ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2020м. ДніпроСправа № 904/5088/19
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. за участю секретаря судового засідання (помічника) Буланої Ю.М., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мокрянський Кам`яний кар`єр №3", м. Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Гамма", м. Дніпро

про стягнення заборгованості у сумі 1 050 799,04 грн. за договором купівлі-продажу

Представники:

від позивача - не з`явився

від відповідача - не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мокрянський Кам`яний кар`єр №3" звернулося до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Гамма" в якому просить стягнути заборгованість за Договором купівлі-продажу гранітно-щебеневої продукції № 29/08/17 від 29.08.2017 (з урахуванням уточненої позовної заяви) у сумі 1 050 799,04 грн., яка складається з суми основного боргу у розмірі 946 091,24 грн., інфляційних втрат 74 306,27 грн. та 3% річних 30 401,53 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору купівлі-продажу гранітно-щебеневої продукції № 29/08/17 від 29.08.2017 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Ухвалою від 06.11.2019 позовну заяву залишено без руху та зобов`язано Позивача протягом десяти днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви.

18.11.2019 позивач надав заяву про усунення недоліків та уточнену позовну заяву.

Ухвалою суду від 19.11.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 10.12.2019.

У судовому засіданні 10.12.2019 оголошено перерву до 17.12.2019.

У судовому засіданні 17.12.2019 оголошено перерву до 20.01.2019.

Ухвалою від 20.01.2019 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 30.01.2020.

Ухвалою від 30.01.2020 відкладено розгляд справи на 11.02.2020.

Позивач у судове засідання не з`явився надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач у судове засідання призначене на 11.02.2020 не з`явився, причини неявки суду не відомі, відзив на позов не надав.

Про наявність справи у суді знав, оскільки 10.12.2019 та 17.12.2019 був присутній у засіданнях та неодноразово звертався до суду з клопотанняvb про відкладення розгляду справи.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Судовий процес фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 11.02.2020 виготовлено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 240 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд прийшов до наступних висновків.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ.

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин, пов`язаних з укладенням Договору купівлі-продажу, умов, строку поставки товару та строків оплати за поставлений товар, встановлення факту невиконання відповідачем договору в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

29.08.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мокрянський кам`яний кар`єр №3» (далі продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Гамма» (далі покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу № 29/08/17 (далі договір).

В порядку і на умовах, визначених у цьому договорі, продавець зобов`язується передати у власність покупцю, а покупець зобов`язується сплатити і прийняти продукцію (п.1.1договір).

Датою поставки вважається дата відмітки на залізничній накладній, при відвантаженні автотранспортом дата виписки товаро-транспортних накладних (п. 2.2 договору).

Згідно з п. 2.3. договору право власності на продукцію переходить до покупця з моменту підписання товаро-транспортних накладних.

За цим договором підлягає продажу гранітно-щебенева продукція (п. 3.1. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору відвантаження продукції покупцеві здійснюється на умовах 100% передоплати. У разі поставки товару без 100% передоплати, оплата товару здійснюється покупцем шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника не пізніше 14 днів з дати поставки товару.

Пунктом 4.2. договору встановлено, що покупець здійснює оплату суми, зазначеної в рахунку-фактурі, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця. Датою оплати продукції, вважається дата надходження коштів на розрахунковий рахунок продавця.

За погодженням сторін можлива інша форма оплати за відвантажену продукцію (п. 4.3. договору).

У відповідності до п. 6.1 договору порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання.

Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2019. Договір вважається пролонгованим на календарний рік, якщо жодна із сторін не менше ніж за 30 днів до закінчення терміну дії не повідомить іншу стону в письмовій формі про припинення дії договору (п.п. 9.1, 9.2. договору).

На виконання умов договору позивачем поставлено відповідачеві товар на загальну суму 12 300 551,84 грн., що підтверджується видатковими накладними (а.с. 33-39, 113-200).

Відповідач за поставлений товар розрахувався частково у сумі 11 354 460, 60 грн., що підтверджується виписками по рахунку (а.с. 40, 70-113), в наслідок чого у нього виникла заборгованість у сумі 946 091,24 грн.

Позивачем на адресу відповідача 30.11.2018 направлялась претензія № 1003 з вимогою оплатити суму заборгованості (а.с. 43), направленням претензії підтверджується описом вкладення, фіскальним чеком, накладною та поштовим повідомлення (а.с. 44,45, 46).

Крім того, в підтвердження заборгованості відповідача перед позивачем, останнім надано акт звірки, який підписаний сторонами без заперечень (а.с. 41-42).

Відповідач відповіді на претензію не надав, суму боргу не оплатив, що стало підставою для нарахування позивачем інфляційні втрати 74 306,27 грн. та 3% річних 30 401,53 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, надавши оцінку аргументам, наведеним позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частинами 1-3 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до умов договору строк оплати товару є таким, що настав.

Станом на час розгляду справи доказів оплати за поставлений товар від представників сторін не надійшло.

Враховуючи, що наявність заборгованості підтверджується матеріалами справи та не спростована відповідачем належними та допустимими доказами, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 946 091,24 грн. підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 30 401,53 грн. та інфляційні втрати - 74 306,27 грн. за період з 15.08.2018 по 31.10.2019.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми.

3% річних за період з 15.08.2018 по 31.10.2019, що підлягають до стягнення становлять 30 401,53 грн.

Щодо нарахування інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" встановлено, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З врахуванням викладеного, інфляційні втрати за період з серпня 2018 по жовтень 2019 року становлять 97 714,43 грн., однак суд не може вийти за межі позовних вимог, тому до стягнення підлягає сума заявлена позивачем 74 306,27 грн.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 946 091,24 грн., інфляційних втрат 74 306,27 грн., 3% річних 30 401,53 грн.

Згідно з приписами ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Мокрянський Кам`яний кар`єр №3" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Гамма" про стягнення заборгованості у сумі 1 050 799,04 грн. за договором купівлі-продажу задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Гамма" (49000, м. Дніпро, вул. В. Липинського, буд. 18, оф. 405, Код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мокрянський Кам`яний кар`єр №3" (69013, м. Запоріжжя, вул. Загорська, 15, ) суму основного боргу у розмірі 946 091,24 грн., інфляційні втрати 74 306,27 грн., 3% річних 30 401,53 грн., витрати по сплаті судового збору - 15 761,99 грн., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 17.02.2020

Суддя Н.Г. Назаренко