РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.02.2020Справа № 910/17414/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (36000, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Соборності, буд. 19; ідентифікаційний код 37686922)

до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 26; ідентифікаційний код 32382598)

про стягнення 11 350, 65 грн,

без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант", в якому позивач просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 11 350, 65 грн в порядку суброгації та на підставі укладеного між позивачем та Приватним акціонерним товариством СК "Ван Клік" договору про надання фінансових послуг факторингу № 01-25.01.2019 щодо придбання у останнього права вимоги за грошовими зобов`язаннями до відповідача, які виникли згідно додатку № 38 до договору № 01-25.01.2019 від 25.01.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

08.01.2020 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки з наданих позивачем документів не вбачається права останнього на отримання страхового відшкодування в порядку регресу у 100 % розмірі, а відтак відповідачем було сплачено 50 % від розміру вимоги - 7 764, 15 грн.

21.01.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач зазначає, що до нього за договором про надання фінансовим послуг факторингу № 01-25.01.2019 від 25.01.2019 перейшло право вимоги до відповідача у повному обсязі, а сума яка була сплачена позивачем за цим договором на користь Приватного акціонерного товариства СК "Ван Клік" є фінансовою платою за відступлення такого права.

Так, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

11.08.2018 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Саламандра-Україна" (найменування якого в подальшому було змінено на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Ван Клік") (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено договір добровільного комплексного страхування "Автоцивілка+" № 04-2.0045174.0001 стосовно транспортного засобу Smart Fortwo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

31.01.2019 в м. Полтаві по вулиці Грушевського, 18 трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: Smart Fortwo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та ВАЗ 21121, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого станом на 31.01.2019 була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" згідно страхового полісу № АМ/8204381.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротоколу) від 31.01.2019 ОСОБА_2 визнав себе винним у вказаній вище ДТП.

01.02.2019 ОСОБА_1 звернувся до страховика із повідомленням про подію, яка має ознаки страхового випадку та відповідно із заявою про перерахування коштів на його особистий рахунок (к/р НОМЕР_3 ; р/р НОМЕР_4 ).

Із матеріалів справи вбачається, що Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Саламандра-Україна" на підставі страхового акту № 0021439.01.19/1 аванс, відповідного розрахунку страхового відшкодування та платіжного доручення № 3019 від 19.03.2019 було виплачено ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 18 528, 30 грн.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно зі ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

Відтак, оскілки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 станом на 31.01.2019 була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" згідно полісу № АМ/8204381, то відповідно внаслідок визнання ДТП 31.01.2019 страховим випадком та виплати страховиком суми страхового відшкодування страхувальнику, до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра-Україна" перейшло право вимоги до відповідача в порядку суброгації в рамках ліміту відповідальності за полісом № АМ/8204381 в розміру 17 528, 30 грн (18 525, 00 грн - 1 000, 00 грн франшизи).

З матеріалів справи вбачається, що 25.01.2019 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Саламандра-Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 01-25.01.2019 щодо придбання права вимоги за грошовими зобов`язаннями до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант", які виникли відповідно до додатку № 38 до договору № 01-25.01.2019 від 25.01.2019 .

Відповідно до п. 1.2. договору факторингу за цим договором фактор займає місце клієнта (як кредитора) по всім регресним вимогам клієнта відповідно додатку до договору згідно яких передаються права грошових вимог у тому числі права на одержання від боржників сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі. Права за регресними вимогами переходять від клієнта до фактора з моменту набрання чинності даним договором.

Згідно додатку № 38 до вказаного вище договору розмір регресивної вимоги, яке Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Саламандра-Україна" передає Товариству з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" за суму в розмірі 8 764, 15 грн за договором № 04-2.0045174.0001 від 11.08.2018 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" становить 17 528, 30 грн.

Відповідно до п. 2.1 договору факторингу для реалізації фактором придбаних ним прав, клієнт протягом десяти робочих днів з моменту підписання цього договору зобов`язується передати оригінали документів, що посвідчують виникнення у клієнта відповідного права регресної вимоги. Одночасно з передачею оригіналів документів, що посвідчують виникнення у клієнта відповідних прав регресних вимог, сторони підписують акт приймання-передачі.

