ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2020 р. м. Київ Справа № 911/2496/19

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, за участю секретаря судового засідання О.О.Стаднік, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Харути Вікторії Анатоліївни, Київська область, м. Біла Церква

про стягнення заборгованості

представники:

від позивача - В.В.Середа

від відповідача - не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою б/н від 02.10.2019 року (вх. №2590/19 від 07.10.2019 року) до Фізичної особи-підприємця Харути Вікторії Анатоліївни (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за Договором фінансового лізингу №00014415 від 06.09.2017 року (далі - Договір) у розмірі 118248,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідач не виконав належним чином обов`язок по сплаті лізингових платежів за Договором фінансового лізингу №00014415 від 06.09.2017 року за фактичне користування об`єктом лізингу, а тому, позивачем застосовано штрафні санкції у вигляді пені, інфляційних втрат, 3% річних. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені збитки.

Ухвалою суду від 11.10.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/2496/19 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 05.11.2019 року.

До суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 25.10.2019 року (вх. №20495/19 від 28.10.2019 року), в якому відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту понесення ним збитків на суму 89162,30 грн. Окрім того, відповідачем зазначено, що ним не отримано рахунки про сплату 26778,27 грн. заборгованості, а матеріали справи не містять належних доказів надіслання таких рахунків, а також, відповідач не згоден із здійсненим позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат. На думку відповідача, позивачем порушено умови Договору, зокрема п. 12.9., у зв`язку із чим відбулось порушення прав відповідача у лізингових правовідносинах.

До суду від представника позивача надійшло клопотання б/н від 04.11.2019 року (вх. №20966/19 від 05.11.2019 року) про долучення доказів до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 05.11.2019 року повідомив, що ним не отримано відзив на позовну заяву.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №835, у судове засідання 05.11.2019 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою суду від 05.11.2019 року підготовче засідання відкладено на 03.12.2019 року.

До суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив б/н від 26.11.2019 року (вх. №22762/19 від 27.11.2019 року).

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №884, у судове засідання 03.12.2019 року повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою суду від 03.12.2019 року продовжено строк підготовчого провадження у справі №911/2496/19 на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 21.01.2020 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 21.01.2020 року втретє не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалою суду від 21.01.2020 року закрито підготовче провадження у справі №911/2496/19 та призначено справу до розгляду по суті на 11.02.2020 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №2070, у судове засідання 11.02.2020 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача у судовому засіданні 11.02.2020 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд вважає, що відповідач належним чином та завчасно повідомлявся про розгляд справи, а також керуючись ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, яка зобов`язує учасників справи сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій щодо повідомлення відповідача та про розгляд справи за відсутності повноважного представника відповідача.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду спору по суті у судовому засіданні 11.02.2020 року, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (за договором - лізингодавець) та Фізичною особою-підприємцем Харутою Вікторією Анатоліївною (за договором - лізингоодержувач) 06.09.2017 року укладено Договір про фінансовий лізинг №00014415 (далі - Договір), за умовами якого лізингодавець зобов`язався передати у користування лізингоодержувачу об`єкт лізингу - транспортний засіб VW Polo sedan Comfortline 1.4 TSI, 2017 року випуску, двигун № НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 (далі - об`єкт лізингу), а лізингоодержувач - прийняти об`єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно з Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (надалі - «План відшкодування»), що становить невід`ємну частину договору, строк лізингу складає - 60 місяців, лізинговий платіж - еквівалент 8880,64 грн., адміністративний платіж - 5185,50 грн. Вартість об`єкта лізингу на момент укладення Договору становить 345700,00 грн.

Відповідно до п. 6.1 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, що є додатком до договору та відповідно до п. 1 разом із Договором про фінансовий лізинг спільно іменуються як «Контракт» (далі - Контракт), для експлуатації об`єкта лізингу лізингоодержувач здійснюватиме на користь Порше Лізинг Україні платежі відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), що являє собою невід`ємну частину цього Контракту, та інших положень Контракту.

