РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.02.2020Справа № 910/17258/19

Господарський суд міста Києва у складі судді ДЖАРТИ В. В., розглянувши без виклику (повідомлення) представників сторін у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" (51925, Дніпропетровська область, місто Кам`янське, вулиця Соборна, будинок 18 Б, ідентифікаційний код 05393043)

до Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (03680, місто Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815)

про стягнення 49 619,33 грн

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" про стягнення 49 619,33 грн збитків, які виникли у зв`язку із незбереженням вантажу при перевезенні.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором № 10774/ЦТЛ-2018/18-0213-02 від 20.02.2018 про надання послуг в частині забезпечення збереження прийнятого для перевезення вантажу за залізничною накладною № 47011689.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2019 відкрито провадження у справі № 910/17258/19 за вищезазначеною позовною заявою та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання), сторонам визначено строки для надання відзиву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив.

Позивач та відповідач належним чином були повідомлені про відкриття провадження у справі, про що свідчить, наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення № 110 та № 128 з відміткою про вручення ухвали від 11.12.2019 про відкриття провадження у справі № 910/17258/19 17.12.2019 та 13.12.2019 відповідно.

08.01.2020 до канцелярії суду надійшло клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву та відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог.

Клопотання про поновлення строку на подання відзиву мотивовано пізнім отриманням відповідачем позовної заяви та територіальною віддаленістю відокремлених підрозділів з яких відповідачу необхідно було отримати документи та інформацію для підготовки відзиву.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про поновлення строку для подання відзиву відповідає вимогам статті 119 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та підлягає задоволенню. Строк на подання відзиву поновлено.

16.01.2020 до суду надійшла відповідь позивача на відзив. Щодо строків подання відповіді на відзив представником позивача зазначено, що відзив його довірителем було отримано 09.01.2020, про що свідчить відмітка на першому аркуші примірника відзиву отриманого позивачем (засвідчену копію надано до відповіді на відзив).

З даних про відстеження поштового відправлення № 524 на сайті ПАТ «Укрпошта» відповідь на відзив була направлена на адресу суду 14.01.2020, тобто позивачем не було порушено строків, встановлених ухвалою суду для надання відповіді на відзив.

Частиною 2 статті 178 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Беручи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 ГПК України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2019, не подав до суду заперечень на відповідь на відзив, тому останній не скористався наданими йому процесуальними правами, у зв`язку із чим за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.06.2019 на виконання Рамкового договору купівлі-продажу № 1DMK/03/18/18-0265-11 від 01.03.2018 (а саме Специфікації № 8/438 WR-PLM від 30.04.2019) вантажовідправником (ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат") вантажоодержувачу (ТОВ "Нікморсервіс Ніколаєв") було відправлено вагон № 61019881 з вантажем - катанка сталева (код вантажу 324031), що підтверджується накладною № 47011689.

Судом встановлено, що на станції Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці було здійснено перезважування вантажу, про що складено Комерційний акт № 415207/50 від 12.06.2019.

Так, у вказаному комерційному акті зазначено: вантаж - катанка сталева (діаметр 5,5 мм), 28 місць, маса бунта більше 100 кг. Вага пристосування 252 кг, вага нетто - 66306 кг. Вантаж маркований вапном. Верхній ярус 14 бунтів. Фактично виявлено: вантаж - катанка сталева у бунтах, навантаження у вагоні в два яруси, у верхньому ярусі 12 справних бунтів та залишки 1-ї бухти між рядами нижнього яруса. Справа за рухом поїзда над 6-м та 7-м розвантажувальними люками маються вільні місця довжиною 3200 мм, шириною 3000 мм, глибиною 2200 мм. На 23 справних бунтах ув`язки не порушені, в наявності. Після вивантаження вантажу проведено тарування вагона № 61019881, маса порожнього вагона склала 22650 кг. У зв`язку з відсутністю у вантажоодержувача товарних ваг, зважування залишків 1-єї пошкодженої бухти проводили на справних 150-тонних вагах № 218 (перевірених 05.06.2019) шляхом завантаження її у порожній вагон. Фактично після зважування залишків 1-єї пошкодженої бухти, що знаходилась між бухтами нижнього яруса, виявлено вагу брутто - 350 кг. Після вивантаження вантажу складена специфікація вивантажувальних місць, яка завірена з сертифікатом якості № 3544 та визначено: масу брутто 1-єї відсутньої бухти за номером плавки 952281, номер партії 2302, яка становила 2395 кг та масу відсутньої бухти за номером плавки 932282, номер партії 2303, яка становила 2354 кг. Загальна недостача вантажу в вагоні ( з урахуванням однієї відсутньої бухти та однієї пошкодженої бухти) склала 4399 кг. Вагон виявився технічно справний згідно технічного акта № 47 від 12.06.2019.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач при перевезенні вантажу за залізничною накладною № 47011689 допустив незбереження вантажу у вагоні № 61019881, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача вартість недостачі вантажу у розмірі 49 619,33 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Як передбачено приписами статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі статтею 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Стаття 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Як встановлено судом, на виконання Рамкового договору купівлі-продажу № 1DMK/03/18/18-0265-11 від 01.03.2018 вантажовідправником (ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат") вантажоодержувачу (ТОВ "Нікморсервіс Ніколаєв") було відправлено вагон № 61019881 з вантажем - катанка сталева (код вантажу 324031).

Зазначений вантаж на підставі Договору № 10774/ЦТЛ-2018/18-0213-02 про надання послуг від 20.02.2018, укладеного між ПАТ "Укрзалізниця" (перевізник) та ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" (вантажовідправник) був прийнятий до перевезення відповідачем, що підтверджується накладною № 47011689 від 07.06.2019.

