ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2020м. ДніпроСправа № 904/5549/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Колісника І.І.
розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України, м. Київ

до Військової частини НОМЕР_1 , смт Черкаське, Новомосковський р-н, Дніпропетровська обл.

про стягнення 21 818,78 грн.

СУТЬ СПОРУ:

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 в порядку регресу страхового відшкодування у сумі 21 818,78 грн.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Правовими підставами позову позивач зазначає, серед іншого, статті 1166, 1172, 1187 Цивільного кодексу України, Закон України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Ухвалою суду від 28.11.2019 позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з допущеними недоліками.

17.12.2019 представником позивача подана до суду заява про усунення недоліків з документальним обґрунтуванням.

Провадження у справі відкрито за ухвалою господарського суду від 17.12.2019.

Враховуючи приписи частини тринадцятої статті 8, статті 12, частини першої статті 247 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги малозначний характер справи та незначну складність, її розгляд було вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у порядку письмового провадження.

14.01.2020 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

На думку відповідача, у даній справі належним відповідачем повинно бути Міністерство оборони України, оскільки Військова частина НОМЕР_1 не є власником транспортного засобу, що був задіяний у дорожньо-транспортній пригоді, за наслідком якої виник страховий випадок, покладений в основу позову.

Відповідач зазначає, що Військова частина НОМЕР_1 не зареєстрована як суб`єкт господарської діяльності, а військове майно закріплюється за військовими частинами на праві оперативного управління. Тобто, центральним органом управління військовим майном є Міністерство оборони України.

У відповіді на відзив, що надійшла до суду 29.01.2020, позивач заявляє про безпідставність заперечень відповідача й наполягає на задоволенні позову із зазначених у ньому підстав.

За результатом дослідження матеріалів справи, оцінки доказів у їх сукупності господарський суд

ВСТАНОВИВ:

19.08.2016 о 09:00 год. на в`їзді на шляхопровід «Південний» по вул. Мірошниченко в м.Костянтинівка Донецької області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу КрАЗ-6446, державний № НОМЕР_2 , з напівпричепом «ВАРЗ-НПВ 6009», державний № НОМЕР_3 , що належить ВЧ НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу Citroen C-Elysee, державний № НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Відповідно до постанови Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30.08.2016 у справі № 233/4222/16-п, на в`їзді на шляхопровід «Південний» по вул. Мірошниченко в м. Костянтинівка Донецької області під час зустрічного роз`їзду водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем КрАЗ-6446, державний № НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного інтервалу зліва та здійснив наїзд на транспортний засіб Citroen C-Elysee, державний № НОМЕР_4 , чим порушив вимоги п.п. 13.1, 13.3 ПДР України, що є правопорушенням, передбаченим статтею 124 КУпАП.

При цьому судом було встановлено, що на момент ДТП ОСОБА_1 був водієм ВЧ НОМЕР_1 , а автомобіль КрАЗ-6446, яким він керував, належав ВЧ НОМЕР_1 .

На дату дорожньо-транспортної пригоди договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) щодо транспортного засобу КрАЗ-6446, державний № НОМЕР_2 , відсутній.

За висновком автотоварознавчого дослідження спеціаліста № 243/16-10 КТС від 12.10.2016 вартість матеріальної шкоди, завданої володільцю автомобіля Citroen C-Elysee, державний № НОМЕР_4 , становить 21 138,78 грн (а.с. 15 - 23).

За платіжними дорученнями № 9532рв від 05.12.2016, № 2245рв від 21.03.2017 позивачем було сплачено на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування (регламентну виплату) на загальну суму 21 138,78 грн (а.с. 29, 30).

Крім того, на підставі рахунку № 243 від 12.10.2016 та акта виконаних робіт № 243 позивачем було компенсовано витрати зі складання звіту № 243/16-10 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику автомобіля Citroen C-Elysee, державний № НОМЕР_4 (послуги аварійного комісара), що підтверджується платіжним дорученням № 243рв від 01.12.2016 у загальній сумі 680,00 грн (а.с. 31-33).

Листом № 1001/МТСБУ від 08.10.2018 позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з пропозицією компенсувати понесені ним витрати в розмірі 21 818,78 грн, на що відповідач не відреагував, що й стало причиною виникнення спору.

Предметом доказування у цій справі є обставини, пов`язані з наявністю/відсутністю підстав для відшкодування відповідачем регламентних виплат позивача, здійснених ним на користь постраждалого від ДТП ОСОБА_2 .