Відповідно до п. 6.5 Контракту, лізингові платежі перераховуються лізингоодержувачем на рахунок, зазначений Порше Лізинг Україна у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) не пізніше дати, вказаної у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування).

Відповідно до Плану відшкодування лізингоодержувач має здійснювати лізингові платежі до 15 числа кожного місяця.

Пунктом 8.3. Контракту передбачено, якщо лізингоодержувач прострочить виплату лізингового платежу протягом більш ніж 10 робочих днів, лізингодавець має право: надіслати лізингоодержувачу першу вимогу щодо сплати в письмовій формі. Якщо лізингоодержувач не здійснить оплату протягом 7 робочих днів з моменту відправлення першої вимоги щодо сплати, лізингодавець надсилає в такий же спосіб другу вимогу щодо сплати, яка продовжує строк здійснення оплати ще на 8 робочих днів. У випадку, якщо лізингоодержувач не здійснить оплату у вказаний термін, лізингодавець має право направити лізингоодержувачу третю вимогу щодо сплати та відмовитися від контракту в односторонньому порядку, за п. 12.6.1 договору. Сторони погоджуються, що невиконання зобов`язань після надіслання другої вимоги щодо сплати означає, що лізингоодержувач не має наміру в подальшому виконувати свої зобов`язання за цим Контрактом (п. 8.3.1.); якщо лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) лізингового платежу, при цьому якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів (відповідно до Закону України «Про фінансовий лізинг»), Порше Лізинг Україна має право розірвати Контракт/відмовитися від Контракту і витребувати об`єкт лізингу від лізингоодержувача, в тому числі у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса (п. 8.3.2.).

Відповідно до п. 12.1. Контракту, строк лізингу за цим Контрактом визначається у Договорі про фінансовий лізинг та Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування).

У пункті 12.3. Контракту сторони погодили, що Контракт набирає чинності з моменту його підписання сторонами, а у випадку нотаріального посвідчення - з моменту такого посвідчення, та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Згідно п. 12.6.1 Контракту, Порше Лізинг Україна має право в односторонньому порядку припинити цей Контракт/відмовитися від контракту, та, також серед іншого, право на повернення об`єкту лізингу, зокрема, якщо лізингоодержувач не сплатив один наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов`язання зі сплати перевищує 30 календарних днів.

Відповідно до п. 12.9 Контракту, у разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання контракту відповідно до пункту 12 контракту, відмови лізингоодержувача придбати об`єкт лізингу, як передбачено пунктом 4.2., а також якщо Порше Лізинг Україна вимагає повернення об`єкта лізингу відповідно до інших положень контракту. Лізингоодержувач зобов`язаний повернути об`єкт лізингу за свій власний рахунок у відповідному робочому та технічному стані за адресою місцезнаходження Порше Лізинг Україна, якщо інша адреса не вказана Порше Лізинг Україна, впродовж 10 робочих днів від дати одержання відповідного запиту. В цей же строк лізингоодержувач сплачує Порше Лізинг будь-яку різницю між вартістю об`єкту лізингу та лізинговими платежами, що залишились несплаченими відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів, а також іншими платежами, що залишились несплаченими відповідно лізингоодержувачем відповідно до контракту. Сторони погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою Порше Лізинг та має бути відшкодована лізингодавцю лізингоодержувачем відповідно до умов контракту та чинного законодавства. Зобов`язання щодо сплати такої різниці залишається чинним до моменту виконання лізингоодержвачем, в тому числі після закінчення строку лізингу/розірвання контракту.

Пунктом 12.13 Контракту сторони погодили, що у випадках, передбачених пунктами 12.6 та 12.12 Контракт вважається припиненим на 10-й (десятий) робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони.

Згідно п. 13.1. Контракту, лізингоодержувач зобов`язаний у строки, встановлені Порше Лізинг Україна, повернути об`єкт лізингу Порше Лізинг Україна у всіх випадках дострокового закінчення строку лізингу, припинення Контракту, крім випадку, коли лізингоодержувач набуває право власності на об`єкт лізингу відповідно до умов Контракту.

