РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.01.2020Справа № 910/15803/19

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕФ"
доАкціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"
Товариства з обмеженою відповідальністю "Ардена"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні на стороні відповідача - Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючкова Тамара Віталіївна
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні на стороні відповідача - Державний реєстратор філії Комунального підприємства Київської обласної ради "Готово" міста Києва Бондаренко Ангеліна Віталіївна
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Артіс"
провизнання договору іпотеки недійсним та скасування рішень про державну реєстрацію
Представники сторін:
від позивача:Пальчик М.М. - представник на підставі ордеру
від відповідача-1:Курильченко К.О. - представник за довіреністю
від відповідача-2:не з'явились
від третьої особи-1:не з'явились
від третьої особи-2:не з'явились
від третьої особи-3:не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

08.11.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕФ" з вимогами до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ардена" про визнання договору іпотеки недійсним та скасування рішень про державну реєстрацію, відповідно до якої заявник просить суд:

- визнати недійсним договір іпотеки від 10.06.2016, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4642, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ардена" та Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк";

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 29996618 від 10.06.2016, прийняте приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В., номер запису про обтяження: 14912054;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 30073251 від 10.06.2016, прийняте приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В., номер запису про іпотеку: 14991129;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 36477122 від 04.08.2017 про реєстрацію права власності Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на 30/100 відсотків майнового комплексу (літ. А, Б, В, Г) загальною площею 17 206,70 кв.м., розташованого за адресою: м. Київ, проспект Голосіївський (колишній проспект 40-річчя Жовтня), будинок 70 (сімдесят), прийняте державним реєстратором філії Комунального підприємства Київської обласної ради "Готово" міста Києва Бондаренко A.B., номер запису про право власності 21730454;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 36477572 від 04.08.2017 про реєстрацію права власності Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на 30/100 відсотків майнового комплексу (літ. А, Б, В, Г) загальною площею 17 206,70 кв.м., розташованого за адресою: м. Київ, проспект Голосіївський (колишній проспект 40-річчя Жовтня), будинок 70 (сімдесят), прийняте державним реєстратором філії Комунального підприємства Київської обласної ради "Готово" міста Києва Бондаренко A.B., номер запису про право власності 21730940;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 36477957 від 04.08.2017 про реєстрацію права власності Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на 40/100 відсотків майнового комплексу (літ. А, Б, В, Г) загальною площею 17 206,70 кв.м., розташованого за адресою: м. Київ, проспект Голосіївський (колишній проспект 40-річчя Жовтня), будинок 70 (сімдесят), прийняте державним реєстратором філії Комунального підприємства Київської обласної ради "Готово" міста Києва Бондаренко A.B., номер запису про право власності 21731214.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2019, на підставі частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву залишено без руху.

19.11.2019 та 27.11.2019 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на підтвердження усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.2019 відкрито провадження у справі № 910/15803/19 та прийнято позовну заяву до розгляду, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 19.12.2019.

06.12.2019 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Комунального підприємства Київської обласної ради "Готово" надійшло повідомлення.

18.12.2019 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи.

19.12.2019 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача-1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовчому засіданні 19.12.2019 судом оголошено перерву до 09.01.2020.

В порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2019 суд викликав відповідача-2 та третіх осіб у підготовче засідання на 09.01.2020.

27.12.2019 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача-1 надійшов відзив.

У підготовчому засіданні 09.01.2020, суд, керуючись пунктом 3 частини 2 статті 185 Господарського процесуального кодексу України, постановив закрити підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 16.01.2020.

В порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.2020 суд викликав відповідача-2 та третіх осіб у судове засідання на 16.01.2020.

10.01.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Комунального підприємства Київської обласної ради "Готово" надійшло повідомлення.

15.01.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача-1 надійшла заява про застосування позовної давності.

Представники відповідача-2 та третіх осіб у судове засідання 16.01.2020 не з'явились, про причини своєї неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення судового засідання не подали, про час та дату були повідомлені належним чином.

У судове засідання 16.01.2020 для розгляду справи по суті з'явилися представники позивача та відповідача-1.

Представник позивача надав пояснення по суті справи, відповідно до яких у повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача-1 надав пояснення по суті справи, відповідно до яких заперечив проти заявлених позовних вимог та просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

У судовому засіданні 16.01.2020 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

10.06.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ардена" (іпотекодавець за договором) та Акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" (іпотекодержатель за договором) укладено договір іпотеки (далі - договір), предметом якого є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п. 7 цього договору, в забезпечення виконання зобов'язань Товариством з обмеженою відповідальністю "АЕФ" (позичальник за договором) перед іпотекодержателем, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання позичальником зобов'язань, забезпечених іпотекою, та (або) невиконання іпотекодавцем зобов'язань за цим договором, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами позичальника та (або) іпотекодавця.

