ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2020 р. м.Київ Справа№ 910/11120/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тищенко О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 21.10.2019 (повне рішення складено 22.10.2019)

у справі №910/11120/19 (суддя Баранов Д.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 190 440, 00 грн,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 190 440, 00 грн. збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами договору перевезення, не забезпечив збереження вагонів № 56952583, 57921660, 57921678, 57597684, 57599011 у технічному стані, що призвело до їх розукомплектації, у зв`язку з чим, позивачем були понесені витрати на проведення ремонту вагонів, що стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду. Нормативно в обгрунтування позову позивач посилався на приписи ст. ст. 22, 1166 Цивільного кодексу України, ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його постановлення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.10.2019 у справі №910/11120/19 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" - задоволено, вирішено стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" збитки в розмірі 190 440,00 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 856,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки при перевезенні орендованих позивачем вагонів, залізницею не було дотримано вимог щодо їх збереження (схоронності), внаслідок чого Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" були понесені витрати на оплату вартості ремонту з урахуванням вартості замінених деталей на загальну суму 190 440,00 грн (з урахуванням ПДВ), то за таких підстав, покладення відповідальності на відповідача за заподіяні позивачу збитки є правомірним та справедливим, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" про стягнення збитків є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню на суму, яка зазначена позивачем у позовній заяві, тобто в розмірі 190 440,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач (Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця") звернувся 18.11.2019 (згідно інформації відділення поштового зв`язку АТ "Укрпошта" на конверті) до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2019 у справі №910/11120/19 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" - відмовити у повному обсязі. Також скаржник просить долучити до матеріалів справи докази, а саме: акти виконаних робіт та звернення до правоохоронних органів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції було ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- позивачем не подано жодних доказів правомірності володіння на будь-якому майновому праві вагонами № 56952583, 57921660, 57921678, 57597684, 57599011, які здійснювали перевезення згідно залізничних накладних № 46203121, 45907250, 45977899, 48486062, 46119202, як не надано доказів, що позивач використовував вказані вагони у своїй господарській діяльності, а тому позивачем не доведено порушення своїх прав;

- перевезення вагонів № 56952583, 57921660, 57921678, 57597684, 57599011 згідно залізничних накладних № 46203121, 45907250, 45977899, 48486062, 46119202 здійснювалось згідно з умовами Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, і в на підставі статті 46 та параграфу 1 статті 47 якої передбачено обов`язкове пред`явлення претензії перевізнику, чого позивачем не було дотримано;

- суд першої інстанції необґрунтовано визнав належними та допустимими доказами витрат позивача на ремонт вагонів в сумі 190 440,00 грн акт виконаних робіт та акт звірки взаєморозрахунків від 30.06.2019, складений між позивачем та особою, яка здійснювала відповідний ремонт;

- позивачем всупереч п. 3 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України не наведено обгрунтованого розрахунку суми позовних вимог у розмірі 190 440,00 грн, як не надано документів в підтвердження фактичної вартості проведених вагоноремонтних робіт та вартості встановлених запасних частин;

- обумовлені ст. 105, 126 Статуту залізниць України підстави для відшкодування відповідачем шкоди - відсутні, оскільки позивачем не доведено ні вини відповідача, ні розміру завданих збитків.

Крім того, скаржник в додаткове обгрунтування заперечень посилався на те, що згідно інформації, наданої вагоноремонтними підприємствами - підрозділами АТ «Укрзалізниця», які здійснювали такий ремонт, вартість ремонту (технічного обслуговування) становила:

- вагона № 56952583 - 1447,66 грн з ПДВ - згідно акту № 16/025 від 18.03.2019;

- вагона 57921660 - 923,02 грн. з ПДВ - згідно акту № 360(259) від 25.03.2019;

- вагона 57921678, - 3 676,07 грн з ПДВ - згідно акту № 54/025 від 26.03.2019;

- вагона 57597684, - 1 531,51 грн з ПДВ - згідно акту № 3 від 31.03.2019;

- вагона 57599011 - 2 082,46 грн з ПДВ - згідно акту № 37/025 від 21.03.2019.

