ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2020 року м.Дніпро

Справа № 904/3119/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів Білецької Л.М., Чередка А.Є.

при секретарі судового засідання: Кандибі Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ландшафт" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2019 (прийняте суддею Мілєвою І.В., повне рішення складено 09.10.2019) у справі №904/3119/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське шляхо-будівельне управління"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ландшафт"

про стягнення 1 151 956,37 грн

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеське шляхо-будівельне управління" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ландшафт" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ландшафт" на свою користь 1 151 956,37 грн., з яких: 806 562,20 грн. - основний борг, 62 048,94 грн - 3% річних, 283 345,23 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № ШБ 2016/1 від 01.07.2016 в частині оплати виконаних робіт.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2019 позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ландшафт" (53400, Дніпропетровська область, м. Марганець, спуск Набережний, буд. 1, ідентифікаційний код 32128537) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське шляхо-будівельне управління" (54034, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. 6-та Слобідська, буд. 130, ідентифікаційний код 36191005) 1 105 058,23 грн, з яких: 806 562,20 грн - основний борг, 61 916,74 грн - 3% річних, 236 579,29 грн - інфляційні втрати, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 16 576,08 грн

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог місцевий господарський суд виходив з тих обставин, що доказів оплати виконаних робіт в сумі 806 562,20 грн відповідач не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, не спростував.

Разом з тим, розрахунок 3% річних позивачем виконаний неправильно, а саме позивачем використано неправильну початкову дату періоду нарахування. Так, з наявного в матеріалах справи розрахунку вбачається, що позивач нараховує 3% річних на загальну суму заборгованості 806 562,20 грн за період з 26.12.2016 по 19.07.2019. Проте, оскільки 3% річних нараховуються позивачем на загальну заборгованість, то початковою датою періоду нарахування повинна бути дата першого дня прострочення виконання зобов`язання з оплати виконаних робіт за останнім (за датою) Актом виконаних робіт, тобто за Актом № 457 від 20.12.2016, відповідно, період нарахування повинен бути з 28.12.2016 по 19.07.2019.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ландшафт" подало апеляційну скаргу. Посилаючись на те, що при винесенні оскаржуваного рішення судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське шляхо-будівельне управління" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ландшафт" відмовити.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що сторони під час укладення Договору, керуючись ст.ст. 626 - 628 ЦК України, погодили .п. 3.4 Договору, а саме що у відповідача виникне зобов`язання щодо остаточного розрахунку за виконані роботи протягом 5-ти банківських днів після надходження на розрахунковий рахунок замовника коштів за реалізовану покупцеві руду і підписання Акту виконаних робіт. Укладаючи Договір Сторони поставили у залежність щодо остаточного розрахунку за виконані роботи не тільки від підписання Акту виконаних робіт, але і від умови: після надходження на розрахунковий рахунок Замовника коштів за реалізовану покупцеві руду.

Отже, на думку скаржника, у відповідності до умов Договору, зобов`язання щодо остаточної оплати виконаних робіт виникає у відповідача протягом 5-ти банківських днів не тільки від дати підписання Акту виконаних робіт, а і після отримання грошових коштів від покупця марганцевої руди.

Скаржник вважає, що позивачем не доведено, а Господарським судом Дніпропетровської області не надано належну, мотивовану оцінку аргументам відповідача щодо дати остаточного розрахунку за виконані роботи по Договору та судом першої інстанції зроблено передчасний та необґрунтований висновок щодо дати виникнення та порушення зобов`язання відповідача, який не відповідає обставинам справи.

Щодо нарахування інфляційних втрат, скаржник зазначає, що при здійсненні розрахунку інфляційних втрат, істотне значення має те, що нарахування індексу інфляції згідно вищевказаної статті відбувається за весь час прострочення без обмежень певним вибірковим періодом. Цією нормою передбачено підрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому, за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю, і може мати місце дефляція, то це не змінює її правову природу. Є цілком неприпустимим при розрахунку пропуску жодного місяця.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою від 19.07.2019 та здійснював розрахунок 3% та інфляційних втрат станом до 19.07.2019.