На виконання зобов`язань за Договором про фінансовий лізинг позивач передав, а відповідач прийняв у користування предмет лізингу: транспортний засіб VW Polo sedan Comfortline 1.4 TSI, 2017 року випуску, двигун № НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 , що підтверджується актом прийому-передачі від 28.09.2017 року, який підписано представниками сторін та скріплено їх печатками.

Як зазначає позивач та підтверджується зведеною обліковою випискою з рахунку, в порушення умов Договору про фінансовий лізинг відповідач свої зобов`язання із сплати лізингових платежів виконав з порушенням умов Контракту щодо строків сплати таких платежів, у зв`язку із чим за ним утворилась заборгованість зі сплати лізингових платежів у сумі 26126,89 грн. та штрафних санкцій у сумі 1093,50 грн., всього 27220,39 грн.

У зв`язку із несплатою відповідачем лізингових платежів, позивачем на адресу відповідача надіслано вимогу №00014415 від 17.12.2018 року (докази надіслання наявні в матеріалах справи) про сплату заборгованості за Договором про фінансовий лізинг у сумі 26126,89 грн. та штрафних санкцій за прострочення сплати будь-яких платежів у розмірі 1093,50 грн. Крім того, зазначеною вимогою позивачем було повідомлено відповідача про те, що згідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» та п.п. 8.3.2, 12.6.1, 12.9. Контракту ТОВ «Порше Лізинг Україна» відмовляється від Договору про фінансовий лізинг №00014415 від 06.09.2017 року та вимагає повернути автомобіль VW Polo sedan Comfortline 1.4 TSI, шасі № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 за адресою: Україна, м. Київ, пр.-т. Павла Тичини, 1-В, офіс «в», впродовж 10 (десяти) робочих днів з доставки цього повідомлення за адресою одержувача. Зазначена вимога отримана відповідачем 04.01.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення №3701.

Однак, як зазначає позивач, у вказаний у вимозі строк відповідач об`єкт лізингу на користь позивача не повернув.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. Відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову. Згідно ч. 3 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг», відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що Договір фінансового лізингу №00014415 від 06.09.2017 року розірвано в односторонньому порядку лізингодавцем з 04.01.2019 року з настанням для сторін відповідних наслідків, зокрема, щодо повернення предмету лізингу (відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

Згідно п. 13.6. Контракту, якщо Порше Лізинг Україна не зможе здійснити свої права на вилучення (повернення), як передбачено у пункті 13, Порше Лізинг Україна матиме право на вилучення об`єкта лізингу у лізингоодержувача в примусовому порядку відповідно до виконавчого напису нотаріуса.

09.04.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою Н.С. було вчинено виконавчий напис нотаріуса, зареєстрованого в реєстрі за реєстровим №665 про повернення об`єкта лізингу.

На підставі виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кірюхової Н.С. №665 від 09.04.2014 року приватним виконавцем Виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П. 11.04.2019 року відкрито виконавче провадження про що винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№58881905.

Згідно акту приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П. ВП№58881905 від 18.04.2019 року об`єкт лізингу вилучено у відповідача та передано позивачу у зв`язку із чим 25.04.2019 року приватним виконавцем Виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП№58881905. Отже, починаючи з 14.01.2019 року по 18.04.2019 року, об`єкт лізингу перебував у користуванні відповідача.

Згідно п. 6.18 Контракту, сторони погоджуються, що у випадку припинення Контракту/відмови від Контракту за ініціативою Порше Лізинг Україна відповідно до пункту 12 Контракту, Лізинговий платіж буде вважатись платою за користування об`єктом лізингу.

Так, позивачем на адресу відповідача 17.12.2018 року направлялась вимога про сплату заборгованості за Договором, повернення об`єкта лізингу та повідомлення про відмову від Договору, яка отримана відповідачем 04.01.2019 року.

