ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2020 р.м. ХарківСправа № 922/3491/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Солдатовій М.Ю.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Нікітченко Віти Григорівни, м.Ізюм Харківської області
до Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області, м.Ізюм Харківської області
про стягнення 40 171,23грн.
за участю представників:

від позивача: Савін О.С., ордер серія ХВ№ від 23.01.2020

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Нікітченко Віта Григорівна (надалі - позивач) звернулася до господарського суду Харківської області з позовом до Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області (надалі - відповідач) про стягнення 40171,23грн., з яких: 31474,95грн. інфляційних втрат та 8696,28грн. 3% річних.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що станом на 25.10.2019 відповідачем не були виконані рішення господарського суду Харківської області від 07.11.2012 у справі №5023/4531/12, від 09.09.2013 у справі №922/2866/13 та від 22.11.2016 у справі №922/3424/16 про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, у зв`язку з чим у відповідача згідно статті 625 ЦК України виник обов`язок щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних.

Ухвалою від 04.11.2019 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 03.12.2019.

25 листопада 2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена ст.625 ЦК, передбачають насамперед договірні правовідносини, а позивач намагається стягнути кошти з відповідача у якості особливої міри відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, яке не є договірним, а є такою ж мірою відповідальності.

У підготовчому засіданні 03.12.2019 судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів, а також оголошено перерву до 14.01.2020.

У підготовчому засіданні 14.01.2020 судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 04.02.2020.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі. Наголосив, що у даному випадку грошові зобов`язання відповідача виникли на підставі судових рішень, якими з нього було стягнуто суми грошових коштів. Отже, позивач має всі підстави для нарахування інфляційних втрат та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України за несвоєчасне погашення відповідачем заборгованості, стягнутої судовими рішеннями.

Відповідач представника в судове засідання не направив, однак 06.12.2019 від нього надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні 04.02.2020 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду Харківської області від 07.11.2012 у справі №5023/4531/12 були повністю задоволені позовні вимоги фізичної особи-підприємця Нікітченко Віти Григорівни до Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області про стягнення інфляційних витрат в розмірі 6685,90грн., 3% річних - 3792,34грн. та судового збору 1609,50грн.

20 листопада 2012 року на виконання вищезазначеного рішення господарським судом Харківської області був виданий відповідний наказ, який був пред`явлений до виконання до органів Державної виконавчої служби України.

Рішенням господарського суду Харківської області від 09.09.2013 у справі №922/2866/13 були повністю задоволені позовні вимоги фізичної особи-підприємця Нікітченко Віти Григорівни до Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області про стягнення інфляційних витрат в розмірі 4507,41грн., 3% річних - 4989,11грн. та судового збору 1720,50грн.

23 вересня 2013 року на виконання вищезазначеного рішення господарським судом Харківської області видано відповідний наказ, який був пред`явлений до виконання до органів Державної казначейської служби України.

Рішенням господарського суду Харківської області від 07.11.2016 у справі №922/3424/16 були повністю задоволені позовні вимоги фізичної особи-підприємця Нікітченко Віти Григорівни до Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області про стягнення в розмірі 71234,29грн., 3% річних - 7733,71грн. та судового збору 1378,00грн.

22 листопада 2016 року виконання вищезазначеного рішення господарським судом Харківської області видано відповідний наказ, який був пред`явлений до органів Державної казначейської служби України.

Як зазначає позивач у позові, і це не заперечується відповідачем, станом на 25.10.2019 судові рішення у вищевказаних справах №5023/4531/12, №922/2866/13, №922/3424/16 відповідачем не виконані.

У зв`язку з цим, позивач на підставі положень частини 2 статті 625 ЦК України за період з 25.10.2016 по 25.10.2019 здійснив нарахування відповідачу сум інфляційних втрат в загальному розмірі 31474,95грн. та 3% річних в загальному розмірі 8696,28грн.

Стягнення вказаних сум інфляційних витрат та 3% річних є предметом спору у даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, дана норма підлягає застосуванню у випадку прострочення боржником свого грошового зобов`язання перед кредитором.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

При цьому, обов`язково слід враховувати, що відповідно до статті 509 ЦК України "зобов`язанням", у тому числі грошовим, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зокрема, відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Як вбачається зі змісту наданих позивачем судових рішень, а також відомостей наявних у Єдиному державному реєстрі судових рішень, грошове зобов`язання відповідача перед позивачем виникло з договорів купівлі-продажу вимог.