Тобто, скаржник вважає, що розрахунок інфляційних втрат необхідно було вирахувати за весь період прострочення виплати заборгованості, в якому останній місяць не червень 2019, як визначено судом, а липень 2019.

Так, офіційно оприлюднений індекс інфляції за липень 2019 року - 99,4.

Таким чином, як позивачем, так і Господарським судом Дніпропетровської області, неправильно зроблено розрахунок інфляційних втрат, що призвело до необґрунтованого збільшення суми боргу відповідача.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Згідно відзиву на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін. Позивач обґрунтовує відзив тими обставинами, що позивачем за Договором були виконані роботи, внаслідок чого, між ТОВ "Одеське ШБУ" та ТОВ "Ландшафт" були підписані акти прийняття виконаних робіт від 31.07.2016 №402 на суму 284558,40 грн, від 31.08.2016 №444 на суму 895671,00 грн та від 20.12.2016 №457 на суму 596332,80 грн, що загалом складає 1 776 562,20 грн

За отримані послуги відповідачем було сплачено позивачу 970 000,00 грн (платіжні доручення №№112, 120, 131, 133, 135), відповідно заборгованість за Договором складає 806 562,20 грн.

Апелянтом зроблено висновок, що позивачем не доведено та в позові відсутнє посилання на докази, які підтверджують дату виникнення та порушення зобов`язання відповідачем, встановленого п.3.4 Договору щодо остаточного розрахунку за виконані роботи протягом 5-ти банківських днів після надходження на розрахунковий рахунок замовника коштів за реалізовану покупцеві руду і підписаним актом виконаних робіт.

Позивач вважає доказом надходження коштів від покупця за реалізовану йому руду є підписання остаточного акту виконаних робіт.

Оплата покупцем руди та підписання між ТОВ "ШБУ" та ТОВ "Ландшафт" остаточного акту виконаних робіт є пов`язаними між собою діями. Інакше, не мало сенсу включати в цей пункт положення про акт виконаних робіт, оскільки це вже міститься у п.3.3 Договору (оплата здійснюється Замовником підрядникові на підставі актів виконаних робіт).

На думку позивача, іншої процедури підтвердження факту надходження коштів за продану руду, крім складання акту виконаних робіт, договір не містить.

Остаточний акт виконаних робіт був підписаний сторонами 20.12.2016. Тобто, відповідач повинен був сплатити за виконану роботу за актом №457 від 20.12.2016 у строк до 27.12.2016 включно (20.12.2016р + 5 банківських днів).

Таким чином, суд правильно визначив початкову дату прострочення виконання зобов`язання - 28.12.2016.

Стосовно розрахунку інфляційних втрат, позивач зазначає, що судом першої інстанції було здійснено перерахунок розміру інфляційних втрат, внаслідок чого, позовні вимоги позивача в цій частині були задоволені в меншому розмірі.

6. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.12.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ландшафт" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2019 у справі №904/3119/19; розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 20.01.2020 о 11:00 год.

В судовому засіданні 20.01.2020 оголошено перерву в судове засідання на 11.02.2020 о 10:30 год.

У судовому засіданні 11.02.2020 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

7. Встановлені судом обставини справи.

01.07.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Одеське шляхо-будівельне управління" (підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ландшафт" (замовник) було укладено договір № ШБ 2016/1 (далі - договір).

Підрядник зобов`язується власними та / або залученими силами і засобами виконати роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи відповідно до умов цього договору (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 1.2. договору роботами є:

- виїмка і навантаження руди екскаватором на самоскиди, планування укосів і підошви котловану згідно діючих норм безпеки ведення гірських робіт, влаштування пандусів в котловані для виїзду самоскидів (п. 1.2.1. договору);

- вивезення марганцевої руди (далі руда) з котловану до місця її складування - склад на території тимчасової дослідно-дослідницької фабрики (ВОІФ) ТОВ Мегапромекологія (м Марганець, район колишньої рудозбагачувальній фабрики ім. Максимова) (п. 1.2.2. договору);

- підбиття марганцевої руди на складі екскаватором (п. 1.2.3. договору).

