РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2020Справа № 910/4316/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Картавцевої Ю.В., за участю секретаря судового засідання Вишняк Н.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного підприємства "КСВ Інтернешнл"

до Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету

України

про визнання недійсним розпорядження Антимонопольного комітету України

Представники:

від позивача: не з`явились

від відповідача: Тацишина О.П.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "КСВ Інтернешнл" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним розпорядження адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №60/28-рп/к від 19.03.2019 року про початок розгляду справи №27/60/28-рп/к.19.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване розпорядження територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято в порушення норм чинного законодавства.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.04.2019 (суддя Блажівська О.Є.) відмовлено Приватному підприємству "КСВ Інтернешнл" у відкритті провадження у справі.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2019 року апеляційну скаргу Приватного підприємства "КСВ Інтернешнл" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.04.2019 року про відмову у відкритті провадження у справі №910/4316/19 задоволено, Ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.04.2019 року у справі №910/4316/19 скасовано, справу №910/4316/19 передано до Господарського суду міста Києва на стадію вирішення питання про відкриття провадження у справі відповідно до Глави 2 Розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2019 (суддя Блажівська О.Є.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/4316/19, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

За наслідками повторного автоматизованого розподілу справу №910/4316/19 передано для розгляду судді Картавцевій Ю.В.

За змістом ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

Згідно з приписами статті 181 Господарського процесуального кодексу України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій.

Ухвалою суду від 07.10.2019 суд ухвалив прийняти справу № 910/4316/19 до розгляду; підготовче засідання призначити на 05.11.2019.

У підготовче засідання 05.11.2019 з`явились представники сторін.

Відповідно до ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

З метою належної підготовки справи для розгляду судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 17.12.2019.

У підготовче засідання 17.12.2019 з`явились представники позивача та відповідача.

У підготовчому засіданні 17.12.2019 судом з`ясовано, що в процесі підготовчого провадження у даній справі вчинені всі необхідні дії передбачені ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

За результатами підготовчого засідання судом закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 04.02.2020.

У судове засідання 04.02.2020 прибув представник відповідача. Представник позивача у судове засідання не прибув, про поважність причин неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 04.02.2020 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення відповідача та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Правовідносини, пов`язані з обмеженням монополізму та захистом суб`єктів господарювання від недобросовісної конкуренції, є предметом регулювання господарського законодавства, у тому числі й Господарського кодексу України, і відтак - господарськими, а тому справи, що виникають з відповідних правовідносин, згідно з частиною третьою статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" розглядаються господарськими судами.

До того ж відповідно до частини першої статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду.

Отже, спір у даній справі відноситься до підвідомчості господарських судів і підлягає вирішенню за правилами Господарського процесуального кодексу України.

В силу ч. 1 ст. 3 Закону України "Про захист економічної конкуренції" законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, законів України "Про Антимонопольний комітет України", "Про захист від недобросовісної конкуренції", інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. При цьому, особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Стаття 3 зазначеного Закону до основних завдань Антимонопольного комітету України відносить участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Приписами ст. 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.

Судом встановлено, що 19.03.2019 Київським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України (далі - відділення, відповідач) прийнято розпорядження про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції № 60/28-рп/к у справі № 27/60/28-рп/к.19 (далі - Розпорядження), яким розпочато розгляд справи за ознаками вчинення ПП «КСВ Інтернешнл» порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у вигляді неподання інформації територіальному відділенню Антимонопольного комітету України у встановлені головою територіального відділення строки.

У Розпорядженні зазначено, що в ході здійснення контролю відділенням встановлено, що ТОВ «Нафтогаз-Альянс» та ТОВ «ЕНК» здійснювали дії, пов`язані з участю у процедурі закупівлі код ДК 016:2010:06.20.1, з ІР адреси 31.172.143.122. Послуги з доступу до мережі Інтернет з вказаної ІР адреси надавало ТОВ «Дабл-Ю Нет Україна», яке повідомило, що послуги з доступу за ІР адресою 31.172.143.122 надавались позивачу. За наведених обставин, відділенням направлено позивачу вимогу голови відділення від 10.10.2018 №60-02/3457, згідно з якою позивач повинен був надати інформацію протягом 10 днів з дати отримання вимоги, проте, позивач листом від 22.10.2018 №08/10/2 повідомив, що встановлення наявності або відсутності ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції під час проведення процедури закупівлі до повноважень відділення не належить.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що Розпорядження прийнято відповідачем з порушенням норм чинного законодавства, у зв`язку з чим просить суд визнати його недійсним.

