ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2020м. ДніпроСправа № 905/2052/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Ільєнко Д.Ю.

та представників:

від позивача: Власенко І.В.;

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Дружківський машинобудівний завод" (м. Дружківка, Донецької області)

до Приватного акціонерного товариства "Завод металоконструкцій Укрсталь Дніпро" (м.Дніпро)

про стягнення заборгованості за договором № 245/8-18 від 25.09.2018 у розмірі 118 632 грн. 00 коп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Корум Дружківський машинобудівний завод" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "Завод металоконструкцій Укрсталь Дніпро" (далі - відповідач) заборгованість за договором №245/8-18 від 25.09.2018 у розмірі 118 632 грн. 00 коп.

Також позивач просить суд стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неповерненням відповідачем у добровільному порядку невикористаних коштів попередньої оплати за договором № 245/8-18 від 25.09.201.

Ухвалою суду від 16.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено її розгляд по суті за правилами спрощеного позовного провадження на 10.01.2020.

У судове засідання 10.01.2020 представники позивача та відповідача не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.

Судом було зауважено, що в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, оскільки поштове повідомлення про отримання ним ухвали суду від 16.12.2019, як і сам конверт, до суду не повернулося. З метою встановлення належності повідомлення відповідача судом здійснено відстеження поштового відправлення суду на адресу відповідача, шляхом формування витягу з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання вказаного поштового відправлення суду, а також виготовлялась копія реєстру № 285 на відправку рекомендованої пошти з повідомленням від 17.12.2019, які долучені до матеріалів справи. При цьому, з вказаних доказів вбачається, що станом на 10.01.2020 відправлення з ухвалою суду від 16.12.2019 відправлено до точки видачі/доставки та з 19.12.2019 перебуває у відділенні зв`язку, яке обслуговує відповідача (а.с.97-98).

Враховуючи вказані обставини, суд дійшов висновку про необхідність оголошення перерви у судовому засіданні, з метою надання можливості відповідачу скористатися процесуальними правами, визначеними статтями 42 та 46 Господарського процесуального кодексу України, та з метою дотримання принципів господарського судочинства, а саме: рівності усіх учасників перед законом і судом та змагальності.

Так, ухвалою суду від 10.01.2020 у судовому засіданні було оголошено перерву по 10.02.2020; крім того, з метою фактичного та якнайшвидшого повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи судом було додатково направлено відповідачу:

- ухвалу суду на його офіційну електронну адресу - та , що міститься у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 10.12.2019 та на його бланку листа № 105-Г-35 від 11.03.2019, з відомостями щодо отримання електронного листа з ухвалою (а.с.103);

- телефонограму з відомостями про зміст даної ухвали на номери телефону - НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 (а.с.102).

У судове засідання 10.02.2020 з`явився представник позивача.

Представник відповідача у вказане судове засідання вдруге не з`явився, при цьому, судом було зауважено, що поштове відправлення на адресу відповідача, в якому містилася ухвала суду від 10.01.2020, також не було повернуто за зворотною адресою, не повернулося також і поштове повідомлення про його отримання відповідачем.

У зв`язку з вказаними обставинами, судом було здійснено відстеження поштового відправлення суду на адресу відповідача, шляхом формування витягу з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання вказаного відправлення, а також виготовлялася копія реєстру на відправку рекомендованої пошти з повідомленням № 106 від 11.01.2020, які долучені до матеріалів справи. Однак, з вказаних доказів вбачається, що ухвала суду від 10.01.2020 не була вручена відповідачу та з 14.01.2020 (майже місяць) конверт суду перебуває на поштовому відділенні та відповідач не забезпечує його отримання вже протягом більше трьох тижнів (а.104-105).

З цього приводу суд зазначає наступне.

На підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 10.12.2019, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 49019, м. Дніпро, вулиця Ударників, будинок 54, на яку і була направлена кореспонденція господарського суду для відповідача (а.с.91-95).

