ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"05" лютого 2020 р.м. Одеса Справа № 916/3242/19

Господарський суд Одеської області у складі:

судді С.В. Літвінова

при секретарі Т.А. Липі

розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД "КВІК" (вул. Василя Стуса, буд. 8 А,Запоріжжя,Запорізька область,69123)

до відповідача: Акціонерне товариство "Українська залізниця" (вул.Тверська,5,Мсп 680, Київ,03680) в особі, якою є Регіональна філія "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Пантелеймонівська, 19, Одеса, 65012);

про стягнення 529500,29 грн.;

за участю представників:

від позивача: Хілько А.С. - довіреність

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД "КВІК" звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", в якому просить господарський суд: про стягнення 529500,29 грн., з яких 513252грн. - основна заборгованість, 10757,20грн. - пеня, 3592,76грн. - інфляційні, 1898,33грн. - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №ОД/НХ-19-223/НЮ від 27.05.2019р. .

Ухвалою суду від 06.11.2019р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

09.12.2019р. до господарського суду Одеської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив суд визнати причини пропуску строку для подання відзиву на позовну заяву поважною, прийняти відзив на позовну заяву, позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 513252,00 грн. основного боргу та в решті позову відмовити.

23.12.2019р. представник позивача надав суду відповідь на відзив відповідно до якої заперечує проти обставин викладених у відзиві та підтримує позовні вимоги з підстав викладених у відповіді на відзив.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

27 травня 2019р. між Акціонерним товариством „Українська залізниця" в особі Регіональної філії „Одеська залізниця" Акціонерного товариства „Українська залізниця" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Машинобудівний Завод „Квік" (постачальник) було укладено договір поставки №ОД/НХ-19-223/НЮ (надалі - Договір), за умовами якого постачальник передає у власність замовника, а замовник оплачує товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами (далі - товар), які зазначені у специфікації (Додаток №1), що додається до договору про закупівлю і є його невід`ємною частиною. Постачальник передає у власність замовника товар на умовах, зазначених у договорі.

Відповідно до п. 3.1. Договору, кількість та асортимент товару визначається у Специфікації (Додаток №1), яка є невід`ємною частиною договору.

Згідно до п. 4.1. Договору, постачальник гарантує якість та надійність товару, що постачається, на протязі строку, який передбачено технічними умовами та стандартами на даний товар. Гарантійний строк експлуатації - 12 місяців.

Відповідно до п. 5.1. Договору, товар має бути поставлений на підставі письмових заявок впродовж 20 календарних днів з моменту їх отримання будь-яким способом (факсом: НОМЕР_1; електронною поштою: ІНФОРМАЦІЯ_1; листом за адресю: 69123, м. Запоріжжя, вул. Василя Стуса,8 А) постачальником у кількості, визначеній у заявці. Замовник має право розірвати договір в односторонньому порядку, якщо товар не поставлений замовнику впродовж 10 робочих днів від дня одержання постачальником заявки замовника.

Згідно до п. 6.4. Договору, загальна сума по договору 513252 грн., у тому числі ПДВ 20% 85542,00 грн.

Відповідно до п. 7.2. Договору, розрахунки за поставлений товар здійснюються замовником протягом 30 банківських днів з дати поставки товару, але не раніше дати реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування з операцій по постачанню товару, який підлягає оплаті, в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлених чинним законодавством порядку та строки. У разі реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН з порушенням граничних строків їх реєстрації, встановлених чинним законодавством, оплата здійснюється протягом 10 банківських днів після реєстрації податкових накладних в ЄРПН.

Згідно до п. 11.1. Договору, за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за даним договором винна сторона несе відповідальність згідно з чинним законодавством України і цим Договором.

Умовами п. 11.2. Договору визначено, що замовник за даним договором несе наступну відповідальність: у разі порушення троків оплати замовник сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки, включаючи день оплати.

Позивачем на виконання умов укладеного договору на користь відповідача було здійснено поставку товару відповідно до видаткової накладної №730.2 від 30.07.2019р. на суму 513252,00 грн., проте відповідачем оплату вартості отриманого товару здійснено не було.

Відповідно до приписів п. 7.2. Договору, оплата за товар повинна була відбутись до 10.09.2019р.

Приймаючи до уваги неналежне виконання з боку відповідача прийнятих на себе зобов`язань, позивачем було здійснено нарахування пені за період з 11.09.2019р. по 25.10.2019р. на суму боргу 513252,00 грн., борг зі сплати пені становить грошову суму у розмірі 10757,20 грн. Також, позивачем було здійснено нарахування 3% річних за період з 11.09.2019р. по 25.10.2019р. на суму боргу 513252,00 грн., борг зі сплати 3% річних становить грошову суму у розмірі 1898,33 грн. Крім того, позивачем було здійснено нарахування індексу інфляції, борг зі сплати витрат від інфляції становить 3592,76грн.

