РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.02.2020Справа № 910/9295/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., за участі

секретаря судового засідання Максимець В.О. розглянувши в порядку загального

позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ост-Вест Логістік

Україна"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні

позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Металургтранс"

про витребування рухомого майна з чужого незаконного володіння,

за участі представників:

позивача - Єловікова В.В.,

відповідача - Прохоров Ю.Г.,

третьої особи - не з`явились,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ост-Вест Логістік Україна» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про витребування одинадцяти вантажних напіввагонів.

Позовні вимоги ґрунтуються на твердженні, що відповідач є фактичним володільцем спірного майна, яке було передано третій особі у справі за договорами оренди. Відповідно, посилаючись до статті 388 Цивільного кодексу України, абзацу 2 пункту 21 та пункту 23 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014, статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 41 Конституції України позивач стверджує про наявність у нього права на отримання саме від відповідача вагонів у кількості 11 штук.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2019 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Ост-Вест Логістік Україна» з доданими до неї документами на підставу пункту 2 частини п`ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу України повернуто заявнику.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2019 ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.07.2019 скасовано. Матеріали справи № 910/9295/19 передано на розгляд до Господарського суду міста Києва.

За результатами проведення автоматизованого розподілу справу №910/9295/19 передано для розгляду судді Кирилюк Т.Ю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.10.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі третю особу без самостійних вимог на стороні позивача, призначено дату підготовчого судового засідання та встановлено сторонам строки для подання процесуальних документів.

Відповідачем 31.10.2019 надано суду відзив, яким заперечено вимоги повністю з огляду на відсутність факту володіння спірними вагонами, знаходження спірного майна на території населених пунктів де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження тощо.

Позивачем 05.11.2019 надано суду відповідь на відзив, яким заперечено доводи відзиву з огляду на відсутність договірних відносин, односторонній характер залученої в якості доказу довідки тощо.

Третьою особою без самостійних вимог на стороні позивача надано суду 05.11.2019 письмові пояснення, якими підтримано позовні вимоги повністю.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 05.11.2019 представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" подав клопотання про розгляд справи в судовому засіданні 05.11.2019 за його відсутності.

Оскільки участь у судовому засіданні є процесуальним правом учасника справи, суд задовольнив клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" про розгляд справи в судовому засіданні 05.11.2019 за його відсутності.

Третьою особою без самостійних вимог на стороні позивача надано суду 03.12.2019 письмові пояснення, якими підтримано позовні вимоги повністю.

З метою забезпечення процесуальних прав учасників провадження, у підготовчому судовому засіданні оголошувались перерви до 03.12.2019, 21.01.2020 та 28.02.2020.

Позивачем 20.01.2019 надано суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, якою просив витребувати у відповідача один вагон з одинадцяти заявлених раніше та повернути частину сплачено судового збору. Вказана заява прийнята судом до розгляду.

У підготовчому засіданні 28.02.2020 суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 11.02.2020.

У судовому засіданні 11.02.2020 представник позивача підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача проти задоволення вимог позивача заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача у судове засідання 11.02.2020 не з`явилась, своїх уповноважених представників не направила, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином.

У судовому засіданні 11.02.2010 оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачем (попередня назва - ТОВ «Компанія «Дінекс») та третьою особою у справі 21.08.2013 укладено два договори оренди №48А та №51А, за якими позивачем було передано у платне строкове користування третій особі у справі відповідно 132 та 25 одиниць залізничних вагонів, у тому числі вагони №55175129, № 55175350, № 55174247, № 55174510, № 53118485, № 55175186, № 53131017, № 55174379, № 55140065, № 55140131 та № 55139968.

За твердженням позивача вісім з одинадцяти переданих в оренду вагонів ним було раніше придбано у третьої особи у справі за договорами купівлі-продажу №35кп, №37кп та №38кп від 01.03.2012, три інші - у ДП «Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів» за договором поставки №71П/ЦВСВ(ОРВ-09.59)ю від 12.02.2009.

Після закінчення строків дії укладених позивачем та третьою особою у справі договорів оренди №48А та №51А від 21.08.2013 одинадцять вагонів не було повернуто власнику.