Актом № 38 від 19.03.2019 до договору факторингу підтверджено факт передачі позивачу оригіналів документів, що підтверджують право вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра-Україна", як кредитора за регресивними вимогами, зазначених у додатку № 38 до договору про надання фінансових послуг факторингу № 01-25.01.2019 від 25.01.2019.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання в діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (пункт 6.1. договору факторингу).

Згідно з ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини 1 ст. 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Суд вказує, що в матеріалах справи міститься повідомлення від 21.03.2019 про відступлення права вимоги та вимога позивача до відповідача від 21.03.2019 за вих. № 05480, якою відповідач повідомлявся про укладання договору про надання фінансових послуг факторингу № 01-25.01.2019 від 25.01.2019 та про необхідність сплатити на користь фактора - позивача суму страхового відшкодування в розмірі 18 528,30 грн (без вирахування франшизи) на підставі полісу АМ/8204381.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідачем частково було виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 7 764, 15 грн (17 528, 30 грн - 50% - 1000, 00 грн) за страховим полісом № АМ/8204381.

Відповідач у своєму відзиві зазначає, що саме сума в розмірі 7 764, 15 грн, яка була виплачена позивачу, є обґрунтованою та такою, що покриває розмір прямого збитку, який позивач поніс внаслідок сплати коштів в розмірі 8 764, 15 грн за договором № 04-2.0045174.0001 від 11.08.2018.

Відтак, на думку відповідача його зобов`язання перед позивачем виконані належним чином та у повному обсязі.

Дослідивши вказаний вище відзив на позовну заяву, суд вважає за доцільне зазначити, що позивачем на виконання умов договору про надання фінансових послуг факторингу № 01-25.01.2019 від 25.01.2019 було сплачено Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Саламандра-Україна", як це і передбачено ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України, кошти в розмірі 8 764, 15 грн, які в свою чергу були платою за відступлення права вимоги до відповідача.

Крім того, суд вказує, що посилання відповідача на положення ст. 9 Закону України "Про страхування", якою закріплено, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник, є необґрунтованим та помилковим оскільки прямий збиток якого зазнав ОСОБА_1 і який був визнаний та виплачений страховиком становив саме 18 528,30 грн, а тому враховуючи, що Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Саламандра-Україна" мало право вимоги до відповідача саме у вказаному розмірі, яке в подальшому в повному обсязі було відступлено позивачу за плату.

Суд вважає за доцільне вказати, що перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика відбувається на підставі ст. 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" суброгацією.

Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Натомість регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою.

Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України "Про страхування". Право регресу регулюється частиною першою статті 1191 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача до відповідача в даному випадку є регресивними, а тому в стягнення суми страхового відшкодування за доцільне здійснювати на підставі ст. 1191 Цивільного кодексу України.

При цьому, суд вказує, що згідно зі ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Підсумовуючи викладене вище, враховуючи докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що до позивача перейшло право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення страхового відшкодування в повному розмірі - 18 528, 30 грн, а враховуючи розмір франшизи та часткову сплату відповідачем такого відшкодування, то стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума в розмірі 9 764, 15 грн.

Крім того, враховуючи невідшкодування відповідачем суми страхового відшкодування у повному обсязі, позивач у своєму позові просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 1 455,51 та 130,00 грн - 3 річних.

Відповідно до п. 36.5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно з п. 36.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, або у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Таким чином, як вбачається із доводів позивача, які не спростовані відповідачем, вимога позивача від 21.03.2019 № 05480 була отримана відповідачем 26.03.2019 (згідно копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 318), а відтак відповідач мав здійснити виплату до 24.06.2019 (включно).

Однак, враховуючи те, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд вважає задоцільне здійснювати розрахунки пені та 3 % річних за періодами зазначеними позивачем з 26.06.2019 по 05.12.2019 на суму 9764, 00 грн (недосплачена шкода).