Згідно п. 12.3 Контракту, Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Оскільки, після розірвання Договору, об`єкт лізингу не було повернуто відповідачем, а тому, згідно п. 6.18 Контракту, відповідач має сплатити за користування об`єктом лізингу.

Так, на підставі п. 6.18 Контракту, позивачем виставлено відповідачу рахунки за час фактичного користування об`єктом лізингу, а саме, рахунок №00441587 від 01.02.2019 року на суму 8880,64 грн. (не оплачено 8761,28 грн.), №00443662 від 01.03.2019 року на суму 8880,64 грн., №00447041 від 01.04.2019 року на суму 9016,99 грн., які відповідачем станом на день прийняття рішення не оплачені.

Положеннями п. 8.2.3 договору передбачено компенсацію будь-яких витрат, понесених позивачем, та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених лізингоодержувачем у відповідності до Контракту. Вищезазначені санкції підлягають оплаті лізингоодержувачем протягом 10 робочих днів після надіслання відповідної вимоги ТОВ "Порше Лізинг Україна", не зважаючи на можливе розірвання контракту з його сторони.

Відповідно до п. 16.1 договору, усі збори, податки, грошові штрафи та інші витрати, що пов`язані з контрактом і можуть виникати протягом строку дії контракту, виплачуються або відшкодовуються виключно лізингоодержувачем. Отже, позивач просить суд стягнути з відповідача 26778,27 грн. лізингових платежів з 14.01.2019 року по 18.04.2019 року, у якості плати за користування предметом лізингу за період після розірвання договору по день фактичного повернення предмету лізингу.

Крім того, позивач зазначив, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за Договором він змушений був звернутись до спеціалізованої організації, а саме: ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» для вчинення виконавчого напису нотаріуса, підготовки процесуальних документів для відкриття виконавчого провадження та супроводження повернення та зберігання об`єкту лізингу, у зв`язку із чим поніс додаткові витрати у сумі 89162,30 грн., що підтверджується Договором про надання юридично-консультаційних послуг від 21.06.2012 року, актом наданих послуг №8 від 09.04.2019 року, №11 від 18.04.2019 року, №228 від 30.04.2019 року, №420 від 31.05.2019 року, №630 від 30.06.2019 року, №901 від 31.07.2019 року та платіжними документами про сплату позивачем таких послуг.

Відповідно до п. 8.2.3 та 13.5. Контракту, у випадку прострочення сплати платежу до лізингоодержувача застосовуються санкції, зокрема, компенсація будь-яких витрат, понесених Порше Лізинг Україна та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/понесені з метою відшкодування сум, не виплачених лізингоодержувачем відповідно до Контракту. Порше Лізинг Україна надає лізингоодержувачу відповідну документацію, що підтверджує понесені витрати, проте ненадання такої документації не звільняє лізингоодержувача від компенсації та не вважається підставою для відстрочення виплати компенсації. Вищезазначені санкції підлягають сплаті лізингоодержувачем упродовж 10 (десяти) робочих днів після надіслання відповідної вимоги Порше Лізинг Україна, не зважаючи на можливе припинення Контракту Порше Лізинг Україна.; лізингоодержувач відшкодовує всі та будь-які витрати, понесені Порше Лізинг Україна у зв`язку із вилученням (поверненням) об`єкта лізингу, у тому числі витрати, пов`язані із залученням будь-яких третіх осіб, що надають послуги пов`язані з вилученням об`єкта лізингу.

Враховуючи вказані пункти Контракту, з метою відшкодування збитків у розмірі 89162,30 грн., пов`язаних з вилученням об`єкта лізингу та витрат на юридичний супровід такого вилучення, позивачем відповідачу виставлено рахунки №00449158 від 10.04.2019 року на суму 7500,00 грн., №00449506 від 19.04.2019 року на суму 80062,73 грн., №00452727 від 14.05.2019 року на суму 400,00 грн., №00455893 від 06.06.2019 року на суму 400,00 грн., №00459718 від 22.07.2019 року на суму 400,00 грн., №00462946 від 09.08.2019 року на суму 400,00 грн.

