ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2020 м. Дніпро Справа № 908/1901/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач),

суддів: Білецької Л.М., Верхогляд Т.А.

розглянувши в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи матеріали апеляційної скарги Концерну «Міські теплові мережі» на рішення Господарського суду Запорізької області від 29.10.2019 у справі № 908/1901/19 (суддя Мірошниченко М.В.), повний текст рішення складено 04.11.2019

за позовом Концерну «Міські теплові мережі» (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; фактична адреса: 69057, м. Запоріжжя, вул. Цитрусова, 9)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Хомченко Тетяни Григорівни ( АДРЕСА_1 )

про стягнення суми, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Концерну «Міські теплові мережі» з вимогами до Фізичної особи-підприємця Хомченко Тетяни Григорівни про стягнення (з урахуванням виправленої позовної заяви, а. с. 136-142 т. 1) заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 17116,57 грн, 3% річних в сумі 950,96 грн та втрат від інфляції в сумі 2754,40 грн, а всього 20821,93 грн.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем розрахунків за спожиту теплову енергію, що постачалася позивачем протягом листопада 2016 року - квітня 2019 року, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 17116,57 грн (згідно розрахунку позивача), на яку позивач нарахував 950,96 грн 3% річних та 2754,40 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 29.10.2019 у справі № 908/1901/19 в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що позивач, посилаючись на здійснення розрахунку спожитого відповідачем у спірний період обсягу теплової енергії, з урахуванням даних будинкового приладу обліку, не надав до матеріалів справи актів зняття показань з будинкового засобу обліку по вул. Цитрусова, 6, а суд позбавлений можливості перевірити правомірність здійсненого розрахунку.

Застосовуючи у розрахунку теплове навантаження Q=4639 ккал/год, позивач не довів обґрунтованості застосування вказаної величини теплового навантаження.

На думку місцевого господарського суду, рішення Запорізької міської ради про початок опалювальних сезонів 2016-2017, 2017-2018, 2018-2019, на які посилається позивач, лише підтверджують факт здійснення позивачем теплопостачання у спірному періоді, однак не доводять обсяг поставленої відповідачу теплової енергії.

З урахуванням вищевказаного, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивач не довів належним чином факт поставки теплової енергії відповідачу в період: листопад 2016 - квітень 2019 на суму 30245,07 грн, а відтак, заявлена до стягнення сума основного боргу 17116,57 грн є не доведеною.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду позивач оскаржує його в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду та просить: скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 29.10.2019 у справі № 908/1901/19 та постановити нове рішення, яким стягнути з ФОП Хомченко Т.Г. заборгованість за спожиту теплову енергію у сумі 17116,57 грн, 3 % річних у сумі 950,96 грн, та витрат від інфляції у сумі 2754,40 грн, всього на загальну суму 20821,93 грн, а також здійснити розподіл понесених позивачем судових витрат у справі.

Апелянт вважає зазначене рішення неправомірним, виходячи з наступного.

Згідно положень п. 40 Правил користування тепловою енергією, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 (далі - Правила) споживач зобов`язаний дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та Правил.

Оскільки об`єкт теплопостачання відповідача не обладнано комерційним приладом обліку спожитої теплової енергії, обсяг спожитої теплової енергії відповідачем, позивач розрахував відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі та Технічної документації, розробленої фірмою «Тритан», ліцензія № 00280 від 28.07.1997 для об`єкта теплопостачання, з урахуванням Плану розташування опалювальних приладів - 34 радіатори чавунні, що розташовані на об`єкті теплопостачання за адресою: вул. Цитрусова, 6, м. Запоріжжя. Розподіл теплової енергії по місяцям виконано за «нормами і вказівками по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житла та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні».

Посилаючись на п. 26 вказаних Правил апелянт зазначає, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил…

На думку апелянта, відключення окремих приміщень від мереж централізованого опалення вплине на безперебійну роботу інженерного устаткування будинку в цілому й на санітарно-гігієнічні умови інших квартир та суміжних приміщень, адже порушується гідравлічний і тепловий режими.

Підведення централізованого опалення до стояка об`єкта теплопостачання споживача, свідчить про надання послуг Позивачем, а відповідно, відповідач, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язаний оплатити надані позивачем послуги. Самовільне відключення від вказаної мережі не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання.