Відтак, здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення розміру пені та 3 % річних, суд зазначає, що вимога щодо стягнення 3 % річних в розмірі 130, 00 грн підлягає задоволенню в повному обсязі, а вимога щодо стягнення пені підлягає задоволенню частково, а саме в розмірі - 1 441, 86 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача 6 000,00 грн. витрат на професійну правову допомогу.

Так, згідно ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Із поданого відповідачем відзиву вбачається, що суму судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000, 00 грн є завищеною з огляду на те, що справа є малозначною та нескладною, а її предмет становить стягнення суми в розмір - 11 350, 65 грн.

Так, виходячи з аналізу ст. 126 Господарського процесуального кодексу України можливе покладення на сторони у справі судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні п. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Суд вказує, що позивачем на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу надано до матеріалів справи: копія договору про надання правової допомоги № 1 від 05.02.2019, укладений між позивачем та адвокатським об`єднанням "Дефендерс", копія додаткової угоди № 2 до договору про надання правової допомоги № 1 від 05.02.2019, додаток № 1 до додаткової угоди № 2, копія акту № 10 приймання-передачі матеріалів справи до додаткової угоди № 2 до договору про надання правової допомоги № 1 від 05.02.2019, копія акта приймання - передачі наданої правової допомоги № 58/2019 від 20.11.2019, копія ордеру серії АІ № 1014929 від 03.12.2019, копія свідоцтва про право на здійснення адвокатською діяльністю серії КС 5461/10 від 08.10.2015, копія посвідчення адвоката Більчука О.О. від 08.10.2015 та платіжне доручення № 725 від 04.12.2019 на суму 6 000, 00 грн.

Із додатку № 1 до додаткової угоди № 2 до договору про надання правової допомоги № 1 від 05.02.2019 вбачається, що такий вид правової допомоги, як підготовка заяви по суті (позовної заяви, зустрічного позову, відзиву (заперечення) на позовну заяву, відповідь на відзив) коштує 6 000, 00 грн.

Крім того, згідно акту приймання-передачі наданої правової допомоги № 58/2019 від 20.11.2019 вбачається, що адвокатським об`єднанням було підготовлено позовну заяву на підставі матеріалів справи № 0021439.01.19/1 та досудової вимоги № 05480_2, вартістю 6000, 00 грн.

Вказаний акт підписаний представника сторін та скріплений печатками, що відповідно підтверджує факт надання адвокатським об`єднанням послуг позивачу та прийняття таких послуг позивачем без зауважень.

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару та фактичних витрат у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний, виправданий, що передбачено у ст.126 Господарського процесуального кодексу України та у ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Згідно ст.15 Господарського процесуального кодексу України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 31.10.2019 у справі № 908/408/18.

Водночас суд вказує, що відповідач у своєму відзиві не довів належними та допустимими доказами не співмірність витрат, заявлених позивачем до відшкодування, а також не надав будь-яких доказів того, що ціни на послуги адвоката (ставки/розмір гонорару за надання окремих видів правової допомоги) є явно завищеними на ринку юридичних послуг.

З огляду на викладене вище, враховуючи те, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного перерахування йому коштів на підставі договору, відсутність обґрунтованих заперечень відповідача, суд вважає заявлену позивачем суми судових витрат в розмірі 6000,00 грн обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс. Капітал" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 26; ідентифікаційний код 32382598) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс. Капітал" (36000, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Соборності, буд. 19; ідентифікаційний код 37686922) суму страхового відшкодування в розмірі 9 764 (дев`ять тисяч сімсот шістдесят чотири) грн 15 коп., 3% річних в розмірі 130 (сто тридцять) грн, пеню в розмірі 1 441 (одна тисяча чотириста сорок одна) грн 86 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 (шість тисяч) грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 1 918 (одна тисяча дев`ятсот вісімнадцять) грн 52 коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 17.02.2020

Суддя Баранов Д.О.