Також, позивач просить стягнути з відповідача передбачену п. 8.2. Контракту пеню у розмірі 1394,13 грн. та передбачені статтею 625 ЦК України 3% річних у розмірі 418,23 грн. і інфляційні втрати у розмірі 494,96 грн.

Таким чином, предметом позову є вимоги про стягнення з відповідача 26778,27 грн. основного бору, 1394,13 грн. пені, 418,23 грн. 3% річних, 494,96 грн. інфляційних втрат та збитки у розмірі 89162,73 грн.

Відповідач заперечуючи проти позову у відзиві зазначив, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту понесення ним збитків на суму 89162,30 грн. На думку відповідача, Договір про надання юридично-консуальтаційних послуг від 21.06.2012 року на підставі якого складено Акти наданих послуг №8 від 09.04.2019 року, №11 від 18.04.2019 року передбачає надання виключно юридично-консультаційних послуг. З наданих позивачем актів наданих послуг та платіжних доручень вбачається, що ТОВ «Юридична компанія Тріпл Сі» надавались лише юридично-консультаційні послуги, а тому, зазначені витрати не є витратами, понесеними позивачем у зв`язку із залученням будь-яких третіх осіб, що надають послуги пов`язані з вилученням об`єкта лізингу згідно п. 13.5 Контракту. Надані позивачем платіжні доручення містять посилання на акти, в яких також зазначено про надання саме консультаційних послуг, а не послуг, пов`язаних з вилученням об`єкта лізингу. Також, відповідач заперечує проти того, що ТОВ «Автосоюз» виконувались дії, пов`язані з вилученням об`єкта лізингу, оскільки, з наданих позивачем документів вбачається, що ТОВ «Автосоюз» надавало виключно послуги з відповідального зберігання автомобіля. Матеріали справи не містять належних доказів залучення третіх осіб до примусового вилучення об`єкта лізингу, крім приватного нотаріуса та приватного виконавця. Таким чином, відповідач вважає, що витрати на юридично-консультаційні послуги та зберігання автомобіля (об`єкта лізингу) не мають обов`язкового характеру, факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором та понесені позивачем після припинення дії Договору. Окрім того, відповідачем у відзиві зазначено, що ним не отримано рахунки про сплату 26778,27 грн., а матеріали справи не містять належних доказів надіслання таких рахунків, а також, заперечено проти здійсненого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат.

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором лізингу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», за договором фінансового лізингу, лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», сплата лізингових платежів здійснюється у порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати суму, яка відшкодовує вартість предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом, інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України, договір є однією із підстав виникнення зобов`язань та обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічні положення містяться у ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг».

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В силу ст. 627 Цивільного кодексу відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства (ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 6.18. Контракту, у випадку розірвання контракту/відмови від контракту за ініціативою Порше Лізинг України відповідно до пункту 12 Контракту, лізинговий платіж буде вважатися платою за користування об`єктом лізингу.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, враховуючи умови договору, які погоджені сторонами, відповідно до п. 6.18 Контракту лізинговий платіж вважається платою за користування об`єктом лізингу.

Сторони при укладені Договору фінансового лізингу встановили обов`язок відповідача провести оплату за час користування майном до моменту його повернення, саме оплату за користування майном, визначивши лише її розмір у прив`язці до розміру лізингового платежу, що було встановлено на відповідний період.

Як встановлено судом, відповідач в порушення умов Договору про фінансовий лізинг прострочив сплату лізингових платежів, вимоги позивача про сплату платежів за час фактичного користування об`єктом лізингу проігнорував, у зв`язку з чим, позивач скористався своїм правом, передбаченим пунктами 8.3.1., 8.3.2., 12.6.1, 13.30. Контракту та розірвав договір в односторонньому порядку.