З урахуванням вище наведеного, апелянт переконаний, що факт відключення відповідача від мережі централізованого теплопостачання, шляхом демонтажу радіаторів опалення не є доказом відключення об`єкта теплопостачання від мереж централізованого теплопостачання та доказом ненадання йому послуг з постачання тепла.

3. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення місцевого господарського суду у справі залишити без змін.

Як зазначає відповідач, нежитлове приміщення № 130, цокольного поверху (літ А-5), загальною площею 107,2 м2 по вул. Цитрусовій, 6 в м. Запоріжжя перебуває у ФОП Хомченко Т.Г. в строковому користуванні з 10.06.2016 на підставі укладеного з МКП «Основаніє» договору оренди № 262/3. Вказане нежитлове приміщення відповідач отримала в оренду без приладів опалення, що підтверджується Актом обстеження спірного нежитлового приміщення та листом позивача № 731/33 від 20.02.2019 (а. с. 11, 14-15 т. 2).

Відповідач вважає, що у разі встановлення та доведення факту самовільного демонтажу приладів опалення, як факту невиконання споживачем обов`язку щодо своєчасного укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії, позивач вправі вжити передбачені чинним законодавством заходи реагування. Натомість з боку позивача заходи реагування не проводилися.

У даному випадку, за відсутності укладеного з позивачем договору, відповідач вважає правильним сплачувати не за опалення (оскільки відсутні радіатори опалення), а саме за втрату теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку прокладеними в підвалі, відповідно до розрахунку теплового навантаження на опалення по фактичному споживанню за формулою: Q=Q1=337 ккал/год (складений головним інженером проекту Журавель Ю.Н. , сертифікат АР № 004942 , а. с. 6 - 10 т. 2).

Разом з цим, відповідач вважає, що Концерн «Міські теплові мережі» помилково проводить нарахування плати за постачання теплової енергії, відповідно до теплового навантаження, яке визначено у договорі № 345269 від 01.10.2017, який не підписаний сторонами та відповідно до Технічної документації, розрахунок тепла на потреби опалення в приміщенні за адресою Цитрусова № 6, складеної в 2008 році, з переліком приміщень за порядковим номером від 1 до 4, в той час як спір виник стосовно приміщення № 130 (літ. А).

Також, відповідач вважає, що для визначення правомірності розрахунку вартості наданих послуг, позивач повинен надати докази обліку теплової енергії за приладами обліку, які засвідчуються відповідними актами зняття показань з будинкових засобів обліку. Натомість, матеріали справи не містять документів з даними зняття показань приладів обліку по будинку вул. Цитрусова, 6 в м. Запоріжжя.

Крім того, відповідач заперечує факт отримання від позивача поштою або вручення останнім під особистий підпис представнику споживача рахунків з актами приймання-передачі теплової енергії, відповідно до встановлених тарифів. Надані суду реєстри поштових відправлень, не містять ні печатки поштового відділення, ні підписів особи, відповідальної за оформлення та відправку поштової кореспонденції.

Посилаючись на пункти 12, 14 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, відповідач вказує на відсутність в матеріалах справи належних доказів в підтвердження обліку теплової енергії за будинковими приладами обліку для визначення вартості наданих послуг. За відсутності складених позивачем актів зняття показань з будинкового приладу обліку (показів лічильника) за адресою: вул. Цитрусова, 6 в м. Запоріжжя, посилання позивача на рішення Запорізької міської ради «Про початок опалювального сезону» може бути лише свідченням факту підключення певного об`єкта до опалення але, аж ні як не може свідчити про обсяги поставленої/спожитої теплової енергії до спірного нежитлового приміщення відповідача.

Окрім вище викладеного, відповідач вважає правильним рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача 3-х відсотків річних та втрат від інфляції, оскільки позивачем не доведено факт прострочення грошового зобов`язання з боку відповідача.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до п. 2.1. Статуту Концерну «Міські теплові мережі», основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

У своїй виробничій та фінансовій діяльності Концерн підпорядкований, підзвітний Запорізькій міській раді (п. 1.4. Статуту).

Згідно пояснень позивача Концерн «Міські теплові мережі» здійснює постачання теплової енергії в гарячій воді у належне ФОП Хомченко Т.Г. на праві оренди нежитлове приміщення № 130 (літ. А-5), загальна площа якого складає 107,2 м2, що розташоване на цокольному поверсі за адресою: м. Запоріжжя, вул. Цитрусова, буд. 6 (договір оренди нежитлового приміщення № 262/3 від 10.06.2016) за відсутності укладеного письмового договору про надання комунальних послуг. Зазначене нежитлове приміщення є частиною житлового будинку та має єдину, невідокремлену систему теплопостачання з будинком.