Позивач зокрема зазначає, що він отримав вимогу відповідача №60-02/3457 від 10.10.2018 про надання інформації, яка, на думку позивача, не підлягала виконанню, оскільки була неправомірною через те, що відповідачем не було доведено виникнення будь-яких обставин, з якими закон пов`язує наявність підстав для реалізації відповідачем повноважень на витребування інформації. Оскільки вказана вимога була направлена з явним перевищенням повноважень, позивачем було відмовлено у наданні інформації та документів.

Відповідач проти позову заперечує, вказуючи на те, що в у прийнятті спірного розпорядження відповідач діяв у межах своїх повноважень, у порядок та спосіб, встановлений законом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції"; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Щодо тверджень позивача, що направлення вимоги про надання інформації Комітетом було здійснено неправомірно, з порушенням конституційних принципів діяльності державних органів та з перевищенням повноважень, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині:

1) здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції;

2) контролю за концентрацією, узгодженими діями суб`єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій;

3) сприяння розвитку добросовісної конкуренції;

4) методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції;

5) здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель;

6) проведення моніторингу державної допомоги суб`єктам господарювання та здійснення контролю за допустимістю такої допомоги для конкуренції.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» для реалізації завдань, покладених на Антимонопольний комітет України, в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі утворюються територіальні відділення Антимонопольного комітету України, повноваження яких визначаються Комітетом у межах його компетенції. У разі необхідності можуть утворюватись міжобласні територіальні відділення. Повноваження територіальних відділень Антимонопольного комітету України визначаються цим Законом, іншими актами законодавства. Повноваження територіального відділення Антимонопольного комітету України не можуть виходити за межі повноважень Антимонопольного комітету України, визначених законом. Територіальне відділення Антимонопольного комітету України очолює голова територіального відділення.

Згідно з пунктом 1 Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України 23.02.2001 N 32-р, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 березня 2001 року за N 291/5482 (зі змінами) (надалі - Положення), територіальне відділення Антимонопольного комітету України (надалі - відділення) є органом у системі органів Антимонопольного комітету України (надалі - Комітет), утвореним для реалізації завдань, покладених на Комітет Законом України "Про Антимонопольний комітет України", іншими актами законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до пункту 2 Положення основним завданням відділення є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до пункту 3 Положення у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції відділення має такі повноваження:

у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції відділення має зокрема такі повноваження:

- розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами;

- при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, у тому числі з обмеженим доступом.

Відповідно до пункту 8 Положення голова відділення під час реалізації завдань, покладених на відділення, має такі повноваження:

при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, у тому числі з обмеженим доступом.

Відповідно до пункту 5 статті 17 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» голова територіального відділення Антимонопольного комітету України, зокрема, має такі повноваження: при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Таким чином, право органу комітету, голови територіального відділення Комітету запитувати (вимагати) інформацію реалізується у зв`язку з виконанням завдань, покладених на Антимонопольний комітет України, його територіальні відділення, зокрема щодо здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції. При цьому, законодавство про захист економічної конкуренції не містить вичерпного переліку випадків, за яких уповноважені особи органів Антимонопольного комітету України мають право вимагати відповідну інформацію у суб`єктів господарювання та інших осіб.

При цьому, законність відповідних повноважень у органів Антимонопольного комітету України щодо витребування інформації з метою проведення дослідження процедур закупівлі підтверджується висновками Верховного Суду у постановах від 13.03.2018 у справі № 910/2370/17, від 17.04.2018 у справі № 917/637/17.

Отже, повноваження голови відділення, визначені статтею 17 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» та пунктом 8 Положення про територіальне відділення щодо направлення вимог суб`єктам господарювання в інших передбачених законом випадках, надані останньому для організації та забезпечення виконання завдань і функцій, покладених на територіальне відділення та його адміністративні колегії.

Таким чином, направлення вимоги голови відділення про надання інформації є законними діями, які слугують засобом контролю та збору відділенням необхідної інформації, з огляду на завдання органів Антимонопольного комітету України та функції із забезпечення діяльності головою роботи відділення.

Окрім того, позивач вказує на неправомірність направлення вимоги через те, що він не брав участі у процедурі закупівлі.

З цього приводу суд зазначає, що Закон України «Про публічні закупівлі» створює конкурентне середовище у сфері публічних закупівель та не містить норм щодо порядку захисту та контролю цього середовища. Такі норми містять законодавство про захист економічної конкуренції, якими виключно керувалось відділення та його адміністративна колегія при направленні вимоги, прийняття Розпорядження.

При цьому, в даному випадку предметом позову є оскарження Розпорядження, а не оскарження проведення процедур закупівель та їх результатів.

За таких обставин, оскільки при прийнятті оспорюваного розпорядження відділення діяло у межах своїх повноважень, у порядок та спосіб, встановлений законом, суд доходить висновку, що вимоги позивача про визнання недійсним Розпорядження є необґрунтованими, у зв`язку із чим вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача з огляду на відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 13.02.2020

Суддя Ю.В. Картавцева