Позовні вимоги позивача обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору поставки №ОД/НХ-19-223/НЮ від 27 травня 2019 року та направлено на стягнення заборгованості у розмірі 513252,00 грн., пені у розмірі 10757,20 грн., 3% річних у розмірі 1898,33 грн., витрати від інфляції у розмірі 3592,76грн.

Надаючи заперечення щодо позову, відповідачем було зазначено суду, що він не погоджується з розрахунком штрафних санкцій позивача, з посиланням на п. 7.2. Договору та вказано суду, що позивачем не надано підтвердження реєстрації податкової накладної у ЄРПН, з огляду на положення ст. 74 ГПК України. Та на підставі наведеного, відповідач вважає, що наданий позивачем розрахунок штрафних санкцій є безпідставним та необґрунтованим.

Суд, розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що правовідносини між Акціонерним товариством „Українська залізниця" в особі Регіональної філії „Одеська залізниця" Акціонерного товариства „Українська залізниця" та Товариством з обмеженою відповідальністю „Машинобудівний Завод „Квік" виникли на підставі укладеного між ними 27 травня 2019р. договору поставки №ОД/НХ-19-223/НЮ.

Стаття 712 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.656 Цивільного кодексу України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

За положеннями ст.662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст.663 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання Акціонерним товариством „Українська залізниця" в особі Регіональної філії „Одеська залізниця" Акціонерного товариства „Українська залізниця" прийнятих на себе зобов`язань за умовами договору поставки №ОД/НХ-19-223/НЮ від 27 травня 2019р. щодо сплати вартості отриманого товару, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, та не спростовано з боку відповідача, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті 513252,00 грн. основного боргу за отриманий товар - є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.

Відповідно до ст. 230 Господарського Кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивачем було здійснено нарахування пені за період з 11.09.2019р. по 25.10.2019р. на суму боргу 513252,00 грн., борг зі сплати пені становить грошову суму у розмірі 10757,20 грн. Суд, перевіривши розрахунок позивача щодо сплати відповідачем пені у розмірі 10757,20 грн., вважає такий розрахунок вірним, а вимоги про стягнення пені - правомірними.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також, позивачем було здійснено нарахування 3% річних у розмірі 1898,33 грн. та витрати від інфляції у розмірі 3592,76грн. Суд, перевіривши розрахунок позивача щодо сплати відповідачем 3% річних у розмірі 1898,33 грн., витрати від інфляції у розмірі 3592,76грн., вважає такий розрахунок вірним, а вимоги про стягнення 3% річних та витрати від інфляції - правомірними.

Щодо заперечень відповідача, що були наведені ним у відзиві на позовну заяву, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, умова укладеного між сторонами договору щодо обов`язку замовника здійснити оплату у строк 10 календарних днів після реєстрації податкової накладної в ЄРПН не містить вказівку на подію, яка має неминуче настати, конкретну дату, або чітко визначений період у часі. Обов`язок постачальника з реєстрації податкової накладної вважається виконаним в момент підписання складеної накладної до реєстру податкових накладних.

Відповідно до ст. 212 Цивільного кодексу України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити припинення прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (скасувальна обставина). Якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала. Якщо настанню обставини недобросовісно сприяла сторона, якій це вигідно, обставина вважається такою, що не настала.

З настанням відкладальної обставини виникають права та обов`язки, а з умов договору випливає, що реєстрації відповідної податкової накладної породжує обов`язок саме для замовника та таким договором.

Згідно зі ст.73 Господарського процесуального Кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 1 ст. 86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Машинобудівний Завод „Квік" в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 7942,51 грн. покладаються на відповідача, у зв`язку з задоволенням позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД "КВІК"- задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства „Українська залізниця" в особі регіональної філії „ Одеська залізниця" Акціонерного товариства „Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД "КВІК" (вул. Василя Стуса, буд. 8 А,Запоріжжя,Запорізька область,69123, код 38284929) заборгованість в розмірі 513 252 грн. (п`ятсот тринадцять тисяч двісті п`ятдесят дві грн. 00 коп.), 10757,20грн. ( десять тисяч сімсот п`ятдесят сім грн. 20 коп.)- пені, 3592,76грн.( три тисячі п`ятсот дев`яносто дві грн. 76 коп.) - інфляційні, 1898,33грн. ( одна тисяча вісімсот дев`яносто вісім грн. 33 коп.) - 3% річних та 7942,51 грн. (сім тисяч дев`ятсот сорок дві грн. 51 коп. ) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст складено 17 лютого 2020 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Літвінов