Матеріали справи свідчать про намагання сторонами врегулювати правовідносини, що між ними виникли. Так, 13.10.2016 у зв`язку з укладенням договору оренди № 262/3 від 10.06.2016 ФОП Хомченко Т.Г. звернулася до Шевченківської районної філії Концерну «МТМ» з заявою про укладення договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді на об`єкт розташований за адресою: вул. Цитрусова, 6, нежитлове приміщення № 130. Концерном «МТМ» було підготовлено проект договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 345269 від 01.10.2017 та надано його нарочно відповідачу разом з додатками № 1, 2, 3, 4 та супровідним листом від 25.10.2017. Згодом, 12.10.2018 позивач супровідним листом за вих. № 2804/09-1 від 11.10.2018 надіслав два примірники договору купівлі-продажу теплової енергії на адресу відповідача поштою (а. с. 35-39 т. 1).

Станом на момент розгляду спору судом першої інстанції, договір купівлі-продажу теплової енергії між сторонами не укладено.

Позивач вказує на те, що незважаючи на відсутність укладеного між сторонами договору, з метою недопущення порушення прав інших мешканців житлового будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Цитрусова, 6, у період: з листопада 2016 по квітень 2019 він здійснював відпуск теплової енергії, у тому числі й відповідачу, а останнім спожито теплову енергію на загальну суму 30245,07 грн. З урахуванням здійсненої відповідачем часткової оплати, залишок боргу за надані послуги теплопостачання складає 17116,57 грн.

Також позивач зазначає, що на житловому будинку за адресою: вул. Цитрусова, 6 встановлено прилад обліку теплової енергії на опалення. Система опалення спірного нежитлового приміщення по вул. Цитрусова, 6 є невід`ємною частиною централізованої системи опалення будинку, а тому при подачі теплової енергії в централізовану систему опалення будинку в опалювальні періоди одночасно опалювалось нежитлове приміщення, яким користувався відповідач.

В підтвердження факту здійснених поставок теплової енергії позивач посилається на рішення Запорізької міської ради: «Про початок опалювального сезону 2016-2017 років у м. Запоріжжя» від 13.10.2016; «Про початок опалювального сезону 2017-2018 років у м. Запоріжжя» від 20.10.2017; «Про початок опалювального сезону 2018-2019 років у м. Запоріжжя» від 06.11.2018.

На підтвердження обсягу відпущеної відповідачу теплової енергії позивачем надано до матеріалів справи акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період та розрахунок відпущеної теплової енергії по договору № 345269 (а. с. 12, 61-96 т. 1).

Відповідач не заперечує проти того, що позивачем здійснювалось постачання теплової енергії до орендованого ним приміщення по вул. Цитрусова, 6 у м. Запоріжжя у спірний період, однак зазначає, що у приміщенні, яке перебуває у нього на праві оренди відсутні радіатори опалення, тож вважає, що позивачем необґрунтовано розраховано обсяг відпущеної ФОП Хомченко Т.Г. теплової енергії з урахуванням 34-х неіснуючих секцій радіаторів, відповідно до максимального теплового навантаження на опалення за формулою визначеною в договорі № 345269 від 01.10.2017 (Qoмакс = 0,004639 Гкал/годину).

На підтвердження відсутності в приміщенні відповідача радіаторів опалення, останнім надано до суду акт обстеження нежитлового приміщення за адресою: вул. Цитрусова, 6 від 10.07.2016, складеного комісією у складі майстра дільниці № 3 Базарової О.С. , майстрів: Монько А.О. та Степанюка А.І. в присутності орендаря Хомченко Т.Г. у зв`язку з передачею приміщення в користування, яким встановлено, що на час обстеження приміщення знаходиться у задовільному санітарному та технічному стані, на стояках опалення відсутні радіатори, тривалий час вказане приміщення було вільним (а. с. 11 т. 2).

Відповідач звертав увагу суду, що в акті допущена технічна помилка щодо дати його складення, акт обстеження був складений комісією 10.06.2016, у день укладення договору оренди, а дата 10.07.2016 припадає на неділю. Позивач не заперечує наявність вказаного акту.