Вказані акти скаржник просив суд апеляційної інстанції прийняти в якості доказів, як і відповідні звернення до правоохоронних органів, та врахувати їх в обгрунтування позиції скаржника по суті спору.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2019, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2019 у справі № 910/11120/19 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Станік С.Р., судді Шаптала Є.Ю., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №910/11120/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2019, ухвалено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, встановлено учасникам справ строк для подання пояснень, клопотань, заперечень протягом 10 днів з дня вручення ухвали.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи - не заявлено.

Позиція Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс"

28.12.2019 до канцелярії Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" надійшов відзив на апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції та додаткове рішення

Відзив надісланий засобами поштового зв`язку 26.12.2019 згідно відбитку поштового штемпеля, тобто у строк, визначений ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2019, до відзиву подано доказ надсилання іншій стороні спору, у зв`язку з чим останній в порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України приймається судом апеляційної інстанції та його доводи враховуються в межах даного апеляційного провадження щодо оскарження рішення суду першої інстанції від 21.10.2019 в частині заперечення доводів на апеляційну скаргу щодо оскарження наведенного рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилався на обгрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, та відсутносі підстав для його скасування в апеляційному порядку.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Для забезпечення курсування вагонів залізничними коліями позивачем (замовник) було укладено договір № ПР/М-15103/НЮі (з відповідними змінами згідно додаткових угод) про надання послуг власнику, орендатору або оператору щодо організації курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування від 09.11.2015 року з державним підприємством "Придніпровська залізниця" (виконавець).

Відповідно до п. 1.2 договору № ПР/М-15103/НЮі, сторони керуються цим договором, законами України, Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів залізничним транспортом України, Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, Соглашением о международном железнодорожном грузовом сообщении (СМГС) (Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення), "Правилами експлуатації власних вантажних вагонів", іншими нормативними документами.

Відповідно до залізничних накладних № 46203121, № 45907250, № 45977899, № 48486062, № 46119202 у лютому-березні 2019 року Акціонерним товариством "Українська залізниця" було прийнято до перевезення вантажні вагони, які знаходяться в оренді Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" зокрема:

№ 56952583 зі станції відправлення - Інгулец до станції призначення - ЖСР Ганіска при Кошицах,

№ 57921660 зі станції відправлення - Кривий Ріг до станції призначення - Ніколаєв-Грузовий (експ.),

№ 57921678 зі станції відправлення - Роковатая до станції призначення - ЖСР Чієрна над Тисою,

№ 57597684 зі станції відправлення - Сартана до станції призначення - Сартана,

№ 57599011 зі станції відправлення - Інгулец до станції призначення - ЖСР Чієрна над Тисою.

Суд апеляційної інстанції дослідивши наведені накладні встановив, що в графах № 7 зазначених залізничних накладних («Вагон») вказується позивач, як особа, яка є володільцем відповідного вагона, яким здійснюється перевезення залізничними коліями.

Прямуючи до пункту призначення, зі станції відправлення до станції призначення в період знаходження вагонів у відповідальності Акціонерного товариства "Українська залізниця" вагони, що були пошкоджені та відчеплені із зазначенням причини відчеплення - розукомплектація деталей, про що були складені відповідно акти про пошкодження вагонів форми ВУ-25М, акти загальної форми ГУ-23 та повідомлення про ремонт форми ВУ-23М.

Позивач наголошував, що внаслідок пошкодження (розукомплектування) вагонів ним передано структурному підрозділу експлуатаційного вагонного депо регіональної філії відповідача аналогічні деталі, які були відсутні на вагонах, для подальшого їх встановлення на вагони, оскільки дані вагони використовуються у господарській діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс".

