УХВАЛА

13 лютого 2020 року

м. Київ

Справа № 914/2618/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Васьковського О.В. - головуючого, Білоуса В.В., Погребняка В.Я.

розглянувши матеріали касаційної скарги арбітражного керуючого Струця Миколи Петровича

на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 26.09.2019

у справі №914/2618/16

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Профстоун"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Протеїн-продакшн"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

29.01.2020, арбітражний керуючий Струць М.П. звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою від 27.01.2020 №01-21-27-01-20-2 на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 у справі №914/2618/16.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №914/2618/16 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Васьковський О.В., суддя - Білоус В.В., суддя - Погребняк В.Я., що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 04.02.2020.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, колегія суддів Касаційного господарського суду зазначає про таке.

З аналізу змісту статей 55, 129 Конституції України вбачається, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Суд зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 287 ГПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали і постанови суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови суду апеляційної інстанції у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Частинами 3, 5 статті 41 ГПК України (в редакції станом на дату подання касаційної скарги) передбачено, що у справах про банкрутство склад учасників справи визначається Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". У справах також можуть брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

За змістом абзацу 16 частини 1 статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство) (в редакції станом на дату винесення оскаржуваного рішення у справі про банкрутство) вбачається, що учасники у справі про банкрутство - сторони, забезпечені кредитори, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

Відповідно до частини 3 статті 56 ГПК України (в редакції станом на дату подання касаційної скарги), юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника..

Згідно з частиною 1 статті 41 Закону про банкрутство, ліквідатор є фізичною особою, яка відповідно до судового рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку.

Отже, арбітражний керуючий, призначений господарським судом ліквідатором у справі про банкрутство, виконує повноваження керівника юридичної особи-банкрута та в силу приписів частини 3 статті 56 ГПК України є уповноваженою особою на подання та підписання касаційних скарг від імені юридичної особи-банкрута.

Звертаючись до Верховного Суду 29.01.2020 арбітражний керуючий Струць М.П. просить скасувати ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 у справі №914/2618/16 про вжиття заходів забезпечення, якою заборонено ліквідатору ТОВ "Протеїн-продакшн" арбітражному керуючому Струцю М.П. вчиняти дії у справі про банкрутство ТОВ "Протеїн-продакшн" щодо проведення аукціону з продажу або у будь-якій спосіб здійснювати заходи з реалізації/відчуження заставного майна боржника.

Отже, арбітражним керуючим Струцем М.П. касаційну скаргу на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 у справі №914/2618/16 фактично подано в інтересах банкрута Товариства з обмеженою відповідальністю "Протеїн-продакшн", а не як громадянином Струцем М.П. зі статусом особи, яка звертається із скаргою до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вперше звертаючись до Верховного Суду 05.11.2019 із касаційною скаргою від 17.10.2019 №02-01-914/2618/16-17-10-19-2 на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 у справі №914/2618/16, арбітражний керуючий Струць М.П. діяв як ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Протеїн-продакшн", тобто особа, яка виконує повноваження керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "Проїн-продакшн" під час здійснення його ліквідації як юридичної особи в процедурі банкрутства.

З матеріалів касаційної скарги та справи вбачається, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.11.2019 відсторонено арбітражного керуючого Струця Миколу Петровича від виконання повноважень ліквідатора у справі №914/2618/16 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Протеїн-продакшн" та призначено ліквідатором у цій справі арбітражного керуючого Зубко Андрія Миколайовича.

Отже, Струць Микола Петрович усунений від виконання повноважень ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Протеїн-продакшн" та станом на момент подання касаційної скарги 29.01.2020 не є учасником справи про банкрутство №914/2618/16, відтак, він не наділений процесуальним правом на подання від імені товариства-боржника касаційних скарг на прийняті у справі №914/2618/16 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Протеїн-продакшн" судові рішення без підтвердження його уповноваження на вчинення таких дій від імені юридичної особи-боржника в порядку статей 237, 246 Цивільного кодексу України.

Звертаючись до Верховного Суду 29.01.2020 із касаційною скаргою від 27.01.2020 №01-21-27-01-20-2, Струць Микола Петрович не долучив до матеріалів касаційної скарги документів на підтвердження його повноважень як представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Протеїн-продакшн" відповідно до вимог статті 60 ГПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 292 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо, касаційна скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.

Як вбачається із матеріалів касаційної скарги та справи, на момент звернення із касаційною скаргою Струць Микола Петрович не набув статусу учасника у справі про банкрутство боржника, а відтак не має права на касаційне оскарження зазначеного судового рішення.

З огляду на таке, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга арбітражного керуючого Струця Миколи Петровича на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 у справі №914/2618/16 не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню на підставі пункту 1 частини 4 статті 292 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 234, 235, 287, пунктом 1 частини 4 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу арбітражного керуючого Струця Миколи Петровича на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 у справі №914/2618/16 повернути скаржнику без розгляду разом з доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Васьковський

Судді В.В. Білоус

В.Я. Погребняк