Договір іпотеки від 10.06.2016 посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4642.

Відповідно до пункту 2 договору за цим договором іпотекою забезпечується виконання частини основного зобов'язання позичальника у розмірі не більше вартості предмету іпотеки відповідно до кредитного договору № 4А13578Д від 20.09.2013 (далі - кредитний договір), а саме: зобов'язань з повернення кредиту та зобов'язань зі сплати відсотків за користування кредитом. Для змісту цього договору основне зобов'язання - це усі грошові зобов'язання позичальника за кредитним договором.

Відповідно до абзацу 1 пункту 7 договору в забезпечення виконання позичальником вказаних у п. 2 цього договору зобов'язань за кредитним договором та зобов'язань іпотекодавця за цим договором, іпотекодавець надав в іпотеку належне йому на праві приватної власності наступне нерухоме майно: 40/100 (сорок сотих) відсотків майнового комплексу (літ. А, Б, В, Г) загальною площею 17206,70 кв. м, розташованого за адресою: м. Київ, проспект Голосіївськийй (колишній проспект 40-річчя Жовтня), будинок 70 згідно переліку приміщень, що містяться у відповідному пункті оспорюваного договору.

Відповідно до абзацу 2 пункту 7 договору в забезпечення виконання позичальником вказаних у п. 2 цього договору зобов'язань за кредитним договором та (або) зобов'язань іпотекодавця за цим договором, іпотекодавець надав в іпотеку належне на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Артіс" наступне нерухоме майно: 30/100 (сорок сотих) відсотків майнового комплексу (літ. А,Б,В,Г) загальною площею 17 206, 70 кв. м., розташованого за адресою: м. Київ, проспект Голосіївський (колишній проспект 40-річчя Жовтня), будинок 70 згідно переліку приміщень, що містяться у відповідному пункті оспорюваного договору, та 30/100 (сорок сотих) відсотків майнового комплексу (літ. А,Б,В,Г) загальною площею 17 206, 70 кв. м., розташованого за адресою: м. Київ, проспект Голосіївський (колишній проспект 40-річчя Жовтня), будинок 70 згідно переліку приміщень, що містяться у відповідному пункті оспорюваного договору.

Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ардена" надав в іпотеку належне на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Артіс" нерухоме майно, що складається з 60/100 (шістдесят сотих) відсотків майнового комплексу (літ. А,Б,В,Г) загальною площею 17 206, 70 кв. м., розташованого за адресою: м. Київ, проспект Голосіївський (колишній проспект 40-річчя Жовтня), будинок 70.

На момент укладення договору іпотеки від 10.06.2016, вищенаведене майно перебувало в приватній власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Артіс" відповідно до договору купівлі-продажу частини майнового комплексу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. 07.06.2006 та зареєстрованим в реєстрі за № 3747 та договору купівлі-продажу частини майнового комплексу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. 07.06.2006 та зареєстрованим в реєстрі за № 3748. Право власності на майно зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Артіс" в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 10.06.2016, номери запису про право власності 14911068 та 14911007, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00.

04.08.2017 Державним реєстратором філії Комунального підприємства Київської обласної ради "Готово" міста Києва Бондаренко Ангеліною Віталіївоюа до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено записи про реєстрацію права власності на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Артіс" передане в іпотеку за оспорюваним договором іпотеки, а саме:

- запис про право власності № 21730940, індексний номер рішення 36477572 від 04.08.2017 про реєстрацію права власності Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на 30/100 відсотків майнового комплексу (літ. А,Б,В,Г) загальною площею 17 206, 70 кв. м., розташованого за адресою: м. Київ, проспект Голосіївський (колишній проспект 40-річчя Жовтня), будинок 70;

- запис про право власності № 21730454, індексний номер рішення 36477122 від 04.08.2017 про реєстрацію права власності Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на 30/100 відсотків майнового комплексу (літ. А,Б,В,Г) загальною площею 17 206, 70 кв. м., розташованого за адресою: м. Київ, проспект Голосіївський (колишній проспект 40-річчя Жовтня), будинок 70.