У відповідності до повідомлень форми ВУ-36М, а саме: 2585 від 11.03.2019, № 7711 від 13.03.2019, № 7736 від 21.03.2019, № 4594 від 22.03.2019, № 8065 від 04.03.2019 вагони були прийняті структурним підрозділом експлуатаційного вагонного депо регіональної філії Акціонерного товариства "Українська залізниця" для проведення ремонту та технічного огляду.

Згідно із повідомлень проведення ремонтних робіт на структурному підрозділі експлуатаційного вагонного депо регіональної філії Акціонерного товариства "Українська залізниця" ремонт вантажних вагонів було завершено та по факту виконання поточного ремонту вагонів були складені Акт встановлення та Акт виконаних робіт, копії яких містяться в матеріалах справи.

Як про це вказує позивач, після проведення ремонту ним було прийнято на підставі Актів виконаних робіт та оплачено поточний ремонт вагонів, загальна вартість якого складає 158 700,00 грн (без ПДВ). Роботи з ремонту вагонів на замовлення позивача проводились Товариством з обмеженою відповідальністю "Ремвагонторг" згідно умов договору про надання послуг № 25у/14 від 19.02.2014 укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ремвагонторг".

Таким чином звертаючись до суду із даним позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" мотивує свої позовні вимоги тим, що за весь час, коли його (орендовані) вагони знаходились на шляху прямування залізничними коліями загального користування та перебували у володінні Акціонерного товариства "Українська залізниця", внаслідок незабезпечення останньою схоронності (збереження) майна (вагонів) при курсуванні залізничними коліями, позивачу було завдано збитки, які відповідно відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу в результаті заміни розукомплектованих деталей (ремонту вагонів) загальна вартість яких складає 190 440,00 грн (з урахуванням ПДВ).

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Згідно з ст. 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем.

Відповідно до п. 5.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.02.2015 за № 168/26613 перевезення власних вантажних вагонів у завантаженому і порожньому стані в усіх випадках (передислокація, ремонт тощо) оформляється перевізним документом (накладною) в електронному (із накладенням електронного цифрового підпису) або паперовому вигляді згідно з Правилами оформлення перевізних документів.

Приписами ст. 8 Статуту перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

За приписами п. 3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.02.2015 за № 168/26613, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до п. 4.1 вказаних Правил, випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що оформлені відповідачем накладні щодо залізничного перевезення зазначених вище вагонів, не містять будь-яких відміток відповідача про несправність вагонів та/або їх невідповідність правилам безпеки руху, закріплених у п. 3.4, п. 4.1 Правил експлуатації власних вантажних вагонів затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, п. 12.1 розділу 12 «Технічне обслуговування і ремонт рухомого складу, в тому числі спеціального самохідного рухомого складу» Правил технічної експлуатації залізниць, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20 грудня 1996 р. № 411, а також допущено відповідні вагони до руху шляхом прийняття їх до перевезення.

Наявними в матеріалах справи повідомленнями форми ВУ-23М, а саме: № 9242 від 24.02.2019, № 9741 від 22.02.2019, № 4003 від 21.02.2019, № 5012 від 03.03.2019 та № 4050 від 04.03.2019 виявлено несправності вагонів за № 56952583, № 57921660, № 57921678, № 57597684, № 57599011, що були направлені на технічне обслуговування внаслідок встановлення відсутності деталей, на підставі чого й були оформлені зазначені повідомлення в яких вказано про найменування несправностей.

Відповідно до п. 6.2.7 Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України, затвердженої наказом Укрзалізниці № 264-Ц від 28.10.1997 (зі змінами та доповненнями згідно наказом № 312-Ц від 07.06.2001), забороняється ставити в склад потягу вагони, гальмівне обладнання яких має хоча б одну з наступних несправностей: несправні повітророзподільники, електроповітророзподільники, електричний ланцюг ЕПГ (у пасажирському поїзді), авторежим, кінцевий або роз`єднувальний кран, випускний клапан, гальмівний циліндр, резервуар, робоча камера.