Оскільки, користування майном на умовах оренди є оплатним, таке користування здійснювалося відповідачем і після розірвання Договору. Як вбачається з матеріалів справи, об`єкт лізингу було повернуто 18.04.2019 року, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача 26778,27 грн., які відповідно до п. 6.18 Контракту є платою за фактичний час користування об`єктом лізингу.

Однак, рахунки-фактури щодо відшкодування частини вартості об`єкта лізингу, процентів та комісії не узгоджуються з Планом відшкодування. З рахунку-фактури №59101-00447041 від 01.04.2019 року вбачається відмінність сум нарахованого відшкодування вартості об`єкта лізингу, процентів, комісії визначених у порівнянні із сумами визначеними у Плані відшкодування. Крім того, позивачем зазначено, що відповідачем частково оплачено рахунок №00441587 від 01.02.2019 року у сумі 119,36 грн., що також відображено в зведеній обліковій виписці по рахунку відповідача.

Таким чином, загальна сума несплачених платежів за час користування об`єктом лізингу складає 26552,56 грн., що відповідає Плану відшкодування та підтверджується матеріалами справи.

З огляду на положення статті 653 Цивільного кодексу України, в якій встановлено правові наслідки розірвання договору, та статей 785, 795 Цивільного кодексу України, у разі якщо умови укладеного між сторонами у справі договору про фінансовий лізинг передбачають можливість нарахування лізингодавцем плати за користування об`єктом лізингу після закінчення або дострокового розірвання договору лізингу, то нарахування плати за фактичне користування об`єктом лізингу припиняється з моменту повернення лізингоодержувачем об`єкта лізингу лізингодавцю, та, відповідно, нарахування плати за фактичне користування об`єктом лізингу за відповідний період є правомірним.

Таким чином, укладений між сторонами у справі договір про фінансовий лізинг хоча і був дострокового розірваний позивачем в односторонньому порядку, однак, в частині умов, які передбачали право позивача нарахувати та обов`язок відповідача сплатити плату за користування об`єктом лізингу після розірвання договору, залишався чинним до моменту повернення лізингоодержувачем об`єкта лізингу лізингодавцю та припинився саме з 18.04.2019 року - з моменту повернення лізингоодержувачем об`єкта лізингу лізингодавцю. Таким чином, господарський суд дійшов висновку, що у лізингоодержувача (відповідача) виникло зобов`язання щодо проведення оплати за фактичне користування майном - об`єктом лізингу відповідно до пунктів 12.9. та 6.18. Контракту.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26.04.2018 року у справі №911/3483/16.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття судового рішення не погашено, а відповідачем не доведено протилежного, розмір вказаного боргу відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за Договором про фінансовий лізинг №00014415 від 06.09.2017 року є обґрунтованою, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а тому, підлягає частковому задоволенню у розмірі 26552,56 грн.

Посилання відповідача стосовно того, що ним не отримувались рахунки на загальну суму 26778,27 грн. не приймаються судом до уваги як необґрунтовані, оскільки, вимога про сплату заборгованості за Договором, повернення об`єкта лізингу та повідомлення про відмову від Договору вих.№00014415 від 17.12.2018 року та рахунки надсилались відповідно до п. 20.3. Договору на адресу відповідача, зазначену в Договорі і така вимога отримана відповідачем, що підтверджується підписом Харути в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення №701, що відповідачем не спростовано.

Заперечення відповідача проти нарахування 26778,27 грн. та відповідно розрахунку штрафних санкцій на зазначену суму з посиланням на порушення п. 12.9. Договору, також не приймаються судом до уваги, оскільки, як зазначено вище, сторони встановили в договорі обов`язок відповідача провести оплату за час користування майном до моменту його повернення, саме оплату за користування майном, визначивши лише її розмір у прив`язці до розміру лізингового платежу, що було встановлено на відповідний період. Вимога про стягнення з відповідача 26778,27 грн., відповідно до п. 6.18 Договору є платою за фактичний час користування об`єктом лізингу.