Реєстрація права власності Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на 60/100 відсотків майнового комплексу (літ. А,Б,В,Г) загальною площею 17 206, 70 кв. м., розташованого за адресою: м. Київ, проспект Голосіївський (колишній проспект 40-річчя Жовтня), будинок 70 здійснено на підставі повідомлення Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" серії Е.21.0.00/4-121906 від 18.07.2016 та оспорюваного договору іпотеки внаслідок порушення зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеф" в частині погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним з Акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк".

Також, 04.08.2017 Державним реєстратором філії Комунального підприємства Київської обласної ради "Готово" міста Києва Бондаренко А.В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Ардена", а саме запис про право власності № 21731214, індексний номер рішення № 36477957 від 04.08.2017 про реєстрацію права власності Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на 40/100 (сорок сотих) відсотків майнового комплексу (літ. А,Б,В,Г) загальною площею 17 206, 70 кв. м., розташованого за адресою: м. Київ, проспект Голосіївський (колишній проспект 40-річчя Жовтня), будинок 70.

Таким чином, 04.08.2017 Акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" було здійснено звернення стягнення на предмет іпотеки за оспорюваним договором іпотеки в рахунок погашення боргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеф" за кредитним договором.

Як стверджує позивач, в подальшому, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ардена" звернулось до позивача з вимогою про виконання на його користь грошових вимог за кредитним договором. Вказані вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем є підставою для заміни кредитора у зобов'язанні. У зв'язку із наведеним, відповідач-2 вказував на те, що з урахуванням виконання забезпеченого зобов'язання майновим поручителем, товариство є новим кредитором позивача за кредитним договором.

Позивач стверджує, що після ознайомлення з оспорюваним договором іпотеки, який був укладений без його відома, він дійшов висновку, що вказаний правочин суперечить положенням законодавства, а отже підлягає визнанню недійсним з огляду на те, що підписаний не уповноваженими особами та не містить кадастровий номер земельної ділянки. Також, позивач зазначає, що при здійснення звернення стягнення банком не було враховано факт здійснення погашення боргу за кредитним договором № 4А13578Д від 20.09.2013 поручителем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Дрім-компані" на підставі укладеного з відповідачем-1 договору поруки від 20.10.2016 № 4А13578Д/П.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу норм статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Як встановлено судом, укладений між відповідачами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором іпотеки, який підпадає під правове регулювання § 6 Глави 49 Цивільного кодексу України та Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою. Виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором (стаття 548 Цивільного кодексу України).

Згідно з статтею 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з частиною 1 статті 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

За приписами частини 1 статті 577 Цивільного кодексу України якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом.

Згідно положень статті 584 Цивільного кодексу України та статей 3, 12 Закону України "Про заставу" у договорі застави визначаються суть, розмір і строк (термін) виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, тa (або) посилання на договір чи інший правочин, яким встановлено основне зобов'язання, подається опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору. Опис предмета застави у договорі застави може бути поданий у загальній формі (вказівка на вид заставленого майна тощо).

Водночас, Законом і, зокрема, статтею 583 Цивільного кодексу України та статтею 11 Закону України "Про заставу", передбачено, що заставодавцем може виступати як сам боржник, так і третя особа (майновий поручитель).

Крім того, ЦК України та Закон України "Про іпотеку" визначають такий окремий вид застави, як іпотеку.

За визначенням частиною 1 статтею 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а згідно статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Також, вказана статті 1 Закону України "Про іпотеку" розкриває поняття "майнового поручителя", як особу, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника.

Як визначено пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

У відповідності до норм статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України, статтями 207, 208 Господарського кодексу України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої-третьої, п'ятої статті 203 Цивільного кодексу України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 10571 Цивільного кодексу України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 71 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

У відповідності до частини 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Органи юридичної особи діють у межах повноважень, наданих їм установчими документами та законом. Орган юридичної особи як її частина представляє інтереси останньої у відносинах з іншими суб'єктами права без спеціальних на те повноважень (без довіреності). Між юридичною особою та її органом правові відносини не виникають, а тому дії її органу визнаються діями самої юридичної особи.

У відносинах з третіми особами слід виходити з презумпції наявності достатнього обсягу повноважень на здійснення дієздатності юридичної особи як у одноособового органу юридичної особи, так і керівника її колегіального органу.

Суд зазначає, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо: такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 Цивільного кодексу України); про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень.