Згідно п. 6.2.1 Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України, затвердженої наказом Укрзалізниці № 264-Ц від 28.10.1997 (зі змінами та доповненнями згідно наказом № 312-Ц від 07.06.2001), при технічному обслуговуванні вагонів слід перевіряти дію автогальм на чутливість до гальмування і відпускання. Повітророзподільники й електроповітророзподільники, що працюють незадовільно, замінити справними.

Таким чином, відсутність головної та/або магістральної частини повітророзподільника є саме пошкодженням вагону, а їх несправність є забороною для поставлення такого вагону в склад потягу.

За фактом встановлення відсутності вищезазначених деталей, вагони № 56952583, 57921660, 57921678, 57597684, 57599011, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Металургтранс", були направлені на технічне обслуговування, про що свідчать оформлені відповідні повідомлення форми ВУ-23М.

Відповідно до п. 4.6 Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 875/5096 обов`язок охорони вагонів і вантажів на під`їзній колії покладається на підприємство. Якщо під`їзна колія обслуговується локомотивом залізниці, то охорону вагонів і вантажів до моменту фактичної подачі вагонів і з моменту збирання вагонів з під`їзної колії організовує залізниця.

Згідно з п.п. 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458 пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці. Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

На виконання вищезазначених Правил, у зв`язку з розукомплектуванням вагонів № 56952583, № 57921660, № 57921678, № 57597684, № 57599011 їх було відправлено до структурного підрозділу експлуатаційного вагонного депо регіональної філії Акціонерного товариства "Українська залізниця" для проведення ремонтних робіт, що підтверджується повідомленнями про приймання вантажних вагонів із форми ВУ-36М.

Як про це вказувалось позивачем та що також встановлено судом, для здійснення ремонту вказаних вище вагонів, зокрема, заміни розукомплектованих деталей позивачем були понесені витрати в розмірі 190 440,00 грн (з урахуванням ПДВ), що підтверджується наявними в матеріалах справи актами виконаних робіт з доданими до них розрахунками загальної вартості наданих послуг, а також актом звірки взаєморозрахунків між Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ремвагонторг" станом на 30.06.2019.

Відповідно до п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458, сума збитків за пошкодження вагона складається з: витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.1999 № 551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.1999 за № 828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування; вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин; витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків; плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з п. 14 цих Правил.

Позивач вказував, що загальна сума на ремонт розукомплектованих вагонів складає 190 440,00 грн (з урахуванням ПДВ), яка є збитками в та підлягає відшкодуванню, а саме:

- по вагону № 56952583: накладна № 46203121, факт пошкодження підтверджено актами ВУ-25М від 24.02.2019, ВУ-23М № 9242 від 24.02.2019, витрати на ремонт в сумі 33 960,00 грн. згідно акту виконаних робіт № 517 від 27.05.2019, акту ВУ-36М № 585 від 11.03.2019, акту встановлення деталей № 1 від 11.03.2019;

- по вагону № 57921660: накладна № 45907250, факт пошкодження підтверджено актами ВУ-25М від 24.02.2019, ГУ-23 від 14.02.2019, ВУ-23М № 5012 від 03.03.2019, витрати на ремонт в сумі 44 760,00 грн. згідно акту виконаних робіт № 517 від 27.05.2019, акту ВУ-36М № 585 від 11.03.2019; акту встановлення деталей № 2 від 31.03.2019;

- по вагону № 57921678: накладна № 45977899, факт пошкодження підтверджено актами ВУ-25М від 04.03.2019, ВУ-23М № 4050 від 04.03.2019, витрати на ремонт в сумі 33 960,00 грн. згідно акту виконаних робіт № 517 від 27.05.2019, акту ВУ-36М №7736 від 21.03.2019; акту встановлення деталей № 2 від 21.03.2019;