Згідно з частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини першої статті 1188 цього Кодексу шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Тому, вирішуючи спір, пов`язаний з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, слід виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини.

Факт вини водія ОСОБА_1 підтверджується постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30.08.2016 у справі № 233/4222/16-п.

Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів закріплено обов`язковість укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності (полісу) юридичними та фізичними особами, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 21 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Станом на дату дорожньо-транспортної пригоди - 19.08.2016 транспортний засіб КрАЗ-6446, державний № НОМЕР_2 , експлуатувався без укладення договору (поліса) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно з підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Під власниками транспортного засобу у цьому Законі розуміються - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах (ч.6 ст. 1 Закону).

Отже, законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди потерпілій особі у ДТП саме в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

В обґрунтування позовних вимог до Військової частини НОМЕР_1 , позивач посилається на статтю 1172 Цивільного кодексу України, частиною першою якої передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої частиною першою статті 1172 Цивільного кодексу України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових (службових) відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 28.01.2015 у справі № 6-229цс14 та від 21.09.2016 у справі № 6-933цс16.

Перебування солдата ОСОБА_1 на посаді водія-слюсаря ремонтного взводу військової частини НОМЕР_1 (пп НОМЕР_5 ) підтверджується як постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30.08.2016 у справі № 233/4222/16-п, так і наявним у справі витягом з наказу № 88 від 18.04.2016 (а.с. 34).

Частиною четвертою статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки та визначаючи особу, відповідальну за її відшкодування, слід враховувати нормативні приписи статті 1187 Цивільного кодексу України щодо необхідності встановлення належної правової підстави (право власності, право господарського відання, право оперативного управління, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіння особою транспортним засобом.

Стосовно правомірного володіння Військовою частиною НОМЕР_1 транспортним засобом КрАЗ-6446, державний № НОМЕР_2 , з можливістю самостійної відповідальності за шкоду, завдану ним, як володільцем джерела підвищеної небезпеки, суд зазначає про таке.

Органами, які здійснюють управління військовим майном згідно зі статтею 1 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України, є Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України Міністерство оборони України як центральний орган управління ЗСУ здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами ЗСУ, зокрема у разі їх розформування.

Згідно зі статтею 3 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України військове майно закріплюється за військовими частинами ЗСУ на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до ЗСУ і закріплення його за військовою частиною ЗСУ воно набуває статусу військового майна.

Відповідно до частини другої статті 14 Закону України Про Збройні Сили України майно, закріплене за військовими частинами ЗСУ, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.

За частиною першою статті 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Належність автомобіля КрАЗ-6446, державний № НОМЕР_2 , Військовій частині НОМЕР_1 встановлена постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30.08.2016 у справі № 233/4222/16-п, яке має преюдиційне значення у цій справі. Володіння цим транспортним засобом на праві оперативного управління відповідачем не заперечується.

З відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 25.11.2019 вбачається, що Військова частина НОМЕР_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) є юридичною особою, зареєстрованою в організаційно-правовій формі - державна організація (установа, заклад); орган управління - Міністерство оборони України; вид діяльності за КВЕД: 84.22. діяльність у сфері оборони; дата державної реєстрації юридичної особи - 09.02.2004.

Приймаючи до уваги, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України.

Такі висновки суду підтверджуються правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладені в пунктах 30-41 постанови від 05.06.2018 у справі №243/10982/15-ц (номер провадження 14-81цс18).

При цьому Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, раніше викладеного у постанові від 21.10.2014 у справі № 3-86гс14, щодо застосування статті 1187 Цивільного кодексу України у вигляді покладення майнової відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, на Міністерство оборони України (п.п. 47-50 постанови від 05.06.2018 у справі № 243/10982/15-ц (номер провадження 14-81цс18).

За таких обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних із регламентною виплатою у сумі 21818,78 грн, є законними й обґрунтованими.

Заперечення відповідача не спростовують висновків суду.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у сумі 1 921,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення страхового відшкодування у сумі 21 818,78 грн., задовольнити повністю.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_6 ; місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (ідентифікаційний код 21647131; місцезнаходження: 02000, м. Київ, бульвар Русанівський, 8) страхове відшкодування у сумі 21818,78 грн, судовий збір у сумі 1 921,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом 20-ти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 17.02.2020.

Суддя І.І. Колісник