При цьому, до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її офіційним місцезнаходженням, визначеним у відповідному державному реєстрі) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

Крім того, частиною 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Також судом враховані положення Правил надання послуг поштового зв`язку, визначені постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (далі - Правила).

Так, порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам узгоджується оператором поштового зв`язку разом з юридичною особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих Правил (пункт 94 Правил).

Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на юридичну особу (фізичну особу-підприємця).

У разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15.

При цьому, суд окремо звертає увагу, що з 01.01.2020 набрали чинності зміни до Правил надання послуг поштового зв`язку, внесені Постановою Кабінету Міністрів України № 1149 від 27.12.2019, відповідно до яких:

- рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка". Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка", працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду (пункт 991 Правил);

- рекомендовані поштові відправлення з позначкою "Судова повістка", адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду (пункт 992 Правил).

В даному випадку, до суду не було повернуто навіть конверт з ухвалою суду від 16.12.2019, який надійшов до поштового відділення, яке обслуговує відповідача ще 19.12.2019, також не було повернуто конверт з ухвалою суду від 10.01.2020, який надійшов до поштового відділення, яке обслуговує відповідача 14.01.2020.

Таким чином, зберігання відділенням Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" поштових відправлень суду, які є "Судовими повістками" в розумінні чинного законодавства України в період з 21.12.2019 по 10.02.2020 (ухвали суду від 16.12.2019) та в період з 16.01.2020 по 10.02.2020 (ухвали суду від 10.01.2020) є неправомірним. Більше того, такі дії зумовлюють порушення права позивача на своєчасне вирішення справи судом.

Також, суд наголошує, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами Господарського суду Дніпропетровської області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Враховуючи викладене, неперебування відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, неможливість направлення в засідання свого повноважного представника і ненадання відзиву, не є перешкодою розгляду справи судом за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.03.2018 у справі № 911/1163/17 та від 10.05.2018 у справі № 923/441/17.

За таких обставин можна дійти висновку, що невручення ухвал суду з викликом відповідача у судове засідання відбулось через недотримання ним вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у разі незнаходження за своєю офіційною (юридичною) адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження.

Таким чином, суд вважає, що відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відтак, керуючись статтею 202 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача за наявними у ній матеріалами.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

При цьому, такий розумний строк визначений у статті 248 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Провадження у даній справі відкрито 16.12.2019, отже строк на розгляд даної справи закінчується 14.02.2020 та нормами Господарського процесуального кодексу України не передбачено можливості його продовження з будь-яких поважних причин.

Отже, враховуючи, що строк вирішення даного спору закінчується 14.02.2020, суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на іншу дату та належним чином повідомити учасників справи про дату наступного судового засідання (враховуючи встановлений процесуальним законом строк на виготовлення повного тексту ухвали суду, строк на її направлення сторонам, а також строк на поштовий перебіг, визначений Нормативами і нормативними строками пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, оскільки відповідно до частини 4 статті 120 Господарського процесуального кодексу України ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Більше того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Слід також відзначити, що у частині 2 статті 129 Конституції України визначено одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на те, що розгляд даної справи відкладався, у зв`язку з нез`явленням представника відповідача у судове засідання та неподанням ним відзиву на позов, а також враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів, що є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами за відсутності представника відповідача у відповідності до вимог частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача у судовому засіданні 10.02.2020 виклав зміст позовних вимог, навів доводи в їх обґрунтування; зауважив, що ним повідомлені суду всі обставини справи, що йому відомі, та надані всі докази, необхідні для прийняття законного, обґрунтованого рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні 10.02.2020 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору підряду, строку його дії, порядок та строки виконання робіт, факт здійснення попередньої оплти та її розмір, факт виконання та передачі робіт замовнику, загальна вартість робіт, наявність переплати.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 25.09.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Корум Дружківський машинобудівний завод" (далі - замовник, позивач) та Приватним акціонерним товариством "Завод металоконструкцій Укрсталь Дніпро" (далі - виробник, відповідач) було укладено договір № 245/8-18 (далі - договір, а.с.10-13), відповідно до умов пункту 1.1. якого у відповідності з договором виробник зобов`язується виконати по завданню замовника роботи, конкретні види та об`єми яких вказані в специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору, з деталей, переданих замовником, а замовник зобов`язується прийняти та здійснити оплату виконаних робіт на умовах договору.