За твердженням позовної заяви, замість повернення 22 одиниць вагонів (у тому числі одинадцяти, що є предметом даного судового розгляду) третьою особою у справі на стороні позивача надано лист від 13.05.2019, яким повідомлено про неможливість їх повернення у зв`язку з їх відсутністю.

Відповідно до частини першої статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною першою статті 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 785 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до статті 772 Цивільного кодексу України наймач, який затримав повернення речі наймодавцеві, несе ризик її випадкового знищення або випадкового пошкодження.

Виходячи з наведених законодавчих приписів належним відповідачем у справі про витребування майна після закінчення строку оренди має бути орендар.

У деяких випадках, дійсно, належним відповідачем у справі може бути особа, у володінні якої перебуває орендоване майно.

У такому випадку, позивач має довести суду належними доказами факт володіння цим майном цією особою на час звернення з позовом.

Звертаючись до суду з даним позовом, заявник фактично побудував своє обґрунтування вимог на припущені, що при виконанні перевезення відповідач не доставив спірні вагони до станції призначення. Припущення полягає у тому, що факт володіння цими вагонами саме відповідачем на час подання позову не доведено жодним доказом.

Більше того, це припущення спростовується наданими позивачем залізничними накладними на спірні вагони, за якими протягом першого півріччя 2017 року ці вагони послідовно були направлені на територію лінії зіткнення за участі орендаря цих вагонів, який за твердженнями власних письмових пояснень є ліцензованим оператором рухомого складу та надав спірні вагони своїм клієнтам у межах договорів про надання транспортно-експедиторських послуг.

З наданої відповідачем довідки про дислокацію спірних вагонів вбачається, що останнім відомим місцем перебування 11 спірних вагонів є територія населених пунктів, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. При цьому останнім днем фіксації інформації про рух цих вагонів є 09.06.2017.

Таким чином, наведеними доказами, наданими як позивачем так і відповідачем, спростовується покладене в основу позову твердження, що відповідач володів спірними вагонами на час подання позову.

Оскільки відповідач не є особою, що володіє спірним майном, він не може бути відповідальною особою за порушення вимог статті 41 Конституції України, статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 388 Цивільного кодексу України, на яких наголошено позивачем.

Судом відхилено і доводи відповідача та третьої особи у справі, що базуються на правовому регулюванні відносин Статутом залізниць України та цивільного законодавства, яким встановлюються скорочені строки позовної давності, оскільки у даному випадку предметом позову не є відносини сторін з перевезення вантажів. Предметом даного судового дослідження (за віндикаційним позовом) є відносини не володіючого майном власника та особи, що без відповідної правової підстави заволоділа цим майном.

У даному випадку має бути доведено дві основні обставини: наявність прав власника у позивача на певне майно та факт заволодіння цим майном відповідачем.

Позивачем доведено суду наявність права на 11 вагонів, у тому числі на 1 вагон, визначений його заявою про зменшення розміру позовних вимог, проте не доведено що на час заявлення позову та його розгляду по суті вимог відповідач був незаконно володіючою цими вагонами особою.

За таких обставин суд не має підстав для застосування правових механізмів статей 387 та 388 Цивільного кодексу України, які покладені позивачем в правове обґрунтування вимог.

Встановивши наявність у позивача порушеного права та відсутність факту порушення цього права саме відповідачем, суд відмовляє у задоволенні позову повністю.

Також позивач просить суд повернути з Державного бюджету України судовий збір у зв`язку зі зменшенням позовних вимог.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Частиною другою статті 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Дослідивши матеріали справи, заяву про зменшення позовних вимог, суд задовольняє клопотання позивача про повернення з Державного бюджету України судового збору у розмірі 113 530, 02 грн.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтею 7 Закону України "Про судовий збір", статтями 129, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

2. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Ост-Вест Логістік Україна" (49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, площа Героїв Майдану, будинок 1, кімната 251, ідентифікаційний код 19144641) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 113 530 (сто тринадцять тисяч п`ятсот тридцять) грн. 02 коп., сплачений на підставі платіжного доручення № 3152 від 24.06.2019.

Оригінал платіжного доручення № 3152 від 24.06.2019 на загальну суму 123 610, 75 грн. залишається в матеріалах справи № 910/9295/19.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 17.02.2020.

Суддя Т.Ю.Кирилюк