Також, в матеріалах справи наявні акти обстеження системи теплопостачання нежитлового приміщення, розташованого на цокольному поверсі п`яти поверхового житлового будинку по вул. Цитрусова, 6 від 10.02.2016 та від 17.11.2016, складені працівниками філії Концерну «МТМ» Шевченківського району. Так, актом від 10.02.2016 (т. 1 а. с. 45) встановлено, що в приміщенні встановлені радіатори чавунні в кількості 34-х секцій. Централізоване гаряче водопостачання відсутнє - не має підведення. Актом від 17.11.2016 (т. 1 а. с. 46) встановлено, що опалювальні пристрої централізованої системи опалення демонтовані. Централізоване гаряче водопостачання відсутнє - немає підводу. Проекту реконструкції не надано.

Відповідач стверджує, що приміщення ним отримано в оренду без приладів опалення, а тому ФОП Хомченко Т.Г. замовила у фахівця ФОП Журавель Ю.М. (кваліфікаційний сертифікат серія АР № 004942 від 16.11.2012) виготовлення розрахунку витрат тепла на опалення за фактичним теплоспоживанням.

Згідно складеного фахівцем розрахунку, теплове навантаження на опалення за фактичним споживанням має визначатись за формулою: Q = Q1 = 357 ккал/год.

Отже, протягом спірного періоду відповідач здійснювала оплати на користь позивача за теплову енергію відповідно до теплового навантаження на опалення по фактичному споживанню, згідно вказаного розрахунку. Копія розрахунку міститься в матеріалах справи (а. с. 6-10 т. 2).

Спір між сторонами виник стосовно розміру нарахованого позивачем обсягу спожитої ФОП Хомченко Т.Г. у період: з листопада 2016 по квітень 2019 теплової енергії і відповідно її вартості.

5. Мотиви з яких суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду та відхиляє доводи апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу;

- постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору;

- споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору;

- теплопостачальна організація - суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії;

- місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про теплопостачання» проектування, будівництво, реконструкція, ремонт, експлуатація об`єктів теплопостачання, виробництво, постачання теплової енергії регламентуються нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами відносин у сфері теплопостачання.

Пунктами 4, 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

У ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» встановлено обов`язок споживача на своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Частиною 2 ст. 275 ГК України передбачено, що відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії визначаються «Правилами користування тепловою енергією», затвердженими Постановою КМУ від 03.10.2007 № 1198 (далі - Правила № 1198) та «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою KMУ від 21.07.2005 № 630. Вказані правила є обов`язковими для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами та організаціями.

Відповідно до п. 4 Правил № 1198, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією.

З аналізу положень Правил № 1198, зокрема, п. 44, вбачається, що термін споживач застосовується в значно ширшому значенні, оскільки він також розповсюджується і на осіб, які використовують теплову енергію без укладення договору на теплопостачання.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов висновку, що наявність договірних відносин між сторонами у даному випадку є обов`язковою. В той же час, станом на момент розгляду спору, договір на постачання теплової енергії між сторонами не укладено.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Так, ст. 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 цієї ж статті положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно зі ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Аналіз ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

При цьому відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13 та від 18.11.2015 у справі № 6-582цс15.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком, до якого дійшов місцевий господарський суд, що відсутність укладеного між сторонами договору купівлі-продажу теплової енергії, не може бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку проведення розрахунку за спожиту у спірний період теплову енергію.

Разом з тим, місцевий господарський суд зазначив у рішенні, що позивач має довести обсяг фактично спожитої відповідачем теплової енергії у спірний період.

Дослідивши надані позивачем акти приймання-передачі теплової енергії та рахунки на їх оплату за спірний період (т. 1 а. с. 61-96), місцевий господарський суд встановив, що всі вони містять посилання на договір № 345269 від 01.10.2016. У призначенні платежу, згідно з рахунками на оплату теплової енергії також зазначено договір № 345269 від 01.10.2016. Разом з тим, місцевий господарський суд не виявив наявності в матеріалах справи належних доказів направлення позивачем на адресу відповідача вказаних актів та рахунків. Реєстри поштових відправлень не містять відбитків поштового штемпеля та дати відправлення кореспонденції, а в реєстрах про отримання актів та рахунків нарочно, не зазначено дату отримання документів та не вказано прізвище особи, яка їх отримала.