- по вагону № 57597684: накладна № 48486062, факт пошкодження підтверджено актами ГУ-23 від 04.03.2019, ВУ-23М № 9741 від 22.02.2019, витрати на ремонт в сумі 33 960,00 грн. згідно акту виконаних робіт № 517 від 27.05.2019, акту ВУ-36М №8065 від 04.03.2019; акту встановлення деталей № 1 від 04.03.2019;

- по вагону № 57599011: накладна № 46119202, факт пошкодження підтверджено актами ВУ-25М від 14.02.2019, ВУ-23М № 4003 від 21.02.2019, витрати на ремонт в сумі 43 800,00 грн. згідно акту виконаних робіт № 517 від 27.05.2019, акту ВУ-36М №7711 від 13.03.2019; акту встановлення деталей № 2 від 21.03.2019.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи п вилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

За положеннями ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Вимогами статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач у позові звернувся до суду з вимогами про стягнення збитків у розмірі 190 440,00 грн, а підставою для застосування до особи цивільно - правової відповідальності у вигляді збитків є доведені позивачем належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами в розумінні ст. ст. 76-79, 269 Господарського процесуального кодексу України обставини заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Згідно із ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

За приписами п. 110 Статуту, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно з п. 2 ст. 126 Статуту, за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Приймаючи до уваги наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості належного позивачу майна (вагонів), завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

При цьому, відповідачем не було доведено ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду справи, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталось не з вини відповідача. Матеріали справи належних, допустимих та достатніх доказів протилежного в розумінні ст. ст. 76-79 ГПК України - не містять.

Доводи скаржника про те, що позивачем не подано жодних доказів правомірності володіння на будь-якому майновому праві вагонами № 56952583, 57921660, 57921678, 57597684, 57599011, які здійснювали перевезення згідно залізничних накладних № 46203121, 45907250, 45977899, 48486062, 46119202, як не надано доказів, що позивач використовував вказані вагони у своїй господарській діяльності, а тому позивачем не доведено порушення своїх прав - судом апеляційної інстанції відхиляються з огляду на те, що у графах № 7 зазначених залізничних накладних («Вагон») вказується позивач, як особа, яка є володільцем відповідного вагона, яким здійснюється перевезення залізничними коліями. Крім того, вказані вагони були прийняті відповідачем до перевезення без будь-яких зауважень та заперечень стосовно правових підстав заявлення їх позивачем до перевезення.

Також, доводи скаржника про те, що перевезення вагонів № 56952583, 57921660, 57921678, 57597684, 57599011 згідно залізничних накладних № 46203121, 45907250, 45977899, 48486062, 46119202 здійснювалось згідно з умовами Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС), яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, і в на підставі статті 46 та параграфу 1 статті 47 якої передбачено обов`язкове пред`явлення претензії перевізнику, чого позивачем не було дотримано - судом апеляційної інстанції відхиляються з огляду на наступне.

Дійсно, Відповідно до частини 1 статті 315 Господарського кодексу України до пред`явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред`явлення йому претензії.

Щодо спорів, пов`язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред`явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (частини 6 статті 315 ГК України).

Перевезення вантажів у міжнародному сполученні здійснюється, зокрема, відповідно до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - "УМВС"), яка є чинною для України відповідно до Закону України "Про правонаступництво в Україні" та Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів.

Пунктом 1 статті 47 УМВС передбачено, що позов може бути пред`явлений тільки після пред`явлення відповідної претензії і тільки до того перевізника, до якого була пред`явлена претензія. Право пред`явлення позову на підставі цієї Угоди належить тій особі, яка має право пред`явити претензію до перевізника.

У пункті 2 статті 47 УМВС зазначено, що право пред`явлення претензії і позову виникає: про відшкодування за недостачу, пошкодження (псування) вантажу, а також за перевищення терміну доставки - з дня видачі вантажу одержувачу, щодо відшкодування за втрату вантажу - зі спливом 30 днів після спливу строку доставки; про повернення переплати провізної плати - з дня сплати провізних платежів; для інших вимог - з дня настання обставин, які стали підставою для їх пред`явлення.