Так, за змістом статті 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з частиною 5 статті 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до статті 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Відповідно до статті 6 Статуту, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Як встановлено судом, відповідно до накладної № 47011689 від 07.06.2019 вантажовідправником (ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат") вантажоодержувачу (ТОВ "Нікморсервіс Ніколаєв") було відправлено вагон № 61019881 з вантажем - катанка стальна (код вантажу 324031).

Згідно із частиною 2 статті 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до статті 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Статтею 52 Статуту, встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

У відповідності до статті 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Як встановлено судом, на станції Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці було здійснено перезважування вантажу, про що складено Комерційний акт № 415207/50 від 12.06.2019.

Так, у вказаному комерційному акті зазначено: вантаж - катанка сталева (діаметр 5,5 мм), 28 місць, маса бунта більше 100 кг. Вага пристосування 252 кг, вага нетто - 66306 кг. Вантаж маркований вапном. Верхній ярус 14 бунтів. Фактично виявлено: вантаж - катанка сталева у бунтах, навантаження у вагоні в два яруси, у верхньому ярусі 12 справних бунтів та залишки 1-ї бухти між рядами нижнього яруса. Справа за рухом поїзда над 6-м та 7-м розвантажувальними люками маються вільні місця довжиною 3200 мм, шириною 3000 мм, глибиною 2200 мм. На 23 справних бунтах ув`язки не порушені, в наявності. Після вивантаження вантажу проведено тарування вагона № 61019881, маса порожнього вагона склала 22650 кг. У зв`язку з відсутністю у вантажоодержувача товарних ваг, зважування залишків 1-єї пошкодженої бухти проводили на справних 150-тонних вагах № 218 (перевірених 05.06.2019) шляхом завантаження її у порожній вагон. Фактично після зважування залишків 1-єї пошкодженої бухти, що знаходилась між бухтами нижнього яруса, виявлено вагу брутто - 350 кг. Після вивантаження вантажу складена специфікація вивантажувальних місць, яка завірена з сертифікатом якості № 3544 та визначено: масу брутто 1-єї відсутньої бухти за номером плавки 952281, номер партії 2302, яка становила 2395 кг та масу відсутньої бухти за номером плавки 932282, номер партії 2303, яка становила 2354 кг. Загальна недостача вантажу в вагоні ( з урахуванням однієї відсутньої бухти та однієї пошкодженої бухти) склала 4399 кг. Вагон виявився технічно справний згідно технічного акта № 47 від 12.06.2019.

Відповідно до частини 3 статті 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (частина 1 статті 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (стаття 115 Статуту).

У матеріалах справи наявна Специфікація № 8/438 WR-PLM до Рамкового договору купівлі-продажу № 1DMK/03/18/18-0265-11 від 01.03.2018, відповідно до якої вартість вантажу (катанки сталевої) становить 426,00 Евро за 1 МТ маси нетто.

Відтак, вартість втраченого вантажу становить 1 873,974 євро (4,399 т Х 426,00 євро), що станом на день подання позовної заяви (26.11.2019) складає 49 619,33 грн (1 873,974 євро * 26,4784).

При цьому, доводи відповідача щодо неналежності доказів, які надані позивачем на підтвердження вартості втраченого вантажу не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, Специфікацією № 8/438 WR-PLM до Рамкового договору купівлі-продажу № 1DMK/03/18/18-0265-11 від 01.03.2018 визначено період поставки вантажу з 30.04.2019 по 30.06.2019, строк дії Рамкового договору купівлі-продажу № 1DMK/03/18/18-0265-11 було змінено Додатковою угодою № 1 від 28.11.2018 та встановлено до 31.12.2019, при цьому безпосередньо сама Специфікацією № 8/438 містить посилання на договір № 1DMK/03/18/18-0265-11 від 01.03.2018.

Відповідно до статті 131 Статуту претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, заявляються залізниці призначення вантажу.

Матеріалами справи підтверджується, що перевезення вантажу на підставі спірної накладної здійснював відповідач.

Частиною 1 статті 127 Статуту встановлено, що залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, а також за прострочення його доставки, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, прострочення відбулися не з її вини.

Виходячи з аналізу статті 1166 ЦК України, шкода відшкодовується за наявності складу цивільного правопорушення, а саме таких його елементів: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи, шкідливого результату такої поведінки (шкоди), причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою та вини особи, яка заподіяла шкоду. Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності (виключає його відповідальність).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, що перевозився у вагоні, шкідливого результату такої поведінки (шкодою) - недостача товару та причинному зв`язку між протиправної поведінкою та завданою шкодою.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 13 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 статті 78 ГПК України визначено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

За змістом положень частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Реалізуючи передбачене статтею 64 Конституції України право на судовий захист, шляхом звернення до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

З огляду на вказане, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем належними доказами доведене недотримання відповідачем обов`язку щодо збереження вантажу та вартість завданих таким незбереженням збитків.

За таких обставин позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 46 619,33 грн, підлягають задоволенню.

Відповідно пункту 3 частини 4 статті 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 910/13407/17.

З огляду на викладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Судові витрати з урахуванням положень статті 129 ГПК України покладаються судом на відповідача.

Керуючись статтями 73-74, 76-80, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 46 619,33 грн - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, місто Київ, вулиця Тверська, 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" (51925, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. Соборна, 18-Б; ідентифікаційний код: 05393043) суму збитків, які виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні, в розмірі 49 619,33 грн (сорок дев`ять тисяч шістсот дев`ятнадцять гривень 33 копійки) та 1 921,00 грн (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну гривню 00 копійок) судового збору.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