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА на адресу відповідача скерувало претензію, відповідно до якої, зокрема, просило відповідача забезпечити можливість Товариству з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА використовувати своє право відповідно до цілі сервітуту або повернути суму, сплачену в якості авансу, відповідно до п. 8.4. Договору. (а.с. 45).

Аналізуючи дану претензію суд зазначає, що позивачем вперше було висунуто вимогу відповідачу щодо здійснення повернення йому авансу, сплаченого за умовами укладеного між ними Договору сервітуту від 15.07.2009р., саме в зазначеній претензії від 15.01.2015 року.

Судом критично оцінюється доводи та твердження позивача стосовно того, що в зазначеній претензії ним було висунуто вимогу, направлену задля використання свого права відповідно до цілі сервітуту, оскільки як вже встановлено судом, після 30.09.2010р. між сторонами не підписувались акти виконаних робіт та відповідні послуги, що обумовлені умовами Договором сервітуту від 15.07.2009р., позивачем не отримувались, отже, позивачем не реалізовувалось своє право щодо отримання права проїзду на транспортному засобі та провезення вантажу в товарних вагонах по ділянці під`їзної залізничної колії, на умовах та в порядку, визначених Договором сервітуту від 15.07.2009р., дуже тривалий час, перевищуючий якнайменш 30 днів, обумовлені договором, неможливість використання свого права протягом яких, надавала позивачу право вимагати негайного повернення усіх сплачених авансом сум. (п. 8.4 Договору).

Згадану претензію від 15.01.2015р. вих. №8 Товариства з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА було отримано 11.02.2015р. Публічним акціонерним товариством „ПІДПРИЄМСТВО ПО ВИРОБНИЦТВУ МЕДИЧНИХ ВИРОБІВ З ПОЛІМЕРНИХ МАТЕРІАЛІВ „ГЕМОПЛАСТ.

Отже, аналізуючи наявні в матеріали справи докази, а також виходячи зі змісту претензії Товариства з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА від 15.01.2015р. за вих. №8, яка була отримана відповідачем 11.02.2015р., суд приходить до висновку, що позивачем було висунуто вимогу відповідачу як щодо надання йому права забезпечення можливості використання цілей сервітуту, як то передбачено договором, так і щодо повернення суми сплаченого авансу, враховуючи проміжок часу, протягом якого позивач своє право згідно цілей сервітуту не реалізовував, а відповідач не забезпечував.

Окремо, щодо вимоги позивача про повернення коштів - суми, сплаченої в якості авансу, про що визначено у вимозі від 15.01.2015р., слід зазначити, що оскільки строку для повернення таких авансових коштів визначено не було, судом враховано приписи ч.2 ст. 530 Цивільного кодексу України, де визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З листа Публічного акціонерного товариства „ПІДПРИЄМСТВО ПО ВИРОБНИЦТВУ МЕДИЧНИХ ВИРОБІВ З ПОЛІМЕРНИХ МАТЕРІАЛІВ „ГЕМОПЛАСТ від 19.02.2015р. вих. № 01/472, вбачається, що претензію позивача від 15.01.2015р. відповідачем було отримано 11.02.2015р., іншого сторонами не підтверджено, факт отримання претензії відповідачем саме 11.02.2015р. позивачем не спростовувався, отже, на думку суду, зобов`язання з повернення авансових коштів на користь позивача у відповідача виникло з 19 лютого 2015 року.

До спірних відносин сторін мають застосовуватися положення щодо загальної позовної давності у три роки, тобто з часу, коли особа дізналась, або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

При цьому, встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Визначення початку відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України.

Ч.1 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 Цивільного кодексу України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Аналіз статті 261 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов.

Таким чином, враховуючи приписи ч.ч.1,5 ст.261 ЦК України, з 19.02.2015р., розпочався перебіг позовної давності за зобов`язанням відповідача, і сплинув цей строк, відповідно, 19.02.2018р.

Позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНИ була оформлена позивачем 01.10.2019р., та звернувся з позовом до суду позивач 16.10.2019р., про що свідчить штемпель суду на позовній заяві за вх. №3148/19.

Таким чином позивачем пропущений строк позовної давності на звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача 491423,90 грн. При цьому, жодних причин поважності пропуску строку позовної давності позивачем суду не наведено.

Виходячи із вимог статті 261 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосовувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право або охоронюваний законом інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи приписи пункту 4 статті 267 ЦК України, приймаючи до уваги заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА про стягнення з Публічного акціонерного товариства „ПІДПРИЄМСТВО ПО ВИРОБНИЦТВУ МЕДИЧНИХ ВИРОБІВ З ПОЛІМЕРНИХ МАТЕРІАЛІВ „ГЕМОПЛАСТ 491423,90 грн., у зв`язку зі спливом позовної давності, за наявності заяви відповідача про її застосування.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 7371,36 грн. покладаються на позивача, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА відмовити в повному обсязі.

2.Судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 7371,36грн. покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю „АРСЕЛОРМІТТАЛ ПЕКЕДЖІНГ УКРАЇНА.

Повний текст рішення складено 12 лютого 2020 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Суддя Т.Г. Д`яченко