Таким чином, статтею 46 та статтею 47 УМВС врегульовано обов`язковість пред`явлення претензії перевізнику стосовно вантажу.

В свою чергу, статтею 53 УМВС передбачено претензійне регулювання та пред`явлення позовів за втрату або пошкодження вагону, і якою передбачено, що право пред`явлення претензії та позову до перевізника за втрату або пошкодження вагону належить володільцю вагону (параграф 1), претензія пред`являється перевіднику, в веденні якого знаходився вагон в момент його пошкодження чи втрати (параграф 2), претендатель зобов`язаний прикласти до претензії документи, які обґрунтовують претензію (параграф 3).

Тобто, статтею 53 УМВС, якою передбачено претензійне регулювання та пред`явлення позовів саме за пошкодження вагону і яка підлягає застосуванню в контексті спірних правовідносин учасників спору щодо відшкодування збитків саме за пошкодження вагонів, не встановлено саме обов`язку особи щодо пред`явлення претензії до пред`явлення позову, а є її правом.

Доводи скаржника про те, що позивачем всупереч п. 3 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України не наведено обгрунтованого розрахунку суми позовних вимог у розмірі 190 440,00 грн - судом апеляційної інстанції відхиляються як такі, що спростовуються наявними матеріалами справи, зокрема поданим разом з позовом розрахунком.

Крім того, доводи скаржника про те, що позивачем не надано документів в підтвердження фактичної вартості проведених вагоноремонтних робіт та вартості встановлених запасних частин - судом апеляційної інстанції відхиляються з огляду на те, що позивачем заявлено вимоги до відповідача про стягнення саме 190 440,00 грн збитків, а статтею 22 Цивільного кодексу України, як і приписами ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України визначено, що збитками є витрати, які особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права. При цьому, матеріалами справи підтверджується розмір витрат позивача (збитків) загалом в розмірі 190 440,00 грн, які підтверджені належними, допустимими та достатніми доками в розумінні ст. ст. 76-80 Господарського процесуального кодексу України, які обгрунтовано прийнято судом першої інстанції в якості доказів витрат (збитків), які позивач мусить зробити для відновлення свого порушеного права, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, а саме:

- по вагону № 56952583: накладна № 46203121, факт пошкодження підтверджено актами ВУ-25М від 24.02.2019, ВУ-23М № 9242 від 24.02.2019, витрати на ремонт в сумі 33 960,00 грн. згідно акту виконаних робіт № 517 від 27.05.2019, акту ВУ-36М № 585 від 11.03.2019, акту встановлення деталей № 1 від 11.03.2019;

- по вагону № 57921660: накладна № 45907250, факт пошкодження підтверджено актами ВУ-25М від 24.02.2019, ГУ-23 від 14.02.2019, ВУ-23М № 5012 від 03.03.2019, витрати на ремонт в сумі 44 760,00 грн. згідно акту виконаних робіт № 517 від 27.05.2019, акту ВУ-36М № 585 від 11.03.2019; акту встановлення деталей № 2 від 31.03.2019;

- по вагону № 57921678: накладна № 45977899, факт пошкодження підтверджено актами ВУ-25М від 04.03.2019, ВУ-23М № 4050 від 04.03.2019, витрати на ремонт в сумі 33 960,00 грн. згідно акту виконаних робіт № 517 від 27.05.2019, акту ВУ-36М №7736 від 21.03.2019; акту встановлення деталей № 2 від 21.03.2019;

- по вагону № 57597684: накладна № 48486062, факт пошкодження підтверджено актами ГУ-23 від 04.03.2019, ВУ-23М № 9741 від 22.02.2019, витрати на ремонт в сумі 33 960,00 грн. згідно акту виконаних робіт № 517 від 27.05.2019, акту ВУ-36М №8065 від 04.03.2019; акту встановлення деталей № 1 від 04.03.2019;

- по вагону № 57599011: накладна № 46119202, факт пошкодження підтверджено актами ВУ-25М від 14.02.2019, ВУ-23М № 4003 від 21.02.2019, витрати на ремонт в сумі 43 800,00 грн. згідно акту виконаних робіт № 517 від 27.05.2019, акту ВУ-36М №7711 від 13.03.2019; акту встановлення деталей № 2 від 21.03.2019.