У пункті 11.12. договору сторони дійшли згоди, що договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2018. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань, які виникають під час дії договору або у зв`язку з його виконанням.

Доказів зміни чи визнання недійсним вказаного договору сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання норм глави 61 розділу ІІІ Книги п`ятої Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У пункті 1.2. договору сторони визначили, що всі істотні умови виконання робіт за договором вказуються сторонами в специфікаціях до договору. Кожна специфікація є окремою угодою, укладеною в рамках договору. Кожна наступна специфікація не скасовує і не зупиняє дію попередніх специфікацій ні повністю, ні в частині, якщо тільки в ній не вказано інше.

Проектна документація передається замовником в строки, встановлені в конкретній специфікації (пункт 4.1. договору).

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (частина 1 статті 843 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 2.1. договору договірна ціна робіт та перелік витрат виробника, вказується сторонами у відповідних специфікаціях до договору. Загальна вартість договору буде визначена як вартість всіх виконаних робіт по договору у відповідності зі всіма специфікаціями, за весь період дії договору. Попередня передача проектної документації у відповідності з даним пунктом не дорівнюється та не виключає зобов`язань замовника по передачі затвердженої проектної документації.

У відповідності до вказаних умов договору позивачем та відповідачем були погоджені та підписані:

- специфікація № 1 від 25.09.2018, в якій були узгоджені умови виконання робіт на суму 1 028 400 грн. 00 коп. (а.с.14);

- специфікація № 2 від 30.10.2018, в якій були узгоджені умови виконання робіт на суму 1 470 740 грн. 00 коп. (а.с.15).

Відповідно до статті 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Відповідно до пункту 5.1. договору строки виконання робіт встановлені в кожній конкретній специфікації, є дійсним при умові дотримання замовником строків передачі проектної документації, давальницької сировини та строків перерахування авансового платежу, вказаного в кожній конкретній специфікації. Виробник має право достроково виконати роботи, а замовник прийняти їх та оплатити. Зміна строків виконання договірних зобов`язань сторін по договору оформляється підписанням додаткової угоди до договору у випадках визначених пунктом 5.2. договору.

Згідно з умовами пункту 7.4. договору замовник зобов`язується в строки, визначені договором, надати виконавцю давальницьку сировину придатну для виконання робіт; своєчасно в порядку та на умовах договору здійснювати оплату виконаних робіт.

Замовник має право вимагати виконання робіт на умовах визначених договором (пункт 7.6. договору).

Відповідно до пункту 3.1. договору оплата за виконані роботи по договору здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на розрахунковий рахунок виробника, вказаний в договорі, якщо від останнього не надійде письмове розпорядження.

Під датою оплати слід розуміти дату зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виробника (пункт 3.3. договору).

Строки та умови оплати робіт вказуються в специфікаціях (пункт 3.4. договору).

Так, у специфікаціях № 1 та № 2 сторони передбачили передоплату у розмірі 30% від загальної вартості робіт по кожній зі специфікацій, та остаточний розрахунок у розмірі 70% від загальної вартості робіт по кожній зі специфікацій протягом 5 банківських днів з дати відправки повідомлення покупцю про завершення виконання робіт.

Відповідно до статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було здійснено передоплату за договором у загальній сумі 836 136 грн. 00 коп. Вказане вбачається із банківських виписок за 23.10.2018, 02.11.2018 та 08.11.2018 (а.с.21-31).

