ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
17.02.2020 Справа №905/315/20
Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,
без виклику сторін, -
За приписом ст.147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатом розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.
Відповідно до ст.148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст.150 Господарського процесуального кодексу України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником; у заяві про видачу судового наказу повинні бути зазначені, зокрема: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються (п.4); до заяви про видачу судового наказу додаються: документи, що підтверджують сплату судового збору (п.1); документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника (п.2); копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості (п.3); інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (п.4).
Суд встановив, що подана заява не відповідає вимогам ст.150 Господарського процесуального кодексу України.
Матеріали заяви б/н від 28.01.2020 містять платіжне доручення №IHN91B1KC1 від 11.01.2020 про сплату судового збору в розмірі 210,20грн., призначення платежу: судовий збір за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНССЕРВІС ПЛЮС», господарський суд Донецької області.
Відповідно до ч.1 ст.151 Господарського процесуального кодексу України за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.
Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.
За змістом ч.2 ст.9 Закону України «Про судовий збір» суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
Інформація щодо сплати судового збору та його зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України міститься в програмі «Діловодство спеціалізовано суду (ДСС)», в якій міститься доступ до реєстру підтверджень оплат із казначейства.
Судом за допомогою бази даних «Діловодство спеціалізованого суду» перевірено та встановлено, що сума судового збору за платіжним дорученням №IHN91B1KC1від 11.01.2020 у розмірі 210,20грн. не зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.
У картці справи №905/315/20 у розділі «Судовий збір» бази даних «Діловодство спеціалізованого суду» значиться платіжне доручення №IHN91B1KC1від 11.01.2020 у розмірі 210,20грн. без позначки в графі «Підтверджено».
Разом з цим з платіжного доручення №IHN91B1KC1 від 11.01.2020 вбачається здійснення сплати судового збору в сумі 210,20грн. за подання позову, а не заяви про видачу судового наказу.
Вказана інформація є загальнодоступною і розміщена, зокрема, у приміщенні Господарського суду Донецької області та на його офіційному сайті у веб-порталі «Судова влада України».
Отже, беручи до уваги викладене, судовий збір сплачено без дотримання встановленого порядку.
За таких підстав, додане до матеріалів заяви платіжне доручення №IHN91B1KC1 від 11.01.2020 про сплату судового збору в сумі 210,20 грн., не може бути прийнято судом як належний доказ сплати судового збору у встановленому порядку за подання заяви про видачу судового наказу у справі №905/315/20.
Крім того, суд звертає увагу заявника, що відповідно до приписів ст.91 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Відповідно до пункту 5.27 Національного стандарту України Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55, відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів Згідно з оригіналом, назви, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.
До матеріалів заяви подано, зокрема, як вбачається з переліку додатків, копію довідки про розміри встановлених кредитних лімітів вих.№E0209KTS0O0FA від 30.01.2020, копії виписок по рахунках, а також розрахунок заборгованості за договором б/н від 28.01.2011 станом на 10.01.2020.
Копія довідки про розміри встановлених кредитних лімітів вих.№E0209KTS0O0FA від 30.01.2020 не засвідчена належним чином.
Окрім того, вказана довідка не містить підпису особи, яка її склала, з виписок по рахунках, розрахунку заборгованості за договором б/н від 28.01.2011 станом на 10.01.2020 не вбачається наявність підпису та вказання прізвища особи, її посади, яка має право на засвідчення від імені заявника даних, відображених у приведених документах.
Отже, такі не можуть бути прийняті судом до уваги в якості належних доказів на підтвердження обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.
Керуючись ст.150, п.1 ч.1 ст.152, ч.1 ст.153, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд
Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч.1 ст.153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 ГПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим Кодексом, після усунення її недоліків.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом, протягом десяти днів з дня її постановлення.

Дата підписання ухвали 17.02.2020.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.В. Кротінова