Такий висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає правильним, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні приписи містить ч. 7 ст. 193 ГК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Згідно з ч. 1 ст. 275, ч. 6 ст. 276 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію. Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Відповідно до п. 23 Правил № 1198, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Як зазначалося вище у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу теплової енергії відповідач не уклав та користувався тепловою енергією, позивач здійснював нарахування плати за спожиту теплову енергію за показаннями будинкового приладу обліку на опалення, пропорційно тепловим навантаженням за період з листопада 2016 по квітень 2019 на загальну суму 30245,07 грн, з урахуванням здійсненої відповідачем часткової оплати (залишок боргу складає 17116,57 грн), що підтверджується доданим до позову розрахунком теплової енергії по договору № 345269 (т. 1 а. с. 11).

Також, апелянт зазначає, що розподіл теплової енергії по місяцям виконано згідно з п. 23 «Правил користування тепловою енергією» від 03.10.2007 № 1198, яким встановлено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються відповідно до договору на підставі показів вузла обліку, згідно з діючими тарифами, затвердженими в установленому порядку та згідно з «Нормами і вказівками по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житла та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» і затверджені Державним Комітетом України по житлово-комунальному господарству (КТМ 204 Укр.244-94 1998).

Згідно пояснень позивача, теплове навантаження відповідача: Q=4639 ккал/год встановлено договором купівлі-продажу теплової енергії № 345269 від 01.10.2017, примірник якого був надісланий відповідачу, однак останнім не підписаний.

Сумарне теплове навантаження будинку складає: Q=408929 ккал/год. Теплове навантаження на опалення складає: Qоп = 4639 ккал/год. Величина теплового навантаження визначається згідно формули: Опалення Qміс = Qоп*10-6*Коп, де Qоп - максимальне погодинне теплове навантаження на опалення, ккал/год, Коп - коофіцієнт на опалення.

Надаючи оцінку факту не виставлення позивачем актів приймання-передачі теплової енергії та рахунків на оплату відповідачем спожитої теплової енергії, колегія суддів вважає відсутніми підстави для покладення на відповідача обов`язку зі сплатити суми боргу за надані позивачем послуги з поставки тепла до спірного об`єкту.

Також, на думку колегії суддів, місцевий господарський суд правильно зазначив у рішенні про те, що у зв`язку з не наданням позивачем до матеріалів справи актів зняття показань з будинкового засобу обліку неможливо перевірити правомірність здійсненого розрахунку (а. с. 11 т. 1).

Посилання апелянта на те, що величина теплового навантаження на опалення визначена фірмою «Тритан» ліцензія № 00280 від 28.07.1997 (а. с. 57-60 т. 2), яка складає: Qоп = 4639 ккал/год. Рахунки на оплату, зокрема й ті, що отримані відповідачем, містять посилання на всі необхідні вихідні дані, необхідні для визначення вартості наданих послуг (кількості спожитої енергії в Гкал, тарифу) колегія суддів відхиляє, оскільки вказаний розрахунок не був предметом дослідження судом першої інстанції (поданий лише в рамках доводів апеляційної скарги). Крім того, вказаний розрахунок, виконаний у 2008 році та стосується лише приміщень 1-4 по вул. Цитрусовій, 6.

Стосовно приміщення № 130 по вул. Цитрусовій, 6, яке належить відповідачу на праві оренди, розрахунок в матеріалах справи відсутній.

Згідно п. 12 Правил № 630 у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку.

У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку.

У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку.

Пунктом 14 Правил № 630 встановлено, що показання будинкових засобів обліку знімаються представником виконавця один раз на місяць у присутності постачальника та представника споживачів.

Отже, з урахуванням вищевказаних пунктів Правил, колегія суддів дійшла висновку, що наявний в матеріалах справи розрахунок відпущеної теплової енергії (а. с. 11-12 т. 1) є не належним доказом в підтвердження дійсного обсягу наданих виконавцем послуг з постачання теплової енергії на об`єкт відповідача, оскільки теплове навантаження на опалення у розмірі 4639 ккал/год, позивач застосовує відповідно до умов договору № 345269, який не укладений між сторонами, а сам розрахунок відпущеної теплової енергії позивач наводить на прикладі лише одного місяця - березня 2019 року, який не містить всіх вихідних даних, визначених в п. 23 Правил № 1198 та п. 12, 14 Правил № 630, а саме: у розрахунку відсутні помісячні показання будинкового засобу обліку теплової енергії, не врахована середньомісячна фактична температура теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячна температура зовнішнього повітря, що на думку колегії суддів має суттєве значення при визначенні суми, яка підлягає до сплати за відповідний період (місяць, рік).