Відповідно до частини 1 статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно з частиною 4 статті 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

На виконання умов договору відповідачем було виконано роботи на загальну суму 544 854 грн. 00 коп. Вказане підтверджується наявними в матеріалах справи актами виконання робіт (надання послуг) від 23.10.2018, 13.11.2018, 19.11.2018, 21.11.2018, 27.11.2018, 05.12.2018 та від 07.12.2018 (а.с.43-54).

При цьому, відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Так, підписання замовником акту здачі-прийняття робіт, який є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідає вимогам статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за виконані роботи.

Оскільки відповідачем роботи на залишок передоплати в сум 291 282 грн. 00 коп. (836 136,00 - 544 854,00) роботи виконані не були, позивач звернувся до нього із листом № 08/8-1412 від 10.12.2018, в якому просив повернути грошові кошти в сумі 291 282 грн. 00 коп.(а.с.55).

На вказаний лист відповідачем було надано відповідь - лист № 459-А-35 від 14.12.2018, в якому він, посилаючись на тяжке матеріальне становище, просив позивача розглянути можливість зарахування вказаної заборгованості в рахунок майбутніх замовлень, або провести реструктуризацію заборгованості, шляхом її повернення частинами (а.с.56).

У відповідь на вказаний лист, позивачем було надіслано відповідачу лист № 08/8-1454 від 20.12.2018, а в подальшому повторний лист № 08/8-63 від 21.01.2019, в яких він просив відповідача запропонувати для погодження графік погашення заборгованості (а.с.57-58).

На вказані листи відповідачем було надано відповідь - лист № 105-Г-35 від 11.03.2019, в якому він запропонував погашення боргу частинам наступним чином:

- до 18.03.2019 в сумі 47 094 грн. 00 коп.;

- до 20.04.2019 в сумі 97 094 грн. 00 коп.;

- до 15.05.2019 в сумі 97 094 грн. 00 коп. (а.с.62).

Як вказує позивач, вказані зобов`язання були відповідачем порушені та в період з 01.03.2019 по 16.05.2019 відповідачем було погашено лише заборгованість в загальній сумі 172 650 грн. 00 коп. Вказане вбачається із банківських виписок від 01.03.2019, 06.03.2019, 21.03.2019, 01.04.2019, 11.04.2019 та 16.05.2019 (а.с.32-42).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що у відповідача залишилася частина невикористаної попередньої оплати позивача в сумі 118 632 грн. 00 коп. (836 136,00 - 544 854,00 - 172 650,00), при цьому, відповідач не заперечує її існування та вважає правомірним та необхідним повернення вказаної попередньої оплати, про що вказав у листі № 105-Г-35 від 11.03.2019 (а.с.62).

В той же час, визначений у листі графік був відповідачем порушений, у встановлені в ньому строки у повному обсязі попередня оплата повернута позивачу не була, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в сумі 118 632 грн. 00 коп., що і стало причиною звернення позивача із позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на таке.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів на підтвердження повного повернення невикористаної попередньої оплати відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, не спростував.

Враховуючи зазначені норми чинного законодавства України та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та доведеними належними доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, оскільки зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у встановлені строки.

Враховуючи вищевикладене, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 118 632 грн. 00 коп.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача; стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 1 921 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Дружківський машинобудівний завод" до Приватного акціонерного товариства "Завод металоконструкцій Укрсталь Дніпро" про стягнення заборгованості за договором № 245/8-18 від 25.09.2018 у розмірі 118 632 грн. 00 коп. - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Завод металоконструкцій Укрсталь Дніпро" (49019, м. Дніпро, вулиця Ударників, будинок 54; ідентифікаційний код 01412851) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Дружківський машинобудівний завод" (84205, Донецька область, м. Дружківка, вулиця Соборна, будинок 7; ідентифікаційний код 37295825) 118 632 грн. 00 коп. - основного боргу та 1 921 грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 13.02.2020.

Суддя Ю.В. Фещенко