Доводи скаржника про те, що суд першої інстанції необґрунтовано визнав належними та допустимими доказами витрат позивача на ремонт вагонів в сумі 190 440,00 грн акт виконаних робіт та акт звірки взаєморозрахунків від 30.06.2019, складений між позивачем та особою, яка здійснювала відповідний ремонт, як безпідставно не прийнято до розгляду надані відповідачем акти № 16/025 від 18.03.2019, № 360(259) від 25.03.2019, № 54/025 від 26.03.2019, № 3 від 31.03.2019, № 37/025 від 21.03.2019 - судом апеляційної інстанції відхиляються з огляду на наступне.

Щодо актів № 16/025 від 18.03.2019, № 360(259) від 25.03.2019, № 54/025 від 26.03.2019, № 3 від 31.03.2019, № 37/025 від 21.03.2019, та копій заяв про вчинені кримінальні правопорушення, наданих відповідачем на стадії апеляційного розгляду справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказані акти приймаються судом апеляційної інстанції як нові докази згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України з метою дотримання загальних принципів господарського судочинства, закріплених у статті 2 Господарського процесуального кодексу України, проте, їх оцінка здійснюється судом апеляційної інстанції за загальними правилами оцінки доказів.

Дослідивши вказані акти № 16/025 від 18.03.2019, № 360(259) від 25.03.2019, № 54/025 від 26.03.2019, № 3 від 31.03.2019, № 37/025 від 21.03.2019, суд апеляційної інстанції встановив, що вказані акти складені між структурним підрозділом відповідача та ТОВ «Ремвагонторг» щодо технічного обслуговування та послуг забирання/подавання вагонів, а отже стосуються господарських відносин між відповідачем та вказаним підприємством і не впливають на оцінку правовідносин між позивачем та відповідачем в контексті даного спору.

Стосовно наданих скаржником копій заяв про вчинені кримінальні правопорушення за ч. 1 ст. 185 КК України, то суд апеляційної інстанції зазначає, що вказані документи не приймаються судом апеляційної інстанції саме як підстава для скасування оскаржуваного рішення, оскільки як встановлено судом апеляційної інстанції за наслідками розгляду справи в апеляційній інстанції, підставою для цивільно - правової відповідальності відповідача є наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, який підтверджено наявними у справі доказами в сукупності та оцінку яким надано судом апеляційної інстанції в розумінні приписів ст. ст. 2, 76-79, 269 ГПК України.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості (схоронності) належного позивачу майна (вагонів), завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому, відповідачем в свою чергу не доведено суду належними та допустимими доказами, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталось не з вини відповідача.

Враховуючи наведене вище, керуючись ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшов висновку, що матеріалами справі підтверджується наявність у відповідача обов`язку відшкодувати позивачу понесені останнім збитки загалом у розмірі 190 440,00 грн., а тому вимоги позивача є законними, обґрунтованими, доведеними належними, допустимими та достатніми доказами.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2019 у справі №910/11120/19.

Також, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2019 було зупинено дію оскаржуваного рішення згідно з ч. 5 ст. 262 Господарського процесуального кодексу України, а за наслідками апеляційного розгляду справи судом винесено постанову, а тому дія рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2019 у справі №910/11120/19 підлягає поновленню.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 255, 269, 271, 273, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2019 у справі №910/11120/19 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2019 у справі №910/11120/19 - залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2019 у справі №910/11120/19.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Матеріали справи № 910/11120/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Є.Ю. Шаптала

О.В. Тищенко