Так, відповідно до п. 12.9. Контракту, у разі дострокового закінчення строку лізингу/припинення Контракту відповідно до п. 12 Контракту, відмови лізингоодержувача придбати об`єкт лізингу, як передбачено пунктом 4.2., а також якщо Порше Лізинг Україна вимагає повернення об`єкта лізингу відповідно до інших положень Контракту, лізингоодержувач зобов`язаний повернути об`єкт лізингу за свій власний рахунок у відповідному робочому та технічному стані за адресою місцезнаходження Порше Лізинг Україна, якщо інша адреса не вказана лізингодавцем впродовж 10 робочих днів від дати одержання відповідного запиту. В цей же строк лізингоодержувач сплачує Порше Лізинг Україна будь-яку різницю між вартістю об`єкта лізингу (тобто сумою грошових коштів, що було фактично отримано лізингодавцем в результаті продажу об`єкта лізингу або, якщо об`єкт лізингу залишився у власності лізингодавця, ринковою вартістю об`єкта лізингу, що визначається професійним оцінювачем майна відповідно до чинного законодавства) та лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), а також іншими платежами що залишилися несплаченими лізингоодержувачем відповідно Контракту. Якщо сума грошових коштів, що була фактично отримана лізингодавцем внаслідок продажу об`єкту лізингу (або у разі якщо об`єкт лізингу залишається у власності лізингодавця - ринкова вартість об`єкта лізингу, що визначається професійним оцінювачем майна відповідно до чинного законодавства) дорівнює або перевищує лізингові платежі, що залишилися нездійсненими відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів, а також інші платежі, що залишилися несплаченими лізингоодержувачем відповідно до Контракту, цей пункт 12.9 Контракту не застосовується.

Суд зазначає, що зміст даного пункту Контракту врегульовує питання відшкодування різниці між вартістю об`єкта лізингу (сумою грошових коштів, що було фактично отримано лізингодавцем в результаті продажу об`єкта лізингу або, якщо об`єкт лізингу залишився у власності лізингодавця, ринковою вартістю об`єкта лізингу, що визначається професійним оцінювачем майна відповідно до чинного законодавства) та лізинговими платежами, що залишилися несплаченими лізингоодержувачем на момент припинення Договору лізингу. Водночас стягнення такої різниці не є предметом спору у даній справі, а тому, це положення Договору лізингу не застосовується до спірних правовідносин, у зв`язку з чим посилання відповідача на недотримання позивачем п. 12.9. Контракту, як на підставу для відмови в позові в частині стягнення суми плати за фактичне користування об`єктом лізингу є неправомірним.

Усі інші твердження та заперечення відповідача не спростовують вищевикладених висновків суду.

Крім того, суд звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, №4241/03, від 28.10.2010).

Також, крім стягнення основної заборгованості, позивач просить суд стягнути з відповідача передбачену п. 8.2. Контракту пеню у розмірі 1394,13 грн., нараховану на заборгованість відповідача на суму 8761,28 грн. за період з 15.02.2019 року по 24.09.2019 року у розмірі 530,47 грн., на суму 8880,64 грн. за період з 15.03.2019 року по 24.09.2019 року у розмірі 469,54 грн., на суму 8880,64 грн. за період з 15.04.2019 року по 24.09.2019 року у розмірі 394,12 грн. Крім того, позивач просить суд у відповідності до норми ст. 625 Цивільного кодексу України стягнути з відповідача 418,23 грн. 3% річних, нарахованих на заборгованість відповідача на суму 8761,28 грн. за період з 15.02.2019 року по 24.09.2019 року у розмірі 159,13 грн., на суму 8880,64 грн. за період з 15.03.2019 року по 24.09.2019 року у розмірі 140,86 грн., на суму 8880,64 грн. за період з 15.04.2019 року по 24.09.2019 року у розмірі 118,24 грн. А також, позивачем нараховано 494,96 грн. інфляційних втрат на заборгованість відповідача на суму 8761,28 грн. за період з 15.02.2019 року по 24.09.2019 року у розмірі 238,31 грн., на суму 8880,64 грн. за період з 15.03.2019 року по 24.09.2019 року у розмірі 150,97 грн., на суму 8880,64 грн. за період з 15.04.2019 року по 24.09.2019 року у розмірі 105,68 грн.