Позивач зазначає, що на момент укладення оспорюваного договору іпотеки від 10.06.2016, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ардена" діяло на підставі договору управління майном від 27.06.2008. Як стало відомо позивачу, від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Ардена" договір управління від 27.06.2008 було підписано директором Київської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Ардена" Єрмаковою-Петрук С.Є., яка діяла на підставі положення про Київську філію, затвердженого в новій редакції Протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Ардена" від 05.06.2006, а також довіреності, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю "Ардена" 01.02.2008. Позивач зазначає, що зі змісту положення про Київську філію Товариства з обмеженою відповідальністю "Ардена" директор філії не наділений повноваженнями на укладення договорів від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ардена". Щодо довіреності від 01.02.2008, то остання містить обмеження повіреного на укладення правочинів від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Ардена", а саме в довіреності зазначено, що Єрмакова-Петрук С.Є. мала повноваження на укладення правочинів, які стосуються фінансово-господарської діяльності виключно філії. Більше того, такі правочини згідно змісту довіреності мали б не перевищувати загальну суму 1 000 000 грн 00 коп.

Також, позивач зазначає, що відсутність на письмовій згоді Товариства з обмеженою відповідальністю "Артіс" засвідченого в нотаріальному порядку підпису посадової особи товариства є беззаперечним та безсумнівним доказом протиправності дій посадових осіб Товариства з обмеженою відповідальністю "Ардена" в частині укладення договору іпотеки та передання в іпотеку належного Товариству з обмеженою відповідальністю "Артіс" нерухомого майна.

Крім того, позивач стверджує, що договір іпотеки від 10.06.2016 укладено з порушенням положень статті 92 Цивільного кодексу України, оскільки в особи-підписанта договору зі сторони банку були відсутні повноваження на підписання договору, з огляду на те, що Курсанов С.О., уповноважений на підставі довіреності від 05.08.2015 № 3266-К-Н підписувати оспорюваний договір іпотеки, не міг діяти виключно на підставі вказаної довіреності без згоди вищих органів банку.

У силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Суд зазначає, що всупереч всупереч вимогам статті 74 Господарського процесуального кодексу України, позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування вказаних підстав для визнання договору іпотеки недійсним.

Стосовно тверджень позивача, що між сторонами договору іпотеки від 10.06.2016 не досягнуто всіх істотних умов, оскільки не зазначено кадастрового номеру земельної ділянки, що є підставою для визнання договору недійсним, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців; для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України; 2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; 3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; 4) посилання на видачу заставної або її відсутність. Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення суми, на яку має бути застрахований предмет іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотечний договір та договір, що обумовлює основне зобов'язання, можуть бути оформлені у вигляді одного документа. Цей документ за формою і змістом повинен відповідати вимогам, встановленим у цій статті, та вимогам, встановленим законом, для договору, який визначає основне зобов'язання. У разі якщо іпотекою забезпечується повернення позики, кредиту для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, договір купівлі-продажу цього нерухомого майна та іпотечний договір можуть укладатися одночасно.

Зі змісту наведеної статті вбачається, що однією з істотних умов договору іпотеки є опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер.

Як вбачається з договору іпотеки, пункт 7 містить опис предмета іпотеки, який є достатнім для його ідентифікації, з огляду на що, твердження позивача визнаються необґрунтованими та відхиляються судом.

Суд також відхиляє твердження позивача стосовно того, що при здійснення звернення стягнення банком не було враховано факт здійснення погашення боргу за кредитним договором № 4А13578Д від 20.09.2013 поручителем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Дрім-компані" на підставі укладеного з відповідачем-1 договору поруки від 20.10.2016 № 4А13578Д/П, оскільки на підтвердження вказаних обставин позивачем не долучено до матеріалів справи доказів.

З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що позивачем не надано доказів наявності фактичних обставин, які б свідчили про недодержання відповідачами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, в момент укладення договору іпотеки від 10.06.2016, з огляду на що суд вважає необґрунтованими вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕФ" до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ардена" про визнання договору іпотеки недійсним. Крім того, вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕФ" про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не підлягають задоволенню, оскільки останні є похідними від вимоги про визнання недійсним договору іпотеки від 10.06.2016.

Щодо заявленої вимоги відповідача про застосування строку позовної давності до вимог про визнання недійсним договору, суд зазначає наступне.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

В зв'язку з тим, що суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача та про відсутність порушення права позивача, позовна давність не може бути застосована до даних правовідносин.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237- 238, статтею 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕФ" з вимогами до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ардена" про визнання договору іпотеки недійсним та скасування рішень про державну реєстрацію відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено: 10.02.2020

Суддя Н.Б.Плотницька