Місце виконання робіт - шламосховища рудозбагачувальної фабрики імені Максимова відповідно до затвердженого Плану розвитку гірничих робіт (далі - об`єкт) (п. 1.3. договору).

Термін виконання робіт за цим договором: підрядник приступає до виконання робіт з моменту підписання цього договору. Підрядник зобов`язується виконати роботи до листопада 2016 р. (п. 2.1. договору).

Вартість розробки і переміщення марганцевої руди на відстань до 1,5 км до місця складування становить 22,50 грн. за одну тонну перевезеної руди, в тому числі ПДВ: в вартість робіт включені послуги поливальної машини, робота бульдозера на відвалі, утримання доріг та автомобілів, щоденне завезення 1,5 кубічних метрів води, перебазування і охорона механізмів і техніки підрядника, що забезпечують виконання умов договору, ПММ та оплата праці обслуговуючого персоналу (п. 3.1. договору).

Вартість ПММ на момент укладення Договору становить: ДП - 14,00 грн. з ПДВ / літр (п. 3.2. договору).

Вартість робіт може бути переглянута з урахуванням інфляції, зміни податкового навантаження замовника і / або підрядника, збільшення вартості палива більш ніж на 5 відсотків від ціни, яка закладена при підписанні договору, при суттєвому відхиленні умов виробництва від проекту, виявити які відразу було неможливо (п. 3.5. договору).

Підрядник має право отримувати оплату за виконані обсяги робіт в рамках і в терміни, передбачені цим договором (п. 4.2.1. договору).

Замовник зобов`язується: прийняти результати робіт підрядника за цим договором в порядку, передбаченому чинним законодавством України; оплатити вартість виконаних робіт в порядку, передбаченому цим договором (п. 4.3.1. та п. 4.3.2. договору).

Виконання робіт оформляється актами прийому передачі робіт, підписаними обома сторонами (п. 5.1. договору).

Акти виконаних робіт надаються підрядником щомісяця, в останній робочий день календарного місяця, в двох примірниках (п. 5.2. договору).

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань, а в частині взаєморозрахунків сторін - до їх повного закінчення (п. 9.1. договору).

На виконання умов договору позивач виконав роботи на загальну суму 1 776 562,20 грн, на підтвердження чого надав суду підписані сторонами та скріплені їх печатками Акти виконання робіт (надання послуг):

- Акт виконання робіт № 402 від 31.07.2016 на суму 284 558,40 грн з ПДВ (а.с. 19);

- Акт виконання робіт № 444 від 31.08.2016 на суму 895 671,00 грн з ПДВ (а.с. 20);

- Акт виконання робіт № 457 від 20.12.2016 на суму 596 332,80 грн з ПДВ (а.с. 21).

Відповідно до п. 3.3. договору оплата за цим договором здійснюється замовником підряднику на його поточний рахунок в національній валюті України за фактом виконаної роботи, на підставі актів виконаних робіт.

Остаточний розрахунок між сторонами здійснюється протягом 5-ти банківських днів після надходження на розрахунковий рахунок замовника грошових коштів за реалізовану покупцеві руду і підписання Акту виконаних робіт (п. 3.4. договору).