Відповідно до п. 8.2. Контракту, у випадку прострочення сплати платежу до дізингоодержувача застосовується пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ч. 6. ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» №543/965-ВР від 22.11.1996 року, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, судом встановлено, що пеня нарахована на заборгованість відповідача, в порушення вимог ст. 232 ГК України, нарахована більше ніж за 6 місяців, в той час як умови Договору не містять інших застережень та погоджених сторонами пунктів щодо строків нарахування пені.

Згідно вірного розрахунку, здійсненого судом, загальний розмір пені, нарахованої на заборгованість відповідача за кожним рахунком, з урахуванням ч. 6 ст. 232 ГК України, складає 1281,09 грн., є обґрунтованим та підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у розмірі 418,23 грн. судом встановлено, що розмір 3% річних, нарахованих на заборгованість відповідача є більшим, однак, позивачем розмір 3% річних визначено у сумі 418,23 грн., тому, стягненню підлягає зазначена сума, оскільки, суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат у розмірі 494,96 грн. судом встановлено, що такий розрахунок є арифметично невірним. Згідно вірного розрахунку, здійсненого судом, загальний розмір інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача за кожним рахунком складає 467,93 грн. є обґрунтованим та підлягає стягненню з відповідача.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 89162,73 грн. збитків, які останній поніс внаслідок залучення юристів для надання юридичної допомоги для вчинення виконавчого напису нотаріусом, підготовки процесуальних документів для відкриття виконавчого провадження та супроводження повернення об`єкту лізингу.

Відповідно до п.п. 8.2., 8.2.3. Контракту, у випадку прострочення сплати платежу до лізингоодеружувача застосовуються наступні санкції: компенсація будь-яких витрат, понесених Порше Лізинг Україна та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодуванням сум, не виплачених лізингоодержувачем у відповідності до контракту.

Пунктом 8.6. Контракту передбачено, що будь-які збитки, заподіяні невиконанням або неналежним виконанням стороною своїх обов`язків за контрактом, підлягають відшкодуванню у повному обсязі додатково до штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно статей 614, 623 Цивільного кодексу України та статті 226 Господарського кодексу України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) порушення зобов`язання; 2) збитки; 3) причинний зв`язок між порушенням зобов`язання та збитками; 4) вина.

Судом встановлено, що заявлена до стягнення сума витрат на послуги, пов`язані з вчиненням виконавчого напису, послуг на оплату юридично-консультаційних послуг та послуг з відповідального зберігання автомобіля у загальному розмірі 89162,73 грн. не є збитками, оскільки, такі витрати не мають обов`язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором про фінансовий лізинг №00014415 від 06.09.2017 року, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача 89162,73 грн. збитків.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до Фізичної особи-підприємця Харути Вікторії Анатоліївни про стягнення заборгованості задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Харути Вікторії Анатоліївни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (02152, м. Київ, проспект Павла Тичини, буд. 1В, ) 26522 (двадцять шість тисяч п`ятсот двадцять дві) грн. 56 коп. основного боргу, 1281 (одну тисячу двісті вісімдесят одну) грн. 09 коп. пені, 418 (чотириста вісімнадцять) грн. 23 коп. 3% річних, 467 (чотириста шістдесят сім) грн. 93 коп. інфляційних втрат та 466 (чотириста шістдесят шість) грн. 08 коп. витрат по сплаті судового збору.

У задоволенні вимоги про стягнення 89162,73 грн. збитків відмовити.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 17.02.2020 року.

Суддя Д.Г. Заєць