Отже, в даному випадку, на думку колегії суддів, позивач не довів належним чином факт поставки теплової енергії відповідачу у період: листопад 2016 - квітень 2019 на суму 30245,07 грн, відповідно не доведеною є і заявлена до стягнення сума основного боргу 17116,57 грн. Застосування позивачем у розрахунку теплового навантаження Q=4639 ккал/год також є не доведеним.

Колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися до відповідача з позовом про стягнення спірної заборгованості за умови доведеності розрахунку суми заборгованості та доведеності виставлення відповідачу рахунків на оплату наданих послуг з постачання теплової енергії.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє доводи відповідача, який у своєму розрахунку застосовує теплове навантаження на опалення за фактичним споживанням, визначеним фахівцем за формулою: Q = Q1 = 357 ккал/год (а. с. 6-10 т. 2). Такий розрахунок обумовлений відсутністю приладів опалення в нежитловому приміщенні на момент прийняття його в тимчасове користування на правах оренди.

Колегія суддів вважає безпідставним застосування відповідачем зазначеної ним формули при розрахунку фактичного споживання теплового навантаження, з огляду на наступне.

Правилами № 630 (із наступними змінами), передбачено, що споживач може відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відключення споживачів від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання-будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 № 4 передбачено, що користувач має право розірвати договір та вимагати відключення відповідних мереж, але для вирішення цього питання споживач має звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії при органі виконавчої влади чи місцевого самоврядування.

При позитивному рішенні комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП. Відключення мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири (нежилого приміщення) або уповноваженої ним особи. По закінченні робіт складається акт про відключення квартири (нежилого приміщення, секції, під`їзду, будинку) від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження.

Відповідно до абзацу 6 п. 40 Правил № 1198, споживач теплової енергії зобов`язаний погоджувати з теплопостачальною організацією нові підключення і відключення та переобладнання системи теплопостачання, які є причиною збільшення або зменшення обсягу споживання теплової енергії.

Припинення споживання теплової енергії повинно бути виконано з дозволу компетентного органу та в порядку, визначеному законодавством: з дозволу постійно діючої міжвідомчої комісії, яка створена органом місцевого самоврядування, за умови отримання технічних умов. Роботи по відключенню повинні проводитись монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та власника, наймача квартири. Роботи з відключення виконуються у міжопалювальний період.

Самовільне втручання в діючі системи теплопостачання і теплоспоживання - будь-яка зміна проектного рішення теплопостачання об`єкта, виконана споживачем або будь-якою іншою організацією без погодження з теплопостачальною організацією.

Отже, при проведенні робіт по відключенню, переобладнанню приміщень від мереж централізованого опалення, у відповідача повинні бути в наявності передбачені чинним законодавством документи. Зазначені документи повинні містити вказівку на дату переобладнання системи опалення в приміщенні. У даному випадку, відповідач не надав жодного доказу на підтвердження законності переобладнання системи теплопостачання в орендованому ним приміщенні, що свідчить про факт неузгодженості такого переобладнання системи опалення у встановленому вище порядку, а відповідно й відсутніми є підстави для здійснення розрахунку за формулою, яку відповідач просить застосувати.

Враховуючи вищевикладене вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 950,96 грн, та втрат від інфляції у сумі 2754,40 колегія суддів вважає правомірно відхиленими судом першої інстанції, оскільки позивач не довів прострочення з боку відповідача грошового зобов`язання.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог Концерну «МТМ» про стягнення з ФОП Хомченко Т.Г. заборгованості за спожиту теплову енергію у сумі 17116,57 грн, а також вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 950,96 грн та втрат від інфляції у сумі 2754,40 грн.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді - члена колегії суддів Верхогляд Т.А., постанова складена 14.02.2020.

6. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні повно встановлені фактичні обставини справи, належним чином досліджено наявні в матеріалах справи докази, яким надана вірна правова оцінка у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а тому місцевий господарський суд дійшов до правильних та обґрунтованих висновків про наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

Підстав передбачених ст. 277 ГПК України для скасування або зміни оскаржуваного позивачем рішення, колегією суддів не виявлено.

Доводи апелянта не спростовують правомірних висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269-270, 275, 276, 281-282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

7. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача у справі.

Керуючись статтями 129, 344, 269, 273, п. 2 ч. 1 ст. 275, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 29.10.2019 у справі № 908/1901/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Л.М. Білецька

Т.А. Верхогляд