Відповідач в порушення умов договору за виконані роботи сплатив лише частково суму 970 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями:

- № 112 від 04.11.2016 про сплату позивачу грошових коштів у розмірі 200 000,00 грн., з призначенням платежу: сплата за виконані роботи по розробці та переміщенню марганцевої руди згідно договору № ШБ2016/1 від 11.03.2016 (а.с. 22);

- № 120 від 21.11.2016 про сплату позивачу грошових коштів у розмірі 170 000,00 грн., з призначенням платежу: сплата за виконані роботи по розробці та переміщенню марганцевої руди згідно договору № ШБ2016/1 від 11.03.2016 (а.с. 23);

- № 131 від 08.12.2016 про сплату позивачу грошових коштів у розмірі 250 000,00 грн., з призначенням платежу: сплата за виконані роботи по розробці та переміщенню марганцевої руди згідно договору № ШБ2016/1 від 11.03.2016 (а.с. 24);

- № 133 від 12.12.2016 про сплату позивачу грошових коштів у розмірі 250 000,00 грн., з призначенням платежу: сплата за виконані роботи по розробці та переміщенню марганцевої руди згідно договору № ШБ2016/1 від 11.03.2016 (а.с. 25);

- № 135 від 14.12.2016 про сплату позивачу грошових коштів у розмірі 100 000,00 грн., з призначенням платежу: сплата за виконані роботи по розробці та переміщенню марганцевої руди згідно договору № ШБ2016/1 від 11.03.2016 (а.с. 26).

У зв`язку з наведеним у відповідача виникла заборгованість у розмірі 806 562,20 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача із претензією №32 від 17.02.2017 (а.с. 27), в якій вимагав сплатити заборгованість.

Відповідач надав позивачу відповідь на претензію № 27/02-001 від 27.02.2017 (а.с. 28), в якій зазначив, що у зв`язку із перевіркою вказаних у претензії фактів та складністю розрахунків штрафних санкцій відповісти на претензію у десятиденний строк не має можливості. Зазначив, що відповідь на претензію буде направлено позивачу в строки, визначені діючим законодавством.

Однак, як зазначає позивач, відповідач відповідь на претензію не надав, заборгованість не сплатив, що і стало причиною звернення до суду.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України).

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (ч. 1 ст. 843 Цивільного кодексу України).

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України).

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Як зазначено вище, на виконання умов договору позивач виконав роботи на загальну суму 1 776 562,20 грн, що підтверджується відповідними актами.

Відповідач заборгованість за виконані роботи сплатив лише частково у сумі 970 000,00 грн, на підтвердження чого надано платіжні доручення.

Доказів оплати виконаних робіт в сумі 806 562,20 грн відповідач не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, не спростував.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги щодо стягнення основного боргу у розмірі 806 562,20 грн.

Також, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних за період з 26.12.2016 по 19.07.2019 у розмірі 62 048,94 грн та інфляційні втрати у розмірі 283 345,23 грн. за період січень 2017 року червень 2019 року.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом першої інстанції здійснено перевірку розрахунку 3% річних позивача та встановлено, що він виконаний неправильно, а саме позивачем використано неправильну початкову дату періоду нарахування.

З наявного в матеріалах справи розрахунку вбачається, що позивач нараховує 3% річних на загальну суму заборгованості 806 562,20 грн. за період з 26.12.2016 по 19.07.2019.

Господарський суд зазначає, що оскільки 3% річних нараховуються позивачем на загальну заборгованість, то початковою датою періоду нарахування повинна бути дата першого дня прострочення виконання зобов`язання з оплати виконаних робіт за останнім (за датою) Актом виконаних робіт, тобто за Актом № 457 від 20.12.2016.

Відповідно до п. 3.4. договору, остаточний розрахунок між сторонами здійснюється протягом 5-ти банківських днів після надходження на розрахунковий рахунок замовника грошових коштів за реалізовану покупцеві руду і підписання Акту виконаних робіт.

Отже, відповідно до п. 3.4. договору відповідач повинен був сплатити за виконану за Актом № 457 від 20.12.2016 роботу у строк до 27.12.2016 включно (20.12.2016 + 5 банківських днів).

Відповідно до здійсненого господарським судом розрахунку до стягнення з відповідача підлягають 3% річних за період з 28.12.2016 по 19.07.2019 у розмірі 61 916,74 грн.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо стягнення 3% річних за період з 28.12.2016 по 19.07.2019 у розмірі 61 916,74 грн.

Суд першої інстанції зазначає, що розмір інфляційних втрат позивачем також розраховано неправильно, відповідно до розрахунку суду розмір інфляційних втрат за період січень 2017 року червень 2019 року становить 236 579,29 грн.

Невірність розрахунку інфляційних втрат полягає у невірному визначені позивачем індексу інфляції за період прострочення.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши здійснення відповідного розрахунку господарським судом, апеляційний суд встановив правильність останнього у визначенні оскаржуваної суми інфляційних втрат 236 579, 29 грн.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника стосовно того, що договором передбачено оплату виконаних робіт не тільки після підписання акту виконаних робіт, а і після надходження на розрахунковий рахунок замовника коштів за реалізовану покупцеві руду, з огляду на наступне.

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (ст. ст. 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Так, дійсно п. 3.4. Договору передбачено, що остаточний розрахунок між сторонами здійснюється протягом 5-ти банківських днів після надходження на розрахунковий рахунок замовника грошових коштів за реалізовану покупцеві руду і підписання Акту виконаних робіт.

Пунктом 6 частини 1 статті 3 ЦК України визначено, що основними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Цей принцип є своєрідною межею здійснення учасниками цивільних правовідносин своїх прав і виконання обов`язків, яка відділяє дозволену поведінку від недозволеної, справедливі, добросовісні і розумні дії від вчинків, які не відповідають цим критеріям.

Даний принцип віднайшов своє відображення у положеннях Цивільного кодексу України, які врегульовують правовідносини сторін, пов`язані з укладенням правочину.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно частини першої статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тобто, принцип свободи договору не є безумовним, межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності, а погоджені сторонами умови договору повинні відповідати не лише вимогам цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, а й засадам справедливості, добросовісності, розумності як складової елемента загального конституційного принципу верховенства права.

У цьому контексті варто зазначити, що принцип справедливості, добросовісності і розумності обмежує дію принципу свободи договору. Учасники цивільних правовідносин можуть, зокрема укладати договори і на свій розсуд визначати їх умови, але з урахуванням прав і інтересів контрагентів.

У своєму рішенні Конституційний Суд України зазначає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (пункт 1 частини 2 статті 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг.

У постанові від 10.10.2012 у справі №6-110цс12 Верховний Суд України виклав свою правову позицію про те, що свобода договору, передбачена статтями 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною.

Отже, закріплений Цивільним кодексом України принцип свободи договору має співвідноситися із принципами справедливості, добросовісності та розумності.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється на сферу виконання зобов`язань та на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають тою межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Закріпивши принцип свободи договору, Цивільний кодекс України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу, зокрема, всупереч принципам справедливості, добросовісності, розумності.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого суду, що обов`язок замовника з оплати виконаних робіт, який прив`язується до необумовленого жодним чином продажу відповідачем невизначеним контрагентам у невизначений строк руди порушує права позивача на отримання плати за виконану роботу, оскільки дана умова договору не відповідає вимогам розумності та справедливості договору, передбаченим в ст. 627 ЦК України.

Також апеляційний суд відхиляє доводи скаржника стосовно не включення індексу інфляції за липень 2019 року до періоду прострочення, оскільки період прострочення, визначений позивачем самостійно та не суперечить положенням ЦК України. При цьому, у суду відсутні права та підстави для виходу за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання.

Враховуючи викладене, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції та не визнаються судом такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення господарського суду в оскаржуваній частині.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду зміні або скасуванню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ландшафт" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2019 у справі №904/3119/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2019 у справі №904/3119/19 залишити без змін.

Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на Товариство з обмеженою відповідальністю "Ландшафт".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17.02.2020.

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя Л.М. Білецька

Суддя А.Є. Чередко