Так, відповідно до умов договору купівлі-продажу вимоги від 26.08.2009, укладеного між ВАТ "Ізюмська рай агрохімія" (продавець) та ФОП Нікітченко В.Г. (покупець), продавець продав, а покупець прийняв та оплатив вимогу продавця до Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області, що підтверджена наказом господарського суду Харківської області по справі № 35/38-09 від 14.04.2009 року в розмірі 43141,95 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 19.10.2009 у справі №63/158-09 стягнуто з Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області на користь ФОП Нікітченко Віти Григорівни 43141,95 грн. заборгованості, 432,00 грн. державного мита та 236,00 грн. державного мита.

Заборгованість в розмірі 43141,95грн. повністю була погашена 31.08.2016, що було встановлено рішенням господарського суду Харківської області від 07.11.2016 у справі №922/3424/16.

Також, відповідно до іншого договору купівлі-продажу вимоги від 26.08.2009, укладеного між ВАТ "Ізюмська райагрохімія" (продавець) та фізичною особою-підприємцем Нікітченко В.Г. (покупець), продавець продав, а покупець прийняв та оплатив вимогу продавця до Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області на загальну суму 51220грн.64коп., що підтверджена наказом господарського суду Харківської області.

Рішенням господарського суду Харківської області від 24.03.2010 у справі №38/34-10 стягнуто з Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області на користь ФОП Нікітченко Віти Григорівни заборгованість в розмірі 51220грн.64коп., 512грн.20коп. витрат по сплаті державного мита, 236грн.00коп. витрат по сплаті за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Заборгованість в розмірі 51220,64грн. повністю була погашена 31.08.2016, що було встановлено рішенням господарського суду Харківської області від 07.11.2016 у справі №922/3424/16.

Отже, основна заборгованість, яка виникла на підставі вищевказаних договорів купівлі-продажу вимог від 26.08.2009, була в повному обсязі погашена Ізюмською районною державною адміністрацією 31.08.2016.

Саме у зв`язку із несвоєчасним погашенням даної грошової заборгованості позови ФОП Нікітченко Віти Григорівни про стягнення сум 3% річних та інфляційних витрат на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України були визнані обґрунтованими та задоволені у справах №5023/4531/12, №922/2866/13, №922/3424/16.

Звертаючись з даним позовом, позивач здійснює нарахування 3% річних та інфляційних втрат вже не на суму грошового зобов`язання (основної заборгованості), що виникла на підставі договорів купівлі-продажу вимог від 26.08.2009, а на нараховані суми 3% річних та інфляційних втрат, які за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, та були стягнуті згідно з вищевказаними судовими рішеннями у справах №5023/4531/12, №922/2866/13, №922/3424/16.

Суд вважає таку позицію позивача помилковою, оскільки вказані суми підлягають нарахуванню виключно на суму простроченого грошового зобов`язання (у даному випадку на суму основної заборгованості згідно договорів купівлі-продажу вимог від 26.08.2009).

Позивач цим правом скористався, заявляючи позови у справах №5023/4531/12, №922/2866/13, №922/3424/16.

Подальше нарахування 3% річних та інфляційних витрат, але вже не на суму грошового зобов`язання, а на стягнуті судом суми 3% річних та інфляційних витрат, є необґрунтованим, оскільки ці суми не можуть вважатися грошовим зобов`язанням в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України.

Щодо посилань представника позивача на те, що стягнуті з відповідача за судовими рішеннями у справах №5023/4531/12, №922/2866/13, №922/3424/16 суми є грошовими зобов`язаннями згідно з положеннями частини 5 статті 11 ЦК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 5 статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Отже, цивільні права та обов`язки можуть дійсно можуть виникати з рішення суду, однак лише у випадках встановлених актами цивільного законодавства.

Зокрема, цивільні права та обов`язки можуть виникати з судових рішень щодо визнання права власності (статті 392, 393 ЦК України), укладення договорів (стаття 187 ГК України), встановлення сервітуту (стаття 402 ЦК України), відшкодування шкоди тощо.

При цьому обов`язковою умовою виникнення цивільних прав та обов`язків є те, що на час подання позову між сторонами такі правовідносини були відсутні.

У випадку ж задоволення позову про стягнення заборгованості, яка виникла на підставі цивільного або господарського договору, судом фактично надається оцінка правомірності дій або бездіяльності сторін відповідного зобов`язання, та визначається розмір простроченого грошового зобов`язання. Будь-які нові цивільні права та обов`язки для сторін не виникають.

Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Нікітченко Віти Григорівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області (64300, Харківська область, м.Ізюм, пл.Центральна, 1, код 04059527) про стягнення 40 171,23грн. - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено "14" лютого 2020 р.